Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Слинька С.
С.,суддів:Вільгушинського М. Й.,
Дембовського С. Г.,при секретарі за
участю прокурора захисника
виправданого Гладкіх Л. М., Саленка І. В.
ОСОБА_6,ОСОБА_7розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 28 серпня 2014 року
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за

№ 10000086, за касаційною скаргою
прокурора Київської області на вирок
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 21 травня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада 2013 року щодо

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця

м. Боярки Києво-Святошинського району
Київської області, який проживає по
АДРЕСА_1, неодноразово судимого,
останнього разу вироком
Києво-Святошинського районного суду
Київської області за ч. 2 ст. 309 КК
України із застосуванням ст. 71 цього ж
Кодексу до покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки

6 місяців, 16 листопада 2011 року
звільненого умовно-достроково на строк
9 місяців 11 днів,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця

м. Боярки Києво-Святошинського району
Київської області, проживаючого по
АДРЕСА_2, судимого 26 травня 2011 року
вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області за ч. 2
ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України, із
застосуванням ст. 70 цього ж Кодексу до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 4 роки, звільненого від
відбування цього покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 2 роки.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано
невинуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та
виправдано за відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186
КК України; ОСОБА_8 визнано невинуватим
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3
ст. 187 КК України та виправдано за
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Також цим вироком ОСОБА_8 засуджено за
ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки, за ст.
395 КК України до покарання у виді арешту
на строк 3 місяці.

На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_8 за
сукупністю злочинів визначено
остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 4 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано
винним у тому, що він 23 вересня 2012 року
приблизно о 18.00 год. на АДРЕСА_4 повторно
відкрито викрав у ОСОБА_9, телефон марки
«Samsung» та 50 грн, спричинивши останній
матеріальної шкоди у розмірі 357,24 грн.

Також, ОСОБА_8, знаходячись під
адміністративним наглядом згідно з
постановою Березанського міського
суду Київської області від 08 листопада
2011 року, порушив встановлені судом
обмеження та 02 червня 2012 року
самовільно без поважних на те причин
умисно залишив місце свого проживання,
не сповістивши про це працівників
міліції, після чого не реєструвався в
органах внутрішніх справ та не
знаходився за місцем свого проживання.

Крім цього органом досудового слідства
ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він 06
жовтня 2012 року приблизно о17.30 год.,
проникнувши до будинку АДРЕСА_3,
застосовуючи насильство, небезпечне
для життя та здоров'я потерпілої, а
також з погрозами застосування такого
насильства у подальшому відкрито
викрав у

ОСОБА_10 2800 грн, спричинивши потерпілій
матеріальної шкоди на вказану суму та
легких тілесних ушкоджень.

Також, органами досудового слідства
ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він
за попередньою змовою групою осіб
разом із ОСОБА_8 23 вересня 2012 року
приблизно о 18.00 год. на АДРЕСА_4 повторно
відкрито викрав у ОСОБА_9, телефон марки
«Samsung» та 50 грн, спричинивши останній
матеріальної шкоди у розмірі 357,24 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 25 листопада

2013 року цей вирок районного суду
змінено в частині підстав виправдання:
виключено з вироку посилання на
виправдання ОСОБА_8 та

ОСОБА_7 за відсутністю в їх діях складу
злочину та визнано вважати
виправданими - ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК
України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України
за недоведеністю їх винуватості у
вчиненні цих злочинів.

В іншій частині вирок районного суду
залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує
питання про незаконність оскаржуваних
судових рішень в частині виправдання
ОСОБА_7 та засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186
КК України незаконними через істотні
порушення процесуального закону та
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність, просить ці рішення у
наведеній частині скасувати та
призначити новий розгляд провадження в
суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи прокурора,
який підтримав касаційну скаргу,
захисника та засудженого, які вважають
оскаржувані судові рішення законними
та обґрунтованими, а скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, перевіривши
матеріали кримінального провадження
та обговоривши доводи, наведені у
скарзі, колегія суддів дійшла висновку,
що у задоволенні скарги слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження, про що по суті порушує
питання прокурор у скарзі, перегляду в
касаційному порядку не підлягають, а
отже, при касаційному розгляді
кримінального провадження колегія
суддів виходить із фактичних обставин
вчинення кримінального
правопорушення, встановлених судом.

При цьому з оскаржуваних судових
рішень убачається, що згідно з
положеннями ст. 94 КПК України суд під
час прийняття відповідного
процесуального рішення за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному й
неупередженому дослідженні всіх
обставин кримінального провадження,
керуючись законом, оцінював кожний
доказ із точки зору належності,
допустимості, достовірності, а
сукупність зібраних доказів - із точки
зору достатності та взаємозв'язку, на
підставі чого дійшов правильного
висновку про кваліфікацію дій
засудженого ОСОБА_8 та необхідність
виправдання ОСОБА_7 Такий висновок суд
належним чином детально обгрунтував у
прийнятому рішенні.

Що стосується доводів прокурора про те,
що апеляційний суд не взяв до уваги
показань потерпілої ОСОБА_9, даних нею в
ході апеляційного розгляду, які на його
думку викривали ОСОБА_7 у відкритому
заволодінні її майном, то ці доводи є
безпідставними.

Так, як видно зі змісту оскаржуваної
ухвали апеляційного суду, показання
потерпілої ОСОБА_9 не залишились поза
його увагою. Суд апеляційної інстанції
ретельно дослідив їх зміст та дав їм
оцінку з точки зору їх належності та
доказової сили у пред'явленому ОСОБА_8
та ОСОБА_7 обвинуваченні у вчиненні
відкритого викрадення майна ОСОБА_9

Також апеляційний суд ретельно
дослідив та проаналізував у сукупності
й інші докази у справі, представлені
органом досудового слідства у якості
доказів доведеності винуватості
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, унаслідок чого
прийняв вірне рішення про часткову
зміну вироку районного суду з
наведенням мотивів та підстав
прийняття такого рішення, а також
підстав з яких апеляційну скаргу
частково було визнано необгрунтованою.

Таким чином підстави для задоволення
касаційної скарги прокурора відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які би
перешкодили чи могли перешкодити суду
повно й усебічно розглянути справу і
постановити законне, обґрунтоване та
справедливе рішення,

у справі не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Києво-Святошинського районного
суду Київської області від

21 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Київської області від

25 листопада 2013 року щодо ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну
скаргу прокурора Київської області -
без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________С. С. Слинько _______________М. Й.
Вільгушинський _________________С. Г.
Дембовський