Справа №587/299/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/277/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження № 0000026 від 11 січня 2015 року, за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заворичі Броварського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Заворичі Броварського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

з участю прокурора - ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2015 року, в якій прокурор просить вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання кожному у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

За вироком суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Восени 2014 року обвинувачений ОСОБА_7 на галявині поблизу с. Заворичі Броварського району Київської області виявив кілька кущів дикоростучої коноплі. При цьому, пам`ятав, що раніше йому знайомий, який відбуває покарання в СВК-116 в м. Суми, просив знайти та перевезти йому наркотичні рослини коноплі. Зірвав виявлені рослини, переніс до місця свого проживання, де поклав в сараї домоволодіння та висушив. В подальшому відокремив від гілок верхні частини рослин та руками перетер їх до подрібненого стану, а потім поклав подрібнену коноплю до поліетиленового пакету, де знаходився чай, сховав пакет в сараї з метою подальшого збуту наркотичного засобу в СВК-116.

9 січня 2015 року близько 12.00 год. на телефон ОСОБА_7 зателефонував його знайомий та попросив приїхати до м. Суми, де він відбуває покарання, та перекинути йому через паркан пакунок з коноплею, на що обвинувачений погодився. В той же день ОСОБА_7 зустрів свого знайомого ОСОБА_8 , якому запропонував разом з`їздити до м. Суми відвезти та перекинути на територію колонії їх спільному знайомому коноплю, на що ОСОБА_8 погодився.

З метою незаконного перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс обвинувачені 10 січня 2015 року приїхали на залізничний вокзал м. Києва та потягом «Київ-Суми» близько 20.30 год. приїхали до м. Суми. З залізничного вокзалу на автомобілі таксі прибули до території СВК-116. Обвинувачений ОСОБА_7 зателефонував своєму знайомому і за вказівкою останнього обвинувачені разом прибули до обумовленого по телефону місця. Обвинувачений ОСОБА_7 з внутрішньої кишені своєї куртки дістав пакунок з коноплею, до якого був примотаний металевий болт з гайкою, передав його ОСОБА_8 , який повинен був перекинути наркотичний засіб на територію колонії. В цей час обвинувачені були затримані працівниками СВК-116 і пакунок з речовиною рослинного походження зеленого кольору в сухому подрібненому стані з різким специфічним запахом був вилучений.

За висновком експертизи наркотичних засобів, вилучена речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс масою в перерахунку на висушену речовину 18,66 г.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

На ОСОБА_7 в період іспитового строку, в відповідності з ст.76 КК України, покладено відповідні обов`язки.

Обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

На ОСОБА_8 в період іспитового строку, у відповідності з ст.76 КК України, покладено відповідні обов`язки.

Обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави по 245 грн. 96 коп. з кожного процесуальних витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що:

- суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а, враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.66 КК України, це являється однією пом`якшуючою обставиною, отже суд безпідставно застосував вимоги ст.69 КК України і необгрунтовано призначив покарання, більш м`яке, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України, оскільки для призначення більш м`якого покарання необхідно декілька пом`якшуючих обставин;

- суд безпідставно врахував ті ж самі пом`якшуючі обставини як для застосування вимог ст.69, так і для застосування положень ст.75 КК України та неправильно звільнив обвинувачених від реального відбування покарання.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст поданої апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила вирок районного суду скасувати з зазначених в апеляційній скарзі підстав, на дослідженні доказів, які містяться у кримінальному провадженні не наполягала, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України кваліфіковано вірно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме, те, що обвинувачені щиро розкаялися та активно сприяли розкриттю злочину, раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності та мають молодий вік, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання, з застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 років без конфіскації майна.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винних, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення в цій частині.

Тому, колегія суддів вважає доводи апеляційної прокурора, про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна, безпідставними, та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, доводи прокурора про те, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, являються однією пом`якшуючою обставиною, на думку колегії не є обгрунтованими, оскільки щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, в той час, як активне сприяння розкриттю злочину, означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття. Зазначені обставини не є взаємовиключними, тому відсутні будь-які підстави для твердження про те, що вони являються однією пом`якшуючою обставиною.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги те, що за наявності тих самих обставин справи та характеризуючих матеріалів відносно обвинувачених, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді першої інстанції, просив призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 2-х років позбавлення волі без конфіскації майна.

Такими, що не заслуговують на увагу, на думку колегії суддів, є доводи прокурора про те, що суд безпідставно врахував ті ж самі пом`якшуючі обставини як для застосування вимог ст.69, так і для застосування положень ст.75 КК України та неправильно звільнив обвинувачених від реального відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у тому числі і у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається зі змісту вироку, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо призначення покарання та застосуванні положень ст. 75 КК України відносно обвинувачених приймались до уваги зазначені обставини. А саме, прийнято до уваги тяжкість злочину, який відноситься до тяжких злочинів; особи винних, які характеризуються позитивно, мають молодий вік (на час вчинення злочину ОСОБА_8 було 18 років, ОСОБА_7 20 років), раніше до кримінальної відповідальності вони не притягались, враховано обставини справи з яких вбачається, що тяжких наслідків не настало, оскільки злочинна діяльність була припинена. Судом також враховано їх щире каяття , активне сприяння розкриттю злочину та прийнято до уваги відсутність обтяжуючих обставин.

На обліку у лікаря психіатра чи невропатолога обвинувачені не перебувають, мають професійно-технічну освіту.

Так, згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Заслухавши безпосередньо у судовому засіданні обвинуваченого 18-річного ОСОБА_8 , який пояснив, що проживає з матір`ю та неповнолітнім братом та ОСОБА_7 , які раніше до кримінальної відповідальності не притягувались і щиро розкаялись у вчиненому, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що реальне відбування покарання у виді позбавлення волі не сприятиме виправленню та попередження нових злочинів вказаних осіб і що їх виправлення, за таких обставин, можливе без відбування покарання із звільненням їх від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Вирок Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2