Справа № 1-86/10 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11/783/45/15 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
засудженого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 129, ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України за апеляціями засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , прокурора, потерпілого ОСОБА_12 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 30 червня 2010 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 30 червня 2010 року
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше
судимий, проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.1 ст. 129 КК України на 1 (один) рік обмеження волі; за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання - 7 (сім) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з 26 лютого 2010 року, тобто з часу фактичного затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_10 залишено тримання під вартою.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він
25 лютого 2010 року близько 02.00 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті свого житлового будинку, що в с. Нижнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, на ґрунті неприязних відносин під час сварки з сином ОСОБА_12 вдарив останнього поліном в обличчя, погрожував йому вбивством, демонструючи кухонний ніж із чорною пластмасовою ручкою, який вхопив із шухляди, а ОСОБА_12 , побоюючись здійснення цієї погрози, рукою вихопив ніж і викинув його в сторону. Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження, а саме: синець, садно на обличчі, рану між першим та другим пальцями лівої кисті;
25 лютого 2010 року близько 11 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті свого житлового будинку в с. Нижнє Синьовидне Сколівського району Львівської області під час сварки з сином ОСОБА_12 умисно на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті останньому, вхопив із шухляди кухонний ніж із дерев`яною ручкою та хотів нанести удар в сторону грудей ОСОБА_12 , однак злочину до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки влучив у ліву лопаткову ділянку, так як потерпілий обернувся та, захищаючись від ОСОБА_10 , відштовхнув його ногою від себе і з закривавленим плечем втік з будинку. Внаслідок умисних дій ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_12 колото-різану рану у лівій лопатковій ділянці, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду засуджений ОСОБА_10 подав апеляцію та доповнення до неї, в яких зазначає, що між ним та сином ввечері та зранку відбулася сутичка, син штовхнув його в груди, а він, побоюючись, що син буде його бити, витягнув з шухляди ніж, щоб налякати сина, та перечепився через поріг і наніс синові легкі тілесні ушкодження. У нього не було умислу вбивати сина. Суд не взяв до уваги всі обставини справи, нормальні відносини між ним та сином, відсутність у сина до нього претензій, стан його здоров`я. Вважає, що його дії невірно кваліфіковані за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Просить пом`якшити призначене йому покарання.
В апеляції захисник засудженого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить вирок скасувати, а справу провадженням закрити. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи; при призначенні покарання судом не враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, сукупність усіх обставин конкретного діяння (форму вини, мотив, спосіб, тяжкість наслідків, дані, які характеризують особу винного, обставини, що пом`якшують відповідальність). ОСОБА_10 переконував суд, що не погрожував вбивством і не вчиняв замаху на життя сина, що він мав можливість позбавити життя ОСОБА_12 , однак умислу вбивати сина він не мав, взяв ніж, щоб захистити себе від нападу потерпілого і налякати його. ОСОБА_10 перебував у нетверезому стані і в нього була порушена координація рухів, змінена поведінка та емоційний стан, що вплинуло на його впевнене самостійне пересування і в результаті він спіткнувся та, падаючи, поранив потерпілого в плече. Висновок суду про те, що ОСОБА_10 наніс удар ножем в плече ОСОБА_12 умисно не відповідає дійсності, оскільки він не намагався догнати потерпілого, поранення в плече носить необережний випадковий характер. Судом не взято до уваги характер нанесеного тілесного ушкодження (легке тілесне); причину припинення злочинних дій, а саме те, що ніхто не вживав заходів, щоб зупинити ОСОБА_10 , та останній не пішов за сином; поведінку потерпілого щодо батька; особу засудженого, який виявляє ознаки органічного розладу особи і поведінки внаслідок ураження головного мозку, змішаного ґенезу нерізко вираженим психоорганічним синдромом; ні бажання, ні умислу позбавити життя сина в засудженого не було, а ніж взяв з метою налякати сина; ножове поранення заподіяно з необережності; під час судового слідства батько і син помирилися, потерпілий все пробачив батькові, просив суворо не карати та закрити справу.
Потерпілий ОСОБА_12 в апеляції просить вирок змінити та не карати суворо його батька, оскільки під час досудового та судового слідства було доведено, що батько наніс йому легкі тілесні ушкодження, чим не завдав шкоди його здоров`ю. До батька він не має претензій, вони помирилися, між ними дружні родинні відносини. Батько є інвалідом 3-ої групи та має на утриманні неповнолітнього сина.
В апеляції прокурор ОСОБА_13 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок скасувати та постановити новий, яким засудити ОСОБА_10 за ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 129 КК України, призначивши йому покарання 8 (вісім) років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом при постановленні вироку не було обґрунтовано обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, те що він не відшкодував потерпілому спричинену шкоду, а також вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, що значно обтяжує відповідальність, його попередню судимість.
Під час апеляційного розгляду засуджений апеляцію прокурора заперечив, визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 129 КК України, просить справу в частині обвинувачення за ч.1 ст. 129 КК України закрити в зв`язку із закінченням строків давності; за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі та обмежитись відбутим покаранням, врахувавши його щире каяття, тяжкий стан здоров`я та відсутність претензій з боку потерпілого.
Захисник ОСОБА_9 просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, на підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 129 КК України, а також пом`якшити призначене за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Покликається на те, що засуджений є інвалідом 3-ої групи, має тяжке захворювання, у вчиненні злочину щиро розкаявся, відбув більшу частину покарання, потерпілий сам оскаржив вирок і примирився із засудженим.
Прокурор висловив позицію про безпідставність апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, з апеляціями сторони захисту не погодився, не заперечив щодо закриття справи за ч.1 ст. 129 КК України на підставі ст. 49 КК України; вирок у частині засудження ОСОБА_10 за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України просить залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляціях доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисника слід задоволити частково, апеляцію прокурора залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість засудженого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , показаннями свідка ОСОБА_14 , даними на досудовому слідстві й підтриманими в судовому засіданні, показаннями свідка ОСОБА_15 , даними на досудовому слідстві й перевіреними в судовому засіданні, висновком судово-медичної експертизи № 182 від 27.04.2010 року; протоколами слідчих дій та речовими доказами.
На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винності засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання засудженого про те, що умислу на вбивство потерпілого він не мав, біг за сином з ножем, зачепився за поріг і наніс удар ножем з необережності, оскільки такі показання не відповідають фактичним обставинам справи й спростовуються об`єктивними доказами, дослідженими судом та наведеними у вироку.
Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту (викладеними в апеляціях) про те, що умислу на вбивство ОСОБА_10 не мав, а легкі тілесні ушкодження заподіяв потерпілому з необережності, оскільки встановлені у справі обставини свідчать, що дії засудженого кваліфіковано правильно.
Зокрема, про наявність прямого умислу на вбивство потерпілого свідчить характер його дій, знаряддя злочину, агресивна поведінка, погроза вбивством потерпілого, що передувала події.
З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а викладені в апеляціях сторони захисту доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону не бере до уваги як безпідставні.
У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_10 покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання.
Колегія суддів вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_10 за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Засуджений в суді апеляційної інстанції вину у вчиненні злочину визнав та щиро розкаявся, є інвалідом 3-ої групи, має ряд тяжких хронічних захворювань.
Наведені обставини колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання, й враховує при цьому позицію потерпілого, який із засудженим примирився, підтримує з ним дружні родинні відносини, претензій не має й вважає, що заподіяні йому легкі тілесні ушкодження шкоди його здоров`ю не завдали, та просить в апеляції не карати суворо його батька.
З огляду на вищезазначені обставини справи, особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання та в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає, що на підставі ч.1 ст. 69 КК України ОСОБА_10 слід пом`якшити призначене йому вироком суду покарання до п`яти років 6 місяців позбавлення волі.
На думку колегії суддів таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом п.1 ч.2 ст. 284, ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши наявність підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.
Злочин, передбачений ч.1 ст. 129 КК України, є злочином невеликої тяжкості. Пунктом 2 ч.1 ст. 49 КК України для особи, що вчинила такий злочин, строк давності встановлено три роки.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, та заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 129 КК України й закриття в цій частині кримінальної справи.
Оскільки з дня вчинення засудженим злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, на час апеляційного розгляду та до набрання вироком законної сили закінчилися встановлені п.2 ч.1 ст. 49 КК України строки давності, ОСОБА_10 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 129 КК України, справа в цій частині - закриттю, а вирок в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст. 129 КК України - скасуванню.
У решті вирок слід залишити без зміни.
Керуючись ст. 49 КК України, ч.2 ст. 379, ст.ст. 365, 366, 367, 373, 376 КПК України 1960 року, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляції засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 задоволити частково, апеляцію прокурора залишити без задоволення.
Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 30 червня 2010 року щодо ОСОБА_10 змінити.
Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 30 червня 2010 року в частині засудження ОСОБА_10 за ч.1 ст. 129 КК України скасувати.
Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 129 КК України на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 129 КК України закрити.
Пом`якшити ОСОБА_10 призначене за ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до 5 (п`яти) років шести місяців позбавлення волі.
У решті вирок залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4