УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Синявського О.Г.,

суддів за участю прокурора захисника потерпілого представника потерпілої

Пекного С.Д. та Гриціва
М.І., ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_14,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 27 лютого 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на судові рішення
щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 червня 2005
року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимого,

засуджено за ч.
2 ст. 367 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки без
призначення додаткового покарання.

На підставі п. б ст. 1 Закону України “Про амністію” від 11 липня 2003 року
ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового
покарань.

За вироком суду ОСОБА_1 було визнано винним у тому, що він, обіймаючи з 7
червня 2001 року посаду президента ТзОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2”, а з 2 лютого 2002 року
- посаду генерального директора цього ж товариства, та, будучи наділеним
повноваженнями організаційно-розпорядчого характеру, не перевірив законність
зменшення вартості майнового комплексу ресторану та частки акціонерів,
внаслідок чого завдав останнім матеріальні збитки на суму приблизно п'ятдесят
тисяч гривень.

У грудні 2002 року та в квітні того ж року після відчуження товариством
двох тістомісів та чотирьох стільців відповідно громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не забезпечив оформлення документів та не проконтролював оприбуткування коштів,
отриманих від реалізації цього майна, на загальну суму 2384 грн., чим спричинив
матеріальну шкоду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 3 жовтня 2005 року вирок
скасовано із закриттям провадженням у справі на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
у зв'язку з відсутністю складу злочину.

За наслідками перевірки вироку апеляційний суд дійшов висновку про
невинуватість ОСОБА_1 у незаконних діях, пов'язаних з визначенням вартості та
кількості часток в учасників ТзОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2”, відчуженням майна товариства,
а також з внесенням змін в установчі документи цього товариства.

У касаційному поданні прокурора порушується питання про скасування ухвали апеляційного суду з
направленням справи на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що
судом не були усунуті порушення вимог кримінально-процесуального закону,
допущених судом першої інстанції, який при зміні обвинувачення в суді не
з'ясував думку всіх учасників процесу, чітко не сформулював нового
обвинувачення, без згоди засудженого застосував до нього амністію. Також
посилається на відсутність в ухвалі доводів спростування апеляційного подання
прокурора.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора
ОСОБА_15 та представника потерпілої ОСОБА_4, які підтримали касаційне подання,
міркування ОСОБА_1, захисника ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6, які просили
ухвалу про закриття справи залишити без зміни, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що для його
задоволення немає підстав.

Під час досудового слідства та судового розгляду справи ОСОБА_1 заперечував
свою винуватість у протиправному використанні свого службового становища
керівника ТзОВ “ІНФОРМАЦІЯ_2” з метою заволодіння корпоративними правами
учасників товариства у спосіб здіснення незаконних операцій з майном товариства
та майновими частками його учасників, а також у скоєнні службового підробляння
установчих документів товариства.

Апеляційний суд, як видно з ухвали, ретельно проаналізував кожен доказ
звинувачення, зазначений в обвинувальному висновку, і прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність у них даних, які б підтверджували обвинувачення
ОСОБА_1 як у зловживанні службовим становищем та службовому підробленні,
поставленого йому в провину органами досудового слідства, так і в службовому
недбальстві, визнаного доведеним суд першої інстанції. Також не було виявлено
даних, які б спростовували висловлені ним заперечення на свій захист.

Колегія суддів вважає наведену в ухвалі мотивацію правильною, оскільки вона
зроблена на підставі повно, всебічно та об'єктивно досліджених у справі
доказів, яким була дана належна правова оцінка.

Зазначені в касаційному поданні прокурора твердження про неврахування судом
заперечень потерпілих ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
та інших про те, що загальні збори учасників товариства з прийняттям рішення
про зменшення розміру часток його учасників не проводились, є безпідставними,
оскільки, як видно з матеріалів справи, суд фактично дав їм оцінку, коли
перевіряв дійсність змісту протоколу засідання цих зборів, які відбулись 12
лютого 2002 року.

У матеріалах справи немає даних, які б ставили під сумнів достовірність
цього протоколу та прийнятих ним рішень у тому числі з питань, зазначених в
показаннях названих потерпілих.

Те, що вівся протокол зборів й відображені в ньому факти відповідають
дійсності, підтвердили свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, а також свідок ОСОБА_14, яка
на цих зборах як нотаріус засвідчувала дійсність підписів усіх учасників товариства
в установчому договорі про зміну статутного фонду.

Крім того, як видно з матеріалів справи, у показаннях потерпілих не
вказано, якими конкретними протиправними діями ОСОБА_1, з використанням ним
службового становища генерального директора товариства, були порушені їхні
корпоративні права.

Необґрунтованими є доводи касаційного подання про порушення судом першої
інстанції прав потерпілих при розгляді клопотання прокурора про зміну
обвинувачення в суді, оскільки, як видно з протоколу судового засідання, суд
після обговорення цього клопотання подальший розгляд справи продовжив не за
новим обвинуваченням, а в раніше пред'явленому обсязі.

Немотивованими є посилання в касаційному поданні на нечіткість та
неконкретність обвинувачення в службовому недбальстві, застосування акту
амністії без згоди ОСОБА_1, та на
відсутність в ухвалі мотивів спростування апеляційного подання прокурора, через
те що за наявності у справі підстав для виправдання підсудного недотримання
зазначених вимог кримінально-процесуального закону не може бути підставою для
скасування вироку.

Будь-яких інших істотних порушень вимог кримінального та
кримінально-процесуального законів, які б ставили під сумнів законність та
обґрунтованість ухвали апеляційного суду, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційного подання заступника прокурора
Полтавської області

Судді

Синявський О.Г. Пекний
С.Д. Гриців М.І.