У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2015 року смт. Близнюки Близнюківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

за участю

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Близнюки Харківської області, направлене прокурором Близнюківського району Харківської області, клопотання старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000679, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Близнюки Харківської області, громадянина України, учня 8-го класу Острівщинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимості не має

в с т а н о в и в:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в один із днів з 01 вересня по 04 вересня 2014 року, разом із своїми товаришами - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зайшли на територію дачної ділянки ОСОБА_12 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з метою зібрати горіхи, які могли бути на території дачної ділянки. У той час власниці дачної ділянки - ОСОБА_12 не було вдома, вхідні двері житлового будинку були зачинені на замок. Приблизно о 19:00 годині ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вчинити крадіжку чужого майна з будинку дачної ділянки ОСОБА_12 , на що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 погодилися.

ОСОБА_13 залишився біля входу на територію дачної ділянки та спостерігав за тим, щоб ніхто до них не направлявся. ОСОБА_16 разом з ОСОБА_11 впевнившись у відсутності власника домоволодіння, випадкових перехожих та що за їх діями ніхто не спостерігає, через віконний отвір проникли до приміщення дачного будинку ОСОБА_18 , звідки таємно викрали пневматичний пістолет С-ТТ, набір ключів марки «Торех» та заклепочний пістолет марки «Sigma» моделі 210050 разом з двома пачками заклепок до нього марки «Technics» моделі 24-606 та «Roks Fasteners» моделі RN4814.

Після цього ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 покинули місце скоєння злочину і в подальшому розпорядилися викраденим майном за власним розсудом.

Під час досудового розслідування призначалась судово-товарознавча експертиза викраденого майна: пістолету марки С-ТТ, набору ключів марки «Торех», заклепочного пістолету марки «Sigma» моделі 210050 разом з двома пачками заклепок до нього: марки «Technics» моделі 24-606 та «Roкs Fasteners» моделі RN4814.

Згідно висновку експерта Харківського НДІ судових експертиз ім. Зас.проф. М.С. Бокаріуса в Харківській обл., № 1611 від 16 лютого 2015 року вартість, пневматичного пістолету марки С-ТТ складає 1076 грн. 43 коп.

Згідно висновку експерта НДЕКЦ ГУ МВС України в Харківській області № 453 від 23 лютого 2015 року вартість:

· набору ключів марки «Торех» складає 52 грн.;

· заклепочного пістолету марки «Sigma» моделі 210050 складає 119 грн.;

· упаковки алюмінієвих заклепок марки «Technics» моделі 24-606 складає 10 грн;

· упаковки алюмінієвих заклепок марки «Roкs Fasteners» моделі RN4814 складає 17 грн.

Таким чином, потерпілій ОСОБА_18 було спричинено матеріальний збиток на загальну суму 1274 грн. 43 коп.

В діях неповнолітнього ОСОБА_4 вбачається суспільно небезпечне винне діяння, яке містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.
27 квітня 2015 року до Близнюківського районного суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000679, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку кримінальної відповідальності у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд його опікуну ОСОБА_5 , оскільки він вчинив суспільно небезпечне винне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, але не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність за вчинене діяння.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Неповнолітній ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримали, при цьому неповнолітній ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного винного діяння, яке містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю й надав свою згоду на передання його під нагляд свого опікуна ОСОБА_5 .
Представник Служби у справах дітей Близнюківської РДА Харківської області в судовому засіданні проти клопотання не заперечувала, вважала за доцільне застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру у вигляді передання його під нагляд опікуна.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 - його опікун ОСОБА_5 в судовому засіданні також надала згоду на передання їй під нагляд неповнолітнього та підтвердила, що вона здатна забезпечувати його належну поведінку і здійснювати за ним постійний контроль.

Суд, розглянувши зазначене клопотання слідчого, заслухавши думку прокурора, показання неповнолітнього, думку захисника неповнолітнього, його законного представника, а також представника Служби у справах дітей Близнюківської РДА Харківської області, дослідивши матеріали кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, вважає, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вищевказаними діями ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.
Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років. Згідно ч.2 ст. 22 КК України, особи, що вчинили злочини у віці від 14 до 16 років, підлягають кримінальній відповідальності лише за … крадіжку (ст..185,…).
Частиною 2 статті 97 КК України передбачено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу,при цьому кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності в силу п.1 ч.2 ст.284 КПК України закривається судом.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Згідно статті 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Як встановлено, неповнолітній ОСОБА_4 розуміє, що вчинив суспільно небезпечне винне діяння, у вчиненому щиро кається. Судом з`ясовано, що показання ОСОБА_4 є достовірними і узгоджуються з його показаннями даними під час досудового розслідування.
Приймаючи до уваги повне визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні вказаного суспільно небезпечного діяння, а також враховуючи те, що він, його захисник та інші учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позицій, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, провів скорочений судовий розгляд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом неповнолітнього та дослідженням документів, які містять відомості про його особу; при цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що дійсно мало місце вчинення суспільно небезпечного винного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке згідно положень ч.3 ст.12 КК України є тяжким кримінальним правопорушенням, вчинене неповнолітнім ОСОБА_4 , який не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за це діяння.

Судом також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 виховується та утримується опікуном своєю бабусею ОСОБА_5 . На обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно. Навчається у 8 класі Острівщинської ЗОШ 1-111 ступенів, до вчиненого ним діяння ставиться негативно, усвідомлює протиправний характер вчинених ним дій.

Отже, враховуючи відомості про особу неповнолітнього, стан його здоров`я та рівень розвитку, його соціально-психологічні риси, ставлення до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання, приходить до висновку про необхідність застосувати до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд опікуну.

Зазначені обставини суд враховує і при визначенні виду виховного заходу.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 його бабуся ОСОБА_5 завірила суд про те, що внук не вийшов з під її контролю, піддається виховному впливу та заходам з цього приводу, не має намірів вчиняти правопорушення, та виправив свою поведінку по відношенню до оточуючих.

ОСОБА_5 забезпечує належні умови для виховання, розвитку і проживання ОСОБА_4 , між ними добрі взаємовідносини, опікун приділяє йому достатньо уваги, приймає участь у загальному розвитку та навчанні дитини, проводить з ним профілактичні бесіди.
Опікун неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відповідає вимогам, що пред`являються до осіб, які приймають під нагляд неповнолітнього, здатна забезпечити позитивний виховний вплив та постійний належний контроль за поведінкою неповнолітньої дитини. В судовому засіданні ОСОБА_5 надала згоду на передання неповнолітнього внука їй під нагляд.
Таким чином, суд вважає, що застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді передання його під нагляд опікуну ОСОБА_5 є необхідним і достатнім примусовим заходом виховного характеру для його виправлення, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно ч.2 ст.500 КПК України судовий розгляд при вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, відповідно ч.2 ст. 501 КПК України, судом не виявлено.

А тому, керуючись ст.ст. 500, 501 КПК України суд,-

у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000679, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього, який не досяг віку кримінальної відповідальності відносно ОСОБА_8 задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі його строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців під нагляд опікуна ОСОБА_5 , 1951 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області, шляхом подання апеляційної скарги через Близнюківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1