АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/150/14-к
Номер провадження 11-кп/786/453/14
Категорія ч.1 ст. 393 КК; С.Т.
Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Глобине Полтавської області, громадянин України, освіта середня спеціальна. Одружений. Не працюючий, проживаючий: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 4.02.2010 р. Кременчуцьким р/с Полтавської області за ч.2 ст.187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.357, ч.1 ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна;
- 24.06.2011 р. Глобинським р/с Полтавської області за ст.ст. 124, ч.4 ст.70, 72 КК України на 9 років 6 місяців позбавлення волі. Невідбутий строк покарання станом на 20.10.13 р. становить 4 роки 4 місяці 7 днів,-

засуджений за ч.1 ст. 393 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ч.3 ст. 576 КПК України частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Глобинського районного суду від 24.06.2013 року та остаточно визначено 6 років позбавлення волі.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення злочину за таких обставин.
Будучи засудженим за вироком Глобинського р/с Полтавської області від 24.06.2011 року на 9 років 6 місяців позбавлення волі, ОСОБА_8 рішенням регіональної комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі УДПтС України в Полтавській області від 26.07.2013 року був переведений до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання Машівської виправної колонії № 9, межі якої 20 жовтня 2013 року в період часу з 20 год. до 21 год. вечора самовільно залишив та зник у невідомому напрямку. Першочерговими заходами встановити місце знаходження засудженого ОСОБА_8 не вдалося.
В подальшому, 29 жовтня 2013 року близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 був затриманий працівниками правоохоронних органів у м.Брест Республіки Білорусь.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини, просить вирок суду відносно нього пом`якшити в частині призначеного покарання. При цьому вказує, що залишив межі колонії через тяжкі сімейні обставини хворобу матері, якій потрібні були кошти на лікування і він мав намір їх заробити в країнах Євросоюзу. Просить врахувати щире каяття та сприяння розкриттю злочину, оскілки він добровільно розповів про всі обставини втечі, стан здоров`я та негативне ставлення до нього працівників колонії.

Колегія суддів, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, а обвинувачений ОСОБА_8 також просив застосувати до нього ЗУ «Про амністію у 2014 році», заперечення прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і об`єктивно досліджених судом доказах, є обґрунтованими і апелянтом в апеляції не оспорюються.
Фактичні обставини встановлені правильно і апеляція на вирок в цій частині не приноситься.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 393 КК України, як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є правильною.
При обранні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, дані, що характеризують його особу і конкретні обставини справи.
Не зважаючи на повне визнання вини ОСОБА_8 , суд дійшов правильного висновку про відсутність обставин, які б пом`якшували покарання винного, а також дав обґрунтовану оцінку його показанням щодо мотивів вчиненого злочину та негативного ставлення до нього працівників виправної колонії, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.
Колегія суддів також критично відноситься до тверджень останнього, що він здійснив втечу із колонії для того щоб фінансово допомогти своїй хворій матері, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, маючи значні кошти в розмірі 2000 грн. та 1000 дол. США, ОСОБА_8 не направив їх на лікування матері, а використав у власних цілях, пов`язаних із утечею за межі України. Таким чином, хворобу матері, колегія суддів не може визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому.
Місцевим судом обґрунтовано визнано обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочину, оскільки ОСОБА_8 раніше притягувався до відповідальності за вчинення умисних злочинів, має непогашену судимість та невідбутий термін покарання у виді позбавлення волі.
Призначене місцевим судом ОСОБА_8 покарання також у відповідності до обмежень висловлених Генеральною прокуратурою Республіки Білорусь під час прийняття рішення про видачу ОСОБА_8 в Україну, які є обов`язковими та з врахуванням вимог ст. 71 КК України. Саме таке покарання на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а тому підстав для його пом`якшення не вбачається.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» не підлягає задоволенню.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений за даним вироком суду за втечу з місць позбавлення волі ( ч.1 ст. 393 КК України), а до цього вироком Кременчуцького районного суду від 4.02.2010 року засуджувався за вчинення розбійного нараду ( ч.2 ст. 187 КК України).
Відповідно до вимог п. «є» ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за розбій (ст. 187 КК України 2001 р.), а також за втечу з місця позбавлення волі або з-під варти ( ст. 393 КК України 2001 р.) .
За таких обставин, до ОСОБА_8 не може бути застосовано Закону України «Про амністію у 2014 році».
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим і підстав, як для його зміни, так і для скасування не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Машівського районного суду Полтавської області від 24 квітня 2014 року відносно нього без зміни.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3