У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року застосовано відносно ОСОБА_2, який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно з копіями судових рішень, ОСОБА_2 визнано винуватим за те, що він, в середині червня 2014 року, проникнувши до господарства АДРЕСА_1, з приміщення сараю таємно викрав належне ОСОБА_3 майно, на загальну суму 841, 81 грн.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України, оскільки останній пройшов курс лікування, його стан здоров'я значно покращився, а тому він не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Не погоджується з висновками судів про те, що проходження стаціонарного лікування у медичному закладі не може бути доказом видужання особи та настання таких змін у стані його здоров'я, за яких необхідність застосування примусових заходів медичного характеру відпала.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об'єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з'ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно з ч. 4 ст. 513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно-небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров'я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2 судами зроблено на підставі висновків судово-психіатричних експертиз, в тому числі № 488 від 26 серпня 2014 року відповідно до якого ОСОБА_2 потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Крім того, висновки зазначеної експертизи узгоджуються з висновком судово-психіатричної експертизи № 30 від 03 лютого 2015 року, яка була призначена апеляційним судом за клопотанням захисника ОСОБА_1 та якою було підтверджено наявність у ОСОБА_2 параноїдальної шизофренії, а також необхідність застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру. Тому, з огляду на вищезазначені рекомендації Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7, судами прийнято обґрунтоване рішення про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2 Підстав для закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України встановлено не було.

Колегія суддів вважає прийняті судами першої та апеляційної інстанцій рішення правильними та не погоджується з доводами касаційної скарги захисника про те, що з огляду на проходження ОСОБА_2 стаціонарного лікування, що значно покращило стан його здоров'я та свідчить про одужання, відсутня потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру. Крім того, судово-психіатрична експертиза № 30 від 03 лютого 2015 року була проведена після проходження такого лікування.

Таким чином, суди, приймаючи рішення про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2 від 19 вересня 2013 року не допустили неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника підстав для скасування судових рішень щодо ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на вищевикладене відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття касаційного провадження колегія суддів не вбачає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 щодо якого вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 17 лютого 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

С у д д і :

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6