У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Кліменко М.Р.
і Косарєва В.І.

розглянула в
судовому засіданні 23 січня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 7 грудня 2004 року і ухвалу
колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва
від 17 березня 2005 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

громадянин України, несудимий,

засуджений за
ч. 1 ст. 366 КК України на один рік обмеження волі з позбавленням права
обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських
функцій строком на один рік.

На підставі
ст. 75 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком на один рік і
покладенням на нього обов'язків, передбачених
п.п. 3 і 4 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1. 2933 грн. 34 коп. судових витрат за проведення експертиз і
2836 грн. в доход держави за проведення комісійної судово-економічної
експертизи, яка була сплачена за рахунок бюджету.

Ухвалою колегії
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 17
березня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1. залишено
без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1. засуджено за те, що займаючи посаду ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованого в Печерській районній державній адміністрації м. Києва, яке
знаходилось по АДРЕСА_1 у м. Києві,
будучи службовою особою, в обов”язки якої згідно п.п. 8.3.9, п.8.3, ст.
8 Закону України від 28.11.1994 року “Про оподаткування прибутку підприємств”,
розділу 111 ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року “Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні” входило управління та керівництво діяльністю
підприємства, ведення у встановленому порядку бухгалтерського обліку та
звітності фінансово-господарської діяльності, надання в податкову адміністрацію
бухгалтерських звітів та балансів, декларацій розрахунків по податкам та іншої
документації, пов”язаної з розрахунками та сплатою податків, своєчасна та в
повному об”ємі сплата сум податків, забезпечення фіксації фактів здійснення
всіх фінансово-господарських операцій в бухгалтерських документах, він умисно з
метою приховування збитковості (перевищення витрат над доходами) підприємства,
в період з четвертого кварталу 2000 року по третій квартал 2002 року вніс
завідомо неправдиві відомості до офіційних документів - податкових декларацій з
податку на прибуток підприємства.

У
касаційній скарзі і доповненні до неї засуджений ОСОБА_1. просить судові рішення
скасувати, а справу щодо нього закрити на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу
злочину. Посилається на те,
що висновки суду про його винуватість ґрунтуються на неналежних доказах. Вказує
на відсутність у його діях умислу на приховування збитковості підприємства і
порушення податкового законодавства, а також те, що вони є малозначними, не
становлять суспільної небезпеки і ними не було завдано будь-якої шкоди.
Зазначає, що його і захисника не було повідомлено про день розгляду апеляції в
апеляційному суді. Вважає безпідставним рішення суду про стягнення з нього
судових витрат.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Доводи в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1. про те, що його винуватість у вчиненні службового
підроблення не доведена, є необґрунтованими.

Так, у суді ОСОБА_1., не визнаючи вини у вчиненні даного злочину, підтвердив, що не
бажаючи показувати збитковість свого підприємства, особисто заповнював і
підписував податкові декларації, в яких відображав зменшені ним суми
амортизаційних відрахувань.

Допитані в суді експерти ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 показали, що нарахування амортизації
нематеріального активу - “права на знаки” ОСОБА_1. повинен був здійснювати
відповідно до вимог п.п. 8.3.9, п. 8.3, ст. 8 Закону України від 28.11.1994
року “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме лінійним методом, за яким
починаючи з листопада 2000 року по вересень 2002 року актив амортизується рівними частками і складає в
даному випадку щомісячно 200.000 грн., але ці дані він відображав у податковій
декларації з податку на прибуток підприємства в сумах значно менших шляхом
підлаштовування суми амортизації до різниці між валовим доходом і валовими
витратами ПП ”Алфа”.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1. об'єктивно узгоджуються з даними, які містяться в
податкових деклараціях з податку на прибуток підприємства з четвертого кварталу
2000 року по третій квартал 2002 року; акту прийому-передачі про прийняття на
баланс ПП ”Алфа” та введення в експлуатацію ”нематеріальних активів”, отриманих
згідно договору прямої фінансової інвестиції від 20 жовтня 2000 року із
зазначенням початку нарахування амортизації з листопада
2000 року; акту прийому-передачі права
на знаки від ОСОБА_1. до ПП ”Алфа”.

Судом перевірялись доводи засудженого ОСОБА_1. про недопустимість
обгрунтування його винуватості такими доказами, як показання експерта ОСОБА_2
та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4. і з наведенням
відповідних мотивів були визнані безпідставними.

Так, як убачається з довідки
Директора Департаменту експертного забезпечення правосуддя Міністерства юстиції
України, експерт ОСОБА_2 має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю
“економічні дослідження, пов'язані з використанням прав на об'єкти
інтелектуальної власності” (т. 2, а/с 328).

Допит у
судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_3 Дніпровського району м. Києва ОСОБА_4., який порушив
кримінальну справу, також не суперечить вимогам кримінально-процесуального
закону.

Таким чином, уся сукупність
зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом як стосовно їх
допустимості, так і достовірності, що дало можливість дійти обґрунтованого
висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1.
у вчиненні службового підроблення.

Дії ОСОБА_1. за ч. 1 ст. 366 КК
України кваліфіковані правильно, покарання йому призначено відповідно до вимог
ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Посилання в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1. про
те, що його та захисника
не викликали в судове засідання в апеляційний суд на розгляд їх апеляції, є безпідставними.

Як видно з
матеріалів справи, про дату призначення справи до апеляційного розгляду суд
першої інстанції оповістив засудженого
ОСОБА_1. і захисника ОСОБА_5. направленням їм відповідних повідомлень (т. 3, а/с 205).

Що ж
стосується твердження засудженого ОСОБА_1. про позбавлення його права на
ознайомлення з протоколом судового засідання, то воно є необгрунтованим,
оскільки у матеріалах справи відсутні дані про те, що він подавав таке
клопотання.

Питання про стягнення з ОСОБА_1. судових витрат вирішено судом
правильно.

Отже, підстави, передбачені ст. 398 ч. 1 КПК України, для призначення
справи щодо ОСОБА_1. до касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України, відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Ю.М. Кармазін М.Р. Кліменко В.І. Косарєв