АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1853/14 Справа № 202/3418/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження № 0006156, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2013 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Енергодар Запорізької області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його апеляційною скаргою, а також апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року, за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 .

В апеляціях:

- обвинувачений посилається на неправильну кваліфікацію вчиненого ним кримінального правопорушення. Так, на переконання ОСОБА_6 , його дії необхідно перекваліфікувати на ст. 124 КК України. Обвинувачений вважає, що суд не надав належної оцінки показанням свідків у кримінальному провадженні та здійснив їх тлумачення лише на користь потерпілих. Разом з тим, обвинувачений зазначає, що показання свідків, надані суду різняця з тими, що зазначені у вироку. Крім того, ОСОБА_6 посилається на те, що слідчий експеримент було проведено без адвоката, а судово-медична експертиза приховала те, що на його ключах та одязі є плями крові. При цьому, обвинувачений зазначає, що районна прокуратура та районний відділ проігнорували ухвалу генеральної прокуратури щодо порушення кримінального провадження відносно потерпілих, а також об`єднання двох проваджень в одне. З-поміж інших підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення, ОСОБА_6 посилається також й на те, що наявність лише одного проникаючого поранення ставить під сумнів умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень, беручи до уваги те, що ножових поранень у не життєво важливі органи було чимало.

- захисник просить вирок суду скасувати, як незаконний та необґрунтований, та закрити кримінальне провадження відносно її підзахисного за відсутності в діях останнього складу кримінальних правопорушень. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на істотне порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Так, на переконання захисника, суд не надав належної оцінки показанням свідків та помилково дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. При цьому, адвокат зазначає, що суд не дослідив всі обставини, що мають значення для встановлення спрямованості умислу ОСОБА_6 , зокрема мотив та мету вчинюваного кримінального правопорушення. Разом з тим, захисник зазначає, що суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 410 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи. Крім того, на переконання адвоката, протягом судового провадження у суді першої інстанції суд необґрунтовано, всупереч вимогам ст.ст. 12, 28, 131, 183 продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а при ухваленні вироку безпідставно залишив його без змін, не навівши докладні мотиви свого рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді виправних робіт строком на шість місяців, за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

Крім того, за результатами розгляду кримінального провадження судом визначено долю речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , 21 грудня 2013 року, близько 11 години 20 хвилин, знаходився у кафе ПП Ріна, розташованого по пров. Вільному, 2-А у м. Дніпропетровську, де між ним та ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якого у обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_6 , тримаючи у руках ніж для ремонту взуття, умисно наніс удар ножем в область голови ОСОБА_10 , який сидів на стільці за столом, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани голови у тім`яній області по центру з переходом у праву тім`яно-скроневу область, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що зумовило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), від якого потерпілий ОСОБА_10 схопився руками за голову та нахилився до підлоги, після чого обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс два удари ножем в область грудної клітини потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч (по лопатковій лінії, на відстані 129 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 8,5 см ліворуч від умовної середини лінії), з ушкодженням внутрішніх органів: кореня лівої легені, що ускладнилось явищами гемопневмотораксу (500 мл крові зі згортками); проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини праворуч (на межі лопаткової та навколо хребтової лінії, на відстані 132 см вгору від підошовної поверхні стоп та на 4,0 см праворуч від умовної серединної лінії тіла), з ушкодженням внутрішніх органів: середньої та нижньої долі правої легені, що ускладнилось явищами гемопневмотораксу (500 мл крові зі згортками) та з розвитком в посттравматичному періоді правостороннього плевриту. За своїм характером тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини ліворуч та праворуч з ушкодженням внутрішніх органі, (кожне окремо) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечних для життя у момент заподіяння.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 , 21 грудня 2013 року, близько 11 години 25 хвилин, знаходився у кафе ПП Ріна, розташованого по пров. Вільному, 2-А у м. Дніпропетровську, де у нього виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_6 на спроби ОСОБА_12 зупинити його та не дати можливості продовжувати наносити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , тримаючи у руках ніж для ремонту взуття, яким умисно наніс не менше чотирьох ударів в область голови та обличчя потерпілого ОСОБА_12 . Потім, обвинувачений ОСОБА_6 невстановленим слідством способом, умисно спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: садна скроневої області ліворуч з переходом в зону росту волосся; синця задньої поверхні правої гомілки у верхній третині з переходом на колінний суглоб, синця верхньої повіки лівого ока.

Таким чином, своїми злочинними діями обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: різаних ран тім`яної області ліворуч, зовнішнього кута лівого ока, щічної області ліворуч, садна скроневої області ліворуч з переходом в зону росту волосся; синця задньої поверхні правої гомілки у верхній третині з переходом на колінний суглоб, синця верхньої повіки лівого ока, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_6 , 21 грудня 2013 року, близько 11 години 30 хвилин, знаходився у кафе ПП Ріна, розташованого по пров. Вільному, 2-А у м. Дніпропетровську, де у нього виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_6 , перешкоджаючи спробі ОСОБА_11 зупинити його та не дати можливості продовжувати наносити тілесні ушкодження ОСОБА_12 , продовжуючи утримувати у руках ніж для ремонту взуття, умисно став замахуватися ножем, намагаючись нанести удари в область тіла ОСОБА_11 . В ході чого, обвинувачений ОСОБА_6 умисно наніс удар ножем в область спини потерпілого ОСОБА_11 , на що ОСОБА_11 , захищаючись від дій обвинуваченого ОСОБА_6 та не даючи йому можливості нанести удари, схопився руками за лезо ножа, який утримував у руці обвинувачений ОСОБА_6 , який умисно прокрутив у правій руці потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив йому тілесні ушкодження. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани на спині ліворуч, на відстані 138,5 см вгору від підошовної поверхні стоп та на відстані 9,0 см ліворуч умовної серединної лінії талі; різаної рани на внутрішній поверхні лівої кисті в проекції голівки 5-ї п`ясної кістки; різаної рани по долонній поверхні правої кисті в проекції 5-ї п`ясної кістки з ушкодженням капсули п`ясно-фалангового суглобу 5-го пальця з підвивихом проксимальної фаланги та ушкодженням сухожилків поверхневих та глибоких згиначів 5-го пальця правої кисті. Тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани спини та різаної рани лівої кисті за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани по долонній поверхні правої кисті в проекції 5-ї п`ясної кістки з ушкодженням капсули п`ясно-фалангового суглобу 5-го пальця з підвивихом проксимальної фаланги та ушкодженням сухожилків поверхневих та глибоких згиначів 5-го пальця правої кисті, за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 виразилися:

- в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч.1 КК України;

- в умисному легкому тілесному ушкодженні, тобто в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 125 ч.1 КК України;

- в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 122 ч.1 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який не підтримав апеляції обвинуваченого та його захисника та просив вирок суду залишити без змін, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію та апеляцію свого захисника, позицію адвоката ОСОБА_7 , яка також підтримала свою апеляцію та апеляцію свого підзахисного, доводи потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника, міркування адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляції адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляцій та дослідивши їх, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції обвинуваченого та його захисника підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому діянь повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями: потерпілого ОСОБА_10 , який вказав на те, що між ним та обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого вони нанесли один одному удари руками, а після його припинення, ОСОБА_6 раптово завдав йому удар ножем в область голови; потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив показання ОСОБА_10 , а також зазначив, що після нанесення останньому ударів він намагався заспокоїти обвинуваченого, однак ОСОБА_6 також наніс йому удари ножем в область голови; потерпілого ОСОБА_11 , який вказав на те, що спілкуючись з ОСОБА_13 , він побачив ОСОБА_10 на підлозі, в той час як ОСОБА_6 наносив удари ножем ОСОБА_12 в область голови та обличчя, після чого, з метою припинити бійку, намагався відібрати ніж у ОСОБА_6 , однак сам отримав тілесні ушкодження від останнього; свідка ОСОБА_13 бармена кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначила, що бачила як ОСОБА_12 наносить удари ОСОБА_6 , а після, як ОСОБА_6 знаходиться біля стіни в оточенні ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , та, розмахуючи ножем, погрожує їм нанести тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_6 , після чого у останнього з ОСОБА_14 виник конфлікт з приводу образи його брата, в ході якого ОСОБА_14 наніс ОСОБА_6 удар рукою в область потилиці, при цьому ОСОБА_6 у руці тримав ніж; свідка ОСОБА_15 відвідувача кафе ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зазначив, що бачив, як хлопець з компанії, що також відпочивала у кафе, наніс удар ліктем ОСОБА_6 , потім інший наніс удар ОСОБА_6 , внаслідок чого у ОСОБА_6 виник конфлікт з трьома хлопцями, які притиснули ОСОБА_6 до стіни, наносили удари, при цьому він бачив у руці ОСОБА_6 ніж, яким він наносив удари хлопцям в область спини та грудної клітини, інший з хлопців намагався вихватити ніж з рук ОСОБА_6 ; експерта ОСОБА_16 , яка підтвердила висновок судово-медичної експертизи № 517е від 14 лютого 2014 року, а також пояснила, що в момент нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_10 , він знаходився спиною до особи що наносила удари, перший удар був нанесений в область голови, інший удар в область грудної клітини зі сторони спини, коли ОСОБА_10 знаходився на підлозі.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 21 грудня 2013 року, з фото-таблицею до нього (т. 1 арк.пр. 8-10), згідно з яким оглянуте приміщення кафе ПП Ріна, розташованого по пров. Вільному, 2-А у м. Дніпропетровську; протоколом огляду одягу від 21 грудня 2013 року, з фото-таблицею до нього (т. 1 арк.пр. 11-12); протоколом огляду речей обвинуваченого ОСОБА_6 від 22 грудня 2013 року, з фото-таблицею до нього (т. 1 арк.пр. 42-48); протоколом огляду предмету від 22 грудня 2013 року, з фото-таблицею до нього (т. 1 арк.пр. 81-82); протоколами проведення слідчого експерименту від 25 лютого 2014 року, з фото-таблицями до них (т. 2 арк.пр. 40-46, 47-52, 53-57), відповідно до яких потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 вказали на місце, спосіб та обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень; визнаними у кримінальному провадженні речовими доказами (т. 2 арк.пр. 96, 98, 100); висновком судово-медичної експертизи № 517е від 14 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 4-8) щодо характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 ; висновком судово-медичної експертизи № 5318 від 24 грудня 2013 року (т. 1 арк.пр. 93-95) щодо характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 ; висновком судово-медичної експертизи № 622е від 25 лютого 2014 року (т. 1 арк.пр. 199-200) щодо характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_12 ; висновком судово-медичної експертизи № 509е від 13 лютого 2014 року (т. 1 арк.пр. 192-195) щодо характеру та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 ; висновком судово-імунологічної експертизи № 10к від 10 січня 2014 року (т. 1 арк.пр. 101) щодо групової приналежності крові потерпілого ОСОБА_10 ; висновком судово-імунологічної експертизи № 8к від 10 січня 2014 року (т. 1 арк.пр. 107) щодо групової приналежності крові потерпілого ОСОБА_11 ; висновком судово-імунологічної експертизи № 9к від 10 січня 2014 року (т. 1 арк.пр. 113) щодо групової приналежності крові потерпілого ОСОБА_12 ; висновком судово-імунологічної експертизи № 7к від 10 січня 2014 року (т. 1 арк.пр. 118) щодо групової приналежності крові обвинуваченого ОСОБА_6 ; висновком судово-імунологічної експертизи № 42 від 29 січня 2014 року (т. 1 арк. 122-126), згідно з яким походження слідів крові людини на парі туфель ОСОБА_6 можливо за рахунок крові ОСОБА_10 , а кров ОСОБА_12 та ОСОБА_11 може бути присутня в цих слідах тільки в якості домішки; висновком судово-медичної експертизи № 659е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 68-69), згідно з яким локалізація та характер тілесного ушкодження на голові ОСОБА_10 не суперечить механізму його спричинення, на який вказують потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за його участю, тобто від дії ножа в область голови; висновком судово-медичної експертизи № 664е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 78-79), згідно з яким локалізація та характер виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпілий ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту, тобто при ударах ножем; висновком судово-медичної експертизи № 674е від 28 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 83-84), згідно з яким локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не суперечить механізму їх утворення, на які вказують потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту, тобто могли утворитися від дії предмету, що має ріжучі властивості, яким міг бути клинок ножа, який діяв в область голови та обличчя; висновком судово-психіатрічної експертизи № 46 від 21 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 24-26), згідно з яким обвинувачений ОСОБА_6 у період інкримінованого йому діяння хронічними душевними захворюваннями не страждав та на теперішній час не страждає, виявляв раніше та виявляє на теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості, у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обвинувачений ОСОБА_6 не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, за своїм психічним станом обвинувачений ОСОБА_6 в той період часу міг та на теперішній час може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) та керувати ними.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам сторони захисту, викладеним в апеляціях, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи незаконність вироку, обвинувачений посилається на неправильну кваліфікацію вчинених ним кримінальних правопорушень та вважає що його дії необхідно кваліфікувати за ст. 124 КК України.

З такою позицією колегія суддів погодитись не може.

Вирішуючи питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів виходить з показань потерпілих у кримінальному провадженні, а також висновків експертиз.

Так, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вказували на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, з якою в ОСОБА_10 виник конфлікт.

При цьому, потерпілі також вказали й на те, що після припинення такого конфлікту, ОСОБА_6 несподівано наніс удар ножем ОСОБА_10 .

В ході проведення слідчого експерименту, потерпілі вказали на те, за яких обставин та як саме обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 659е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 68-69), локалізація та характер тілесного ушкодження на голові ОСОБА_10 не суперечить механізму його спричинення, на які вказують потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за його участі.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 662е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 73-74), локалізація та характер виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень суперечать механізму їх спричинення, на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 в ході проведення слідчого експерименту.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів не вбачає підстав визнати обґрунтованою позицію обвинуваченого.

Поряд з цим, колегія суддів не погоджується й з доводами захисника останнього в частині недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України.

Як вбачається з апеляційної скарги, така позиція адвоката ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які вказали на те, що бачили як потерпілі притиснули ОСОБА_6 до стіни та наносили велику кількість ударів.

Однак, вказані показання не узгоджуються з висновком експертизи.

Так, згідно з висновком експерта № 291е від 23 січня 2014 року (т. 2 арк.пр. 12-13), у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому основної фаланги 2-го пальця лівої кисті з задовільним стоянням відламків, синця в параорбітальній області ліворуч.

На переконання колегії суддів, у разі нанесення ОСОБА_6 потерпілими тих ударів, на які у своїх показанням посилаються свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , кількість тілесних ушкоджень була б значною.

За таких обставин, виходячи з того, що доводи обвинуваченого спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість останніх та не вбачає підстав визнати кваліфікацію дій обвинувачених неправильною.

Щодо достовірності показань потерпілих в частині механізму нанесення їм тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає, що останні також відповідають висновкам судово-медичних експертиз.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час проведення слідчого експерименту, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вказали на механізм нанесення їм тілесних ушкоджень, який відповідає тим обставинам, на які вони посилались у своїх показаннях.

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 664е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 78-79), локалізація та характер виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не суперечить механізму його спричинення, на який вказує потерпілий ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 674е від 28 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 83-84), локалізація та характер виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх утворення, на які вказують потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 659е від 27 лютого 2014 року (т. 2 арк.пр. 68-69), локалізація та характер тілесного ушкодження на голові ОСОБА_10 не суперечить механізму його спричинення, на які вказують потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в ході проведення слідчого експерименту за його участі.

За наявності вказаних доказів, у колегії суддів відсутні підстави вважати недостовірними показання потерпілих.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника в частині оцінки показань свідків, колегія суддів вважає, що суд дослідив такі докази належним чином та обґрунтовано дійшов висновку про те, що останні підтверджують наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також погроз нанести останнім тілесні ушкодження.

На переконання колегії суддів, вищезазначені обставини та докази на їх підтвердження у своїй сукупності прямо вказують на наявність умислу в обвинуваченого завдати потерпілим тілесні ушкодження.

Разом з тим, досліджуючи зазначене в апеляційній скарзі обвинуваченим питання про необхідність порушення кримінального провадження відносно потерпілих та його об`єднання з кримінальним провадженням, порушеним відносно нього, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини жодним чином не впливають на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь.

Поряд з цим, оцінюючи доводи захисника обвинуваченого про необґрунтовану відмову суду першої інстанції у призначенні судової психологічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи, зокрема, щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумніви щодо осудності, обмеження осудності.

Колегією суддів встановлено, що у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування проводилась судово-психіатрична експертиза (т. 2 арк.пр. 24-26), згідно з висновками якої обвинувачений ОСОБА_6 у період інкримінованого йому діяння хронічними душевними захворюваннями не страждав та не теперішній час не страждає, виявляв раніше та виявляє на теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості, у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обвинувачений ОСОБА_6 не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, за своїм психічним станом обвинувачений ОСОБА_6 в той період часу міг та на теперішній час може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) та керувати ними.

На переконання колегії суддів, за наявності вказаного висновку експерта та наявності інших доказів, проведення експертизи з метою встановлення наявності чи відсутності стану сильного душевного хвилювання не зумовлено необхідністю.

Крім того, на вказаний стан обвинувачений ОСОБА_6 не посилається та не просить перекваліфікувати його дій з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, а навпаки просить кваліфікувати його дії за ст. 124 КК України, посилаючись на те, що він оборонявся від потерпілих.

Колегія суддів вважає вказані обставини такими, що істотно впливають на питання недоцільності призначення експертизи та приходить до висновку про обґрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання захисника про призначення психологічної експертизи.

Поряд з цим, дослідивши питання законності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, колегія суддів, не погоджуючись з доводами захисника, приходить до висновку про обґрунтованість дій суду.

Так, відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з приписів зазначеної норми, судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав для його у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хочу б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження, продовжуючи строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції посилався на ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, які інкримінують ОСОБА_6 , відсутність належних гарантій та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики його ухилення від суду, ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому.

На думку колегії суддів, такі обставини об`єктивно враховані судом.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що обрання іншого запобіжного заходу не зможе та змогло б запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та належну вмотивованість оскаржуваного вироку та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді апеляційного суду :
____________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4