Провадження №1-кп/748/32/15
Єдиний унікальний № 748/277/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року м. Чернігів
Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №56 від 21 березня 2014 року призначеного на посаду водія автомобільного взводу підвозу продовольства речового і ВТМ роти матеріального забезпечення, здійснив самовільне залишення військової частини та не з`являвся на службу тривалістю понад один місяць, тобто вчинив злочин, передбачений ч. З ст. 407 КК України.
Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову служба за призовом під час мобілізації на особливий період.
В свою чергу, військовослужбовець за призовом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобов`язаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби, упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обов`язки, завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обов`язок, 17 вересня 2014 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 17 вересня 2014 року, перебуваючи за межами військової частини НОМЕР_2 та не виконуючи обов`язки військової служби до 12 січня 2015 року.
23 січня 2015 року між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим укладена угода про визнання винуватості, у якій ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України в обсязі підозри. Сторони дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин та узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного місяця арешту з відбуванням арешту на гауптвахті. Обвинувачений погодився на його призначення та усвідомив наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.
Обвинувачений розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення угоди та затвердження даної угоди про визнання винуватості для обвинуваченого та прокурора є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України; для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених п.1 ч.1 ст.474 КПК України;
Обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Виконавши вимоги ст.ст.342-348 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості затвердження угоди, суд вважає, що угода підлягає затвердженню з ухваленням вироку і призначенням узгодженого сторонами покарання з наступних підстав.
Суд переконався в добровільності укладення сторонами угоди і правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 407 КК України.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості, суд згідно з вимогами ч.5,6 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України з`ясував, що обвинувачений розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ст. 473 КПК України.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором відповідає вимогам ст..471 Кримінального процесуального кодексу України, а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України.
Також судом встановлено, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, а тому вона може бути затверджена. На умовах цієї угоди може бути ухвалено вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 зазначена вірно. Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Цивільний позово не заявлявся.
При затвердженні угоди виконані умови, передбачені ч.7 ст.474 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 374, 474, 475 КПК України, суд - З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 січня 2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання узгоджене з прокурором із застосуванням ст.69 КК України у виді одного місяця арешту з відбуванням арешту на гауптвахті.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутись до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуюча ОСОБА_1