Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого : судді ОСОБА_7.,

суддів: ОСОБА_8., ОСОБА_9.,

з участю прокурора ОСОБА_10.

розглянула в судовому засіданні 22 січня 2015 року в м. Києві кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_2 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2013 року.

Вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, раніше не судимий, -

засуджений за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 5 років з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.

Вироком вирішено питання щодо цивільного позову та про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2013 року зазначений вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_4 року близько 10 год. на території Цюрупинського району Херсонської області в районі 260 км автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, що належить йому на праві власності, рухаючись з м. Херсона в напрямку м. Каховка, виявив злочинну недбалість і самовпевненість, яка полягає у неуважності і безпечності до дорожньої обстановки, в грубому порушенні вимог п. 2.3. б. Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від управління ним в дорозі, п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, завчасно не оцінив свої навички управління, а тому не обрав необхідні параметри режиму руху автомобіля (швидкість, прийоми управління) адекватні особливостям дорожньої обстановки (дорожнє покриття проїзної частини знаходилося в мокрому частково в слизькому стані з-за сніжного накату), рухався зі швидкістю 90 км/год, в результаті чого не зміг зберегти контроль за керуванням автомобіля, допустив занесення автомобіля і виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку під управлінням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

В результаті ДТП пасажир автомобіля НОМЕР_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер на місці події від тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, водій автомобіля НОМЕР_4, ОСОБА_5 з отриманими численними тілесними ушкодженнями був госпіталізований до Цюрупинської ЦРБ, де помер від тяжкого тілесного ушкодження, отриманого внаслідок дорожньо-транспортної події.

У касаційній скарзі прокурор просить судові рішення скасувати через неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого засудженим злочину та його особі внаслідок м'якості, справу направити на новий судовий розгляд. При цьому зазначає, що судами при призначенні засудженому покарання належним чином не враховано всі обставини справи, тяжкість вчиненого злочину та безпідставно застосовано ст. 69 КК України.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м'якості, справу направити на новий судовий розгляд. При цьому посилається на те, що судами необґрунтовано застосовано ст. 69 КК України при призначенні засудженому покарання, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У запереченнях на касаційні скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_1 просить судові рішення залишити без зміни, зазначає про необґрунтованість поданих касаційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала касаційні скарги та просила ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг та заперечень до них, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінальної справи, визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначив йому, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідне покарання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор та потерпіла подали апеляції, в яких наводили доводи щодо неправильного застосування кримінального закону та невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м'якості, при цьому наведені доводи є аналогічні доводам їх касаційних скарг.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 365 КПК України 1960 року, переглянувши справу за вказаними апеляціями, погодився, з наведенням в ухвалі відповідних доводів, з висновками суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного засудженому ОСОБА_1 покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Призначене ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді даної справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Доводи касаційних скарг прокурора та потерпілої щодо незаконності судових рішень є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 липня 2013 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

.

Судді:

ОСОБА_8. ОСОБА_7 ОСОБА_9