апеляційний суд миколаївської області
Справа № 11- 82-2007 Головуючий
Категорія: ст.286 ч.3 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської
області

у
складі:

головуючого
судді Карпія
В.М.,

суддів Войтовського
С.А., Пустовара М.Л.,

при секретарі Гарусенко
Л.М.,

за участю прокурора Багірової
В.І.,

потерпілих ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника потерпілих ОСОБА_4,

цивільного відповідача ОСОБА_5,

представників
цивільних відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

засудженого ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_9,

23 лютого 2007 року розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями
помічника Вознесенського міжрайонного прокурора, адвоката ОСОБА_4 в інтересах
потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_10, адвоката ОСОБА_6 в інтересах
цивільного відповідача -
ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області від 27 листопада 2006 року, яким:

·
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець АДРЕСА_1, громадянин України, раніше не судимий;

·
засуджений за ст.286 ч.3 КК України, із застосуванням
ст.69 КК України, на 5 років
позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

2

На підставі ст.ст.
75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим
строком на 2 роки та
зобов'язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органів кримінально-виконавчої системи та повідомляти ці органи про зміну місця
проживания та роботи.

Постановлено стягнути із засудженого на користь
потерпілого ОСОБА_1 -
1956 грн. і потерпілого ОСОБА_11 -
1680 грн.; з цивільного відповідачаОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_1
відшкодування завданих матеріальних збитків у розмірі 4564 грн. і 20000 грн. моральної
шкоди, потерпілої ОСОБА_2 -
20000 грн. моральної шкоди, потерпілого ОСОБА_11 - 3920 грн. матеріальних збитків і 20000 грн. моральної
шкоди, потерпілої ОСОБА_10 -
20000 грн. моральної шкоди.

За вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2, біля 15 год. 15 хв., він,
керуючи за довіреністю автомобілем „ГАЗ-ЧАЗ", реєстраційний № НОМЕР_1,
рухаючись по маршруту „Миколаїв-Братське" по автодорозі М-23
„Ульянівка-Миколаїв" із швидкістю 83-86 км/год. та під'їжджаючи до
перехрестя дороги на с. Білоусівка, на порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3
„б", 10.1, 10.3, 11.1, 11.2, 12.1, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху,
виявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість руху,
заздалегідь помітивши, що попереду їде мопед „Ямаха", що був для нього
перешкодою, не вибрав безпечну дистанцію до нього, продовжуючи наближатися до
мопеда, яким керувала неповнолітня ОСОБА_12 з двома пасажирами позаду, що є
порушенням п. 21.1 Правил дорожнього руху.

На перехресті водій мопеда ОСОБА_12 виконуючи поворот
наліво, порушила вимоги п.п. 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок
чого та зазначених порушень з боку водія ОСОБА_8 виникло зіткнення автомобіля з
мопедом.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 та
два пасажири мопеда - ОСОБА_13і
малолітня ОСОБА_14 - загинули.

В апеляції помічник прокурора просить вирок скасувати,
зважаючи на неправильне звільнення засудженого від відбуття покарання та
постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України на 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на 2 роки з
відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі.

Посилається
на полишення судом поза увагою тяжких наслідків злочину.

Також на думку апелянта, суд безпідставно звільнив
засудженого від додаткового покарання.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 у своїй апеляції
також просить постановити новий вирок і засудити ОСОБА_8 до реального відбуття
покарання та без застосування ст.69 КК України.

Крім того, просить вирішити питання про цивільну відповідальність власника
джерела підвищеної небезпеки -
автомобіля „ГАЗ" -
учасника ДТП,

3

яким є
ОСОБА_15, та встановити ступінь
відповідальності по цивільним позовам засудженого,ОСОБА_5 і ОСОБА_15

Представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_6
просить вирок у частині вирішення цивільного позову, а саме стягнення з ОСОБА_5
відшкодування завданих злочином матеріальних збитків та моральної шкоди
скасувати та постановити нове рішення про стягнення зазначених шкоди і збитків
із засудженого та ОСОБА_15

Посилається на те, що суд безпідставно притягнувОСОБА_5
до справи у якості цивільного відповідача, з яким засуджений не перебував у
трудових чи інших відносинах і також безпідставно виключив ОСОБА_15 з числа
цивільних відповідачів по справі.

Суд не тільки не допитав ОСОБА_15 з цього приводу, але й
не дослідив, у яких правовідносинах перебували на день скоєння злочину ОСОБА_8,
ОСОБА_15 і ОСОБА_5, що на думку апелянта є суттєвим недоліком та свідчить про
неповноту як досудового слідства, так і судового розгляду справи.

У запереченнях на апеляцію представника цивільного
відповідача адвокатОСОБА_7,
представник цивільного відповідача ОСОБА_15, просить апеляцію залишити без
задоволення, оскільки вважає, що саме ОСОБА_5 є належним цивільним відповідачем
по чинній кримінальній справі.

В запереченнях на апеляції прокурора та представника
потерпілих захисник ОСОБА_9 просить обидві апеляції залишити без задоволення за
безпідставністю наведених у них доводів.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора і адвокатів
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на підтримку кожним своїх апеляцій, думку потерпілих на
підтримку апеляцій їх представника та прокурора, думку засудженого, його
захисника та представника цивільного відповідача ОСОБА_7 про залишення вироку
без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія
суддів визнає апеляції адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що підлягають
задоволенню частково, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_8 у визнаному судом обвинуваченні за
обставин, викладених у вироку, підтверджена дослідженими в судовому засіданні
доказами. Встановленим фактичним обставинам справи та зібраним доказам судом
дана належна оцінка. Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч.3 ст.286 КК
України.

У цій частині вирок апелянтами не оспорюється, іншими
учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Однак, при вирішенні цивільних позовів судом були порушені норми КПК
України, що регулюють розгляд цивільного позову у кримінальній справі.

4

Так, як вбачається із матеріалів справи, потерпілими
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на досудовому слідстві заявлені позови
про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди до відповідача
ОСОБА_15 Третьою особою у позовах вказано ОСОБА_8 (а.с. 221,223,228,230; т.1).

На початку судового слідства при оголошенні позовних заяв
будь-яких змін щодо відповідача потерпілими чи їх представником внесено не
було, про що свідчить зміст протоколу судового засідання (а.с. 24; т.2).

Під час судового розгляду суд за клопотанням потерпілих
та їх представника притягнув до справи у якості належного цивільного
відповідачаОСОБА_5 (а.с. 11;
т.2).

При постановленні вироку суд стягнув відшкодування
матеріальних збитків та моральної шкоди всім позивачам з цивільного відповідачаОСОБА_5,
а також грошові кошти на користь потерпілого ОСОБА_1 і відшкодування
матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_11 із засудженого ОСОБА_8, який за
позовами потерпілих є третьою особою, а не відповідачем.

Без будь-якого мотивування суд не стягнув відшкодування з
цивільного відповідача ОСОБА_15 і навіть не визначив її процесуальний статус по
справі.

Не зазначено у вироку, якими доказами підтверджені
позовні вимоги потерпілих, у чому ці вимоги полягають, які з них і чому мають
бути частково задоволені та на підставі якої правової норми.

Відсутнє мотивування і про те, чому саме потерпілим
ОСОБА_11 та ОСОБА_1, а не усім іншим позивачам стягнуто відшкодування з
засудженого, а також на підставі якої норми права суд вирішив матеріальні
збитки стягувати зОСОБА_5 у межах 70
%.

Також, у судовому засіданні належним чином не перевірені
взаємовідносини між підсудним і цивільними відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_15,
остання навіть не допитувалась у суді, не встановлено, хто є володільцем
джерела підвищеної безпеки чи має інше передбачене законом право на його
використання і тим самим є належним цивільним відповідачем по чинній справі.

За таких обставин вирок суду 1-ї
інстанції у частині вирішення усіх цивільних позовів не можна визнати
таким, що відповідає вимогам ст.323 КПК України, тому у цій частині його слід
скасувати з поверненням на новий судовий розгляд у порядку цивільного
судочинства.

5

Керуючись
ст.ст. 365,366 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляції адвокатів ОСОБА_4 і ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайсуду Миколаївської області
від 27 листопада
2006 року у
відношенні ОСОБА_8 у частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_10 скасувати.

Кримінальну справу в цій частині направити на новий судовий розгляд у
порядку цивільного судочинства у той же суд в іншому складі суду.