Справа № 139/150/15-к

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження (ЄРДР № 0000005), на підставі угоди про визнання винуватості, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта вища, заміжньої, працюючої соціальним працівником управління праці та соціального захисту населення Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії №050740 одномандатного виборчого округу №15 з виборів народних депутатів України 2012 року, розміщеного за адресою: с. Посухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, являлася особою, тимчасово спеціально уповноваженою на виконання функцій держави щодо організації, підготовки, проведення виборів, підрахунку голосів виборців, а також забезпечення додержання однакового застосування законодавства. ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів» виконувала функції представника влади, так як була зобов`язана забезпечити законний порядок проведення цих виборів, виконання рішень, прийнятих в межах повноважень, які є обов`язковими для всіх суб`єктів та інших учасників виборчого процесу. Зважаючи на викладене, ОСОБА_4 являлась службовою особою та керуючись наданими повноваженнями, правами і обов`язками, вчинила службові злочини за наступних обставин.
Так, виконуючи обов`язки голови ДВК №050740, ОСОБА_4 здійснювала покладені на неї організаційно-розпорядчі функції у відповідності до вимог ч.1 ст.33 ЗУ «Про вибори народних депутатів», а саме основною формою роботи виборчої комісії є засідання, яке скликається головою комісії, в разі його відсутності - заступником голови, в разі відсутності голови та його заступника - секретарем комісії. У відповідності до ч.3 ст.47 ЗУ «Про вибори народних депутатів» членами виборчих комісій у межах загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної виборчої комісії на підготовку і проведення виборів депутатів, може бути нарахована і виплачена одноразова грошова винагорода в порядку, встановленому ЦВК. При цьому, згідно частини 1 розділу 2 Порядку нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії № 108 від 12.07.2012 року - одноразова грошова винагорода членам виборчих комісій нараховується та виплачується виключно за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної окружної виборчої комісії, згідно з прийнятим виборчою комісією рішенням тим членам комісії, які брали активну участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи на безоплатній основі вони працюють у відповідній комісії. Відповідно до розділу 2 частини 2 зазначеного Порядку - розмір одноразової грошової винагороди членам виборчої комісії визначається на засіданні цієї комісії за поданням її голови і залежить від особистого внеску кожного члена комісії у її діяльність, про що приймається відповідне рішення. Таким чином, 16 листопада 2012 року ОСОБА_4 , достовірно знаючи зазначені вище вимоги закону, працюючи головою дільничної виборчої комісії № 050740 одномандатного виборчого округу № 15 з виборів народних депутатів 2012 року, внаслідок службового становища, маючи право оперативного управління майном, а саме коштами, призначеними для оплати праці членів виборчих комісій, шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч вимогам чинного законодавства, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, з метою отримання одноразової грошової винагороди, яка була виділена на преміювання членів дільничної виборчої комісії, без проведення засідання виборчої комісії та без складання відповідного протоколу засідання, власноручно підписала постанову «Про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди» від 16 листопада 2012 року, яку в подальшому надала до бухгалтерії ОВК, внаслідок чого привласнила таким чином грошові кошти у вигляді незаконно отриманої грошової винагороди в сумі 1180 грн. та здійснила розтрату грошових коштів на загальну суму 1830 грн., а саме незаконно надала одноразову грошову винагороду члену комісії ДВК № 050740 ОСОБА_5 в сумі 700 грн. У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_4 , з державного бюджету в якості премії їй та члену комісії ДВК ОСОБА_5 всього було виплачено 1830 грн., що становить суму спричинених збитків.
Окрім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії № 050740 одномандатного виборчого округу № 15 з виборів народних депутатів України 2012 року, розміщеної за адресою: с. Посухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, являлася особою, тимчасово спеціально уповноваженою на виконання функцій держави щодо організації підготовки, проведення відповідних виборів, підрахунку голосів виборців, а також забезпечення додержання однакового застосування законодавства. У відповідності до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів», ОСОБА_4 виконувала функції представника влади, так як забезпечувала законний порядок проведення виборів, мала реальну можливість впливати на їх хід, прийняття рішень в межах повноважень, які є обов`язковими для всіх суб`єктів та інших учасників виборчого процесу.
Основною формою роботи ДВК є засідання, яке скликається головою комісії, рішення виборчої комісії приймається відкритим голосуванням більшістю голосів від складу комісії. Так, у відповідності до частини 3 ст. 47 Закону України «Про вибори народних депутатів» членам виборчих комісій у межах загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної виборчої комісії на підготовку і проведення виборів депутатів, може бути нарахована і виплачена одноразова грошова винагорода в порядку, встановленому Центральною виборчою комісією. При цьому згідно частини 1 розділу 2 Порядку нарахування та виплати одноразової грошової винагороди членам окружних і дільничних виборчих комісій з виборів народних депутатів України, затвердженого постановою Центральної виборчої комісії № 108 від 12.07.2012 року - одноразова грошова винагорода членам виборчих комісій нараховується та виплачується виключно за наявності загальної економії фонду оплати праці, передбаченого кошторисом видатків відповідної окружної виборчої комісії, згідно з прийнятим виборчою комісією рішенням тим членам комісії, які брали активну участь у її роботі, незалежно від того, на платній чи на безоплатній основі вони працюють у відповідній комісії. Враховуючи викладене, 16 листопада 2012 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії № 050740 одномандатного виборчого округу № 15 з виборів народних депутатів України 2012 року, розміщеної за адресою: с. Посухів Мурованокуриловецького району Вінницької області, маючи статус посадової особи, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, з метою отримання одноразової грошової винагороди в сумі 1180 грн., видала завідомо неправдивий офіційний документ, а саме: надала до окружної виборчої комісії № 15 затверджену особистим підписом постанову від 16.11.2012 року «Про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди». Дане діяння голови виборчої комісії ОСОБА_4 суперечить статті 33 Закону України «Про вибори народних депутатів України», так як засідання дільничної виборчої комісії, що є основною формою роботи ДВК, з метою розгляду даного питання не проводилося і відповідне рішення не приймалося.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України як привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та за ч. 1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.
01 квітня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Мурованокуриловецького району Вінницької області радником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000005 та ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до зазначеної угоди, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження, виявлення та припинення інших відомих їй подібних кримінальних правопорушень та співпрацювати з правоохоронними органами. При цьому сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виборчим процесом на один рік, за ч. 1 ст. 366 КК України призначити покарання у вигляді обмеження волі на один рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виборчим процесом на один рік. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді одного року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виборчим процесом строком на 1 рік із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання з випробовуванням із іспитовим строком на 1 рік та із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. На підставі ст. 1 пункту «г» Закону України «Про амністію в 2014 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачена ОСОБА_4 зазначила, що вона цілком розуміє характер обвинувачення, яке їй пред`явлено, визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та надала суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що вона повністю розуміє свої права, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які їй роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачена зазначила, що вказана угода про визнання її винуватості укладена нею з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також обвинувачена зрозуміла роз`яснені судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, та просила суд звільнити її від покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання, звільнивши її від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Згідно ч.2, ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Обвинуваченою ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 191 КК України, яке відноситься до злочинів середньої тяжкості, за ч.1 ст. 366 КК України до злочинів невеликої тяжкості, укладення угоди ініційовано одночасно з боку прокурора та обвинуваченої, міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкціям ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваної про повне розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили ОСОБА_4 погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого їй обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 191 КК України як привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та за ч. 1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання і видача завідомо неправдивих документів.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення підозрюваній узгодженої сторонами міри покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро покаялась та сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала заподіяні збитки, позитивно характеризується за місцем проживання.

Крім цього, в судовому засіданні обвинувачена заявила клопотання про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2014 році», так як вона має стан після гострого порушення головного мозку, хронічну ішемічну хворобу серця, дифузний атеросклеротичний міокардіосклероз СН-І стадії.

Статтею 85 КК України визначено, що на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1 - 4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року N 3/6.

Висновком ЛКК при Мурованокуриловецькій лікарні планового лікування від 01 квітня 2015 року ОСОБА_4 має діагноз: стан після гострого порушення головного мозку з правобічним геміпарезом на грунті церебрального атеросклерозу. Гіпертезивне серце, хронічну ішемічну хворобу серця, дифузний атеросклеротичний міокардіосклероз СН-І стадії (а. 10 к.п.).

Ішемічна хвороба серця та міокардіосклероз включені до «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання» затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 р. № 3/6. Даний перелік був чинний на момент прийняття Закону України «Про амністію в 2014 році».

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Обставин, які б перешкоджали застосуванню амністії, відповідно до ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обвинувачену ОСОБА_4 слід звільнити від покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 КПК України, ст. 85 КК України, ст. 1, 8, 9, 10 Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08 квітня 2014 року, Закону України "Про застосування амністії в Україні", суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 квітня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Мурованокуриловецького району Вінницької області радником юстиції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 139/150/15-к (ЄРДР № 0000005) у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_4 визнати винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 01 квітня 2015 року покарання:

за ч. 2 ст. 191 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виборчим процесом строком на один рік;

за ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виборчим процесом строком на один рік.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді одного року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані виборчим процесом строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді одного року позбавленні волі з випробовуванням, з призначенням однорічного іспитового строку, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного даним вироком, на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.

Вирок у відповідності до ст. 532 КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Суддя :