Код суду 233 Справа № 233/2994/15-к
Вирок
Іменем України
03 червня 2015 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суду Донецької області у складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ;
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
захисника ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_5 ;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого;
- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,
На початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур "ДНР", придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
У не встановлений день травня 2014 року, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою участі у діяльності непередбаченого законами України збройного формування, прибув до приміщення 4-го цеху Часівярського вогнетривкого комбінату, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходився штаб незаконно створеної структури "ДНР" у м. Часів Яр, та добровільно надавши свої дані малознайомому чоловіку, що був старшим зазначеного штабу, увійшов до незаконного збройного формування, самопроголошеної "ДНР". Ознайомившись із встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_5 дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанні його цілей і завдань.
Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, у травні 2014 року, ОСОБА_5 , кілька днів, точний період часу не встановлено, пройшов військову підготовку в м. Часів Яр та ходив у патрулі по забезпеченню порядку в цьому місті, після чого отримав від свого керівництва автоматичну зброю, а саме автомат "Калашнікова", патрони до нього та камуфльовану форму, і був передислокований а м. Костянтинівка Донецької області.
Здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, ОСОБА_5 систематично виконував накази свого безпосереднього командира, а саме на протязі семи днів травня 2014 року ніс чергування у складі незаконного формування, на посаді бійця на території блокпосту "Телевишка", розташованому у м. Костянтинівка Донецької області по вул. Деменщикова на виїзді в сторону м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, маючи при собі зазначену автоматичну вогнепальну зброю із боєприпасами до неї та військове спорядження. Такі протиправні дії ОСОБА_5 носили триваючий характер, а саме на протязі семи днів травня 2014 року, що виразилось у активній участі в діяльності непередбачених законами України збройних формуваннях.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями, які носили тривалий характер та виразились у активній участі в діяльності непередбаченого законами України збройного формування, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України.
20 травня 2015 року у м. Ізюмі, між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , а також захисником ОСОБА_4 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вказаному в угоді діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні та сприяти досудовому слідству. Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 260 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст.. 75 КК України. При цьому ОСОБА_5 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро каявся.
Розглядаючи у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_5 дійсно мали місце та були скоєні ним, тобто він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.260 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 475 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між ОСОБА_5 та прокурором є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови укладеної угоди між ОСОБА_5 та прокурором не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 260 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання - щире каяття. Угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, а тому така угода може бути затверджена судом.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Зокрема, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України, у вигляді позбавлення волі, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Частинами 2,3 ст.75 КК України передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Суд також погоджується з тим, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без реального відбування призначеного покарання і його можливо звільнити від відбування цього покарання з випробуванням.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільний позов не заявлявся.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід змінити на особисте зобов`язання.
Відомості про речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 20 травня 2015 року.
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти в кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
До набрання вироком законної сили обраний відносно засудженого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши з-під варти негайно.
Покласти на засудженого ОСОБА_5 в зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання наступні обов`язки:
1) не відлучатися з м. Часів Яр Артемівського району Донецької області без дозволу суду;
2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Роз`яснити засудженому ОСОБА_5 , що порушення умов особистого зобов`язання має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі від 0,25 розміру мінімальної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.
Повністю зарахувати засудженому ОСОБА_5 на рахунок відбування покарання за даним вироком період тримання під вартою з 17.04.2015 року по 03.06.2015 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя