Дата документу Справа № 337/1536/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/321/15
Єдиний унікальний № 337/1536/13-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000158 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кіровакан Вірменія, вірменина, не маючого громадянства, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що одним з доказів, які підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину є показання свідка ОСОБА_9 , яким суд не надав належної оцінки та мотивуючи їх неприйняття, відволікся від основних фактів із показань свідка, зосередивши увагу на другорядних обставинах. При цього, безпідставно послався на не перевірку під час досудового розслідування та відповідно до ухвали суду від 22.07.2014 року, з огляду на показання свідка ОСОБА_9 , можливу причетність інших осіб до вбивства ОСОБА_10 , оскільки особи, які могли також бути причетними до скоєння злочину перевірялись в рамках оперативно-розшукових дій, які проводились в рамках оперативно-розшукової справи. Крім того, перевірка вказаних фактів не зазначалась в ухвалі суду від 22.07.2014 року про доручення на проведення слідчих (розшукових) дій згідно зі ст. 333 КПК України.

Не надав належної уваги та оцінки роздруківки історії дзвінків із номеру мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_6 , довідки про роботу базової станції оператора мобільного зв`язку та фотографії місцевості на території Хортицького району м. Запоріжжя, де розташована базова станція оператора мобільного зв`язку, яка зафіксувала дзвінок із телефону обвинуваченого ОСОБА_6 в день скоєння вбивства ОСОБА_10 , якими підтверджено, що ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12 годині 54 хвилини знаходився поблизу місця скоєння злочину. При цьому аналізуючи вказану роздруківку вхідних та вихідних дзвінків ОСОБА_6 , суд посилаючись також і на показання свідка ОСОБА_11 , в одному випадку зазначає, що ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12 голині 54 хвилини знаходився не в місці вчинення злочину, а в радіусі 30 км від базової станції, яка знаходиться на автомобільній стоянці по вул. Рубана/Дорошенко в м. Запоріжжя, і між тим, в другому випадку, спираючись на ту ж роздруківку зазначає, що о 14 годині 37 хвилин 29.10.2011 року, ОСОБА_6 , знаходився біля ринку Анголенко, чим неоднозначно оцінив вказаний доказ.

Крім того, не надав належної оцінки акту первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 157 від 29.02.2012 року, при проведенні якої ОСОБА_6 на питання експертів про його місцезнаходження під час скоєння злочину вказав, що знаходився на ринку по вул. Анголенка в м. Запоріжжі. Разом із цим в своїх пояснення в судовому засіданні на питання суду про своє місце знаходження під час скоєння злочину, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що знаходився на території Хортицького району м. Запоріжжя, де спілкувався із клієнтом.

Також не взяв до уваги факт переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування саме з 29.10.2011 року, тобто з дня вбивства ОСОБА_10 , а не з 31.10.2011 року, тобто з дня повідомлення йому ОСОБА_12 про те, що його розшукує міліція.

На підставі викладеного просить вирок колегії суддів суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, відповідно до якого ОСОБА_6 визнати

винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник просить вирок залишити без змін, а скаргу прокурора, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили вирок залишити без змін; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 скасовано. Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку, органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що 29 жовтня 2011 року, в період часу з 12 години 20 хвилин до 13 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи намір на навмисне протиправне спричинення смерті іншій особі, діючи на підставі раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 , викликаних конфліктом, наніс по голові потерпілій не менше тринадцяти ударів невстановленим в ході досудового слідства тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхньою, в результаті чого спричинив їй відкриту черепно-мозкову травму у вигляді одинадцяти забитих ран волосяної частини голови із вдавленим переломом кісток зводу, переломами основи черепу, частковим заглибленням уламків черепу у речовину мозку на рівні вдавленого перелому, окремо розташовані багатооскольчаті переломи кісток зводу черепу із розшаруванням кісток вздовж країв переломів, розривом твердої мозкової оболонки; крововиливом між кістками черепу та твердою мозковою оболонкою, між твердою та м`якою мозковою оболонкою, під м`яку мозкову оболонку, обширні осередки руйнування та ушибів головного мозку з множинними осередками крововиливів та починаючих формуватись мікрогематом в лівих потиличних та скроневих долях. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці, тим самим ОСОБА_6 умисно вбив її. Дії ОСОБА_6 органами досудового слідства кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів суду першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням у зв`язку із відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості останнього у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і вичерпаності можливості їх отримати, зазначила, що стороною обвинувачення не доведено, з точки зору достатності та взаємозв`язку, що ОСОБА_6 29.10.2011 року в період часу з 12-20 годин до 13-00 годин перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_2 та вбив ОСОБА_10 . Крім того, колегією суддів вказано, що стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_6 мотиву на вбивство ОСОБА_10 , а також конфлікт і неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , та не встановлено знаряддя, яким скоєно вбивство ОСОБА_10 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Доводи прокурора про те, що виправдавши ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, суд не взяв до уваги, що одним з доказів, які підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину є показання свідка ОСОБА_9 , зокрема про те, що 29.10.2011 року з 10 до 11 години, вона зателефонувала ОСОБА_10 на стаціонарний телефон, з якою розмовляли з приводу ремонту кухні, розмова тривала близько 40 хвилин. Після цього ОСОБА_10 сказала, що прийшов ОСОБА_13 , а ОСОБА_14 вона називала ОСОБА_6 , коли той робив ремонт в її квартирі, яким суд не надав належної оцінки та мотивуючи їх неприйняття, відволікся від основних фактів із показань свідка, зосередивши увагу на другорядних обставинах, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитана у судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_9 дала аналогічні показання, при цьому пояснила, яким чином потерпіла взнала про те, що прийшов саме ОСОБА_13 , а не інша особа вона не знає, оскільки дзвінка ні у домофон, ні у двері, вона не чула. При цьому вона пояснила, що ОСОБА_10 розповіла їй, зокрема і про те, що в цей день вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_15 обривала шпалери на кухні, а потім чоловік пішов на риболовлю. Крім цього, у цей день повинні були прийти покупці кухонних меблів, коли саме повинні були прийти покупці, вона не зрозуміла, оскільки коли ОСОБА_10 додзвонилась до цих покупців, то на телефонний дзвінок відповів чоловік, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, напередодні вона розмовляла з ОСОБА_6 з приводу ремонту кухні, однак в цей день 29.10.2011 року, він не повинен був до них прийти, конфлікту між ними не було. Також ОСОБА_10 давала об`яву у газету, підбирала робітників для ремонту, навіть комусь дала завдаток, однак якість робіт цих людей їй не сподобалась, частину завдатку ОСОБА_10 забрала, а частину їй не віддали.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також проаналізувавши показання свідка ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується з висновками районного суду про критичне ставлення до цих показань, зокрема у зв`язку з тим, що:

- вони не збігаються з матеріалами кримінального провадження, а саме, розмовляючи 29.10.2011 року по телефону з ОСОБА_10 про ремонт кухні, остання їй повідомила, що цього дня вони з чоловіком ОСОБА_15 обривали шпалери на кухні, а потім чоловік пішов на риболовлю, однак згідно пояснень потерпілого ОСОБА_15 в судовому засіданні та протоколу його допиту на виконання ухвали суду від 06.09.2014 року (т. 3 а.п. 81-83), в день вбивства ОСОБА_10 , вранці, о 05-25 год., він поїхав на риболовлю на Каховське водосховище, його дружина у цей час спала, а шпалери вони обривали раніше. Згідно протоколу огляду квартири АДРЕСА_2 від 29.10.2011 року шпалери були обірвані. В розмові про необхідність ремонту ОСОБА_9 свідчила, що почула фразу прийшов ОСОБА_13 . Тобто із пояснень ОСОБА_9 випливає, що ОСОБА_13 прийшов в той день, коли ОСОБА_10 з ОСОБА_15 обривали шпалери, так як зранку 29.10.2011 року, зі слів ОСОБА_15 шпалери вже були обідрані. В день вбивства ОСОБА_10 , 29.10.2011 року шпалери були вже обдерті, а чоловік ОСОБА_10 зранку знаходився на риболовлі, відповідно розмова про ремонт і фраза прийшов ОСОБА_13 могла бути до 29.10.2011 року, а тому не може бути належним доказом того, що ОСОБА_6 знаходився у квартирі ОСОБА_10 у перші години після полудня (як згідно експертизи трупа ОСОБА_10 встановлено час її вбивства);

- згідно протоколу огляду від 29.10.2011 року квартира ОСОБА_10 з двома дверима, дзвінком, домофоном та радіотелефоном. Під час розмови ОСОБА_9 не чула дзвінка ні у домофон, ні у двері. З цього висновок, що свідок не могла достовірно знати, де під час розмови знаходилась ОСОБА_10 , чи дивилася у глазок двері, оскільки ОСОБА_10 про це ОСОБА_9 не повідомила. Крім того, ОСОБА_10 , розмовляючи по телефону з ОСОБА_9 , знаходячись у квартирі, тобто за двома дверима, не мала змоги крізь дві двері, без відкриття дверей, бачити, хто конкретно прийшов. Про те, що прийшов ОСОБА_13 могло бути припущено ОСОБА_10 ;

- 29.10.2011 року ОСОБА_10 на 13-00 годину збиралася йти до кафе Рада, про цей факт ОСОБА_9 не повідомляє, тому можливо розмова між ними про те, що прийшов ОСОБА_13 відбулася не 29.10.2011 року;

- згідно протоколу огляду місця злочину ОСОБА_10 знаходилась у верхньому одязі, тобто збиралася виходити з квартири. ОСОБА_9 не повідомляє, що в процесі розмови ОСОБА_10 вдягала верхній одяг. Їх розмова мала звичайний, розповідний характер, тривала приблизно 40 хвилин, про те, що відбувалося у житті та квартирі ОСОБА_10 у день розмови, тобто не було чогось термінового, що викликало необхідність дзвінка після того, як ОСОБА_10 було вдягнуто верхній одяг;

- на підставі викладеного вбачається, що, із пояснень ОСОБА_9 , якщо ОСОБА_13 прийшов в той день, коли ОСОБА_10 і ОСОБА_15 обдирали шпалери, то це не могло бути саме 29.10.2011 року, органами слідства не надані роздруківки розмов з телефону ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на підтвердження їх розмови 29.10.2011 року, а тому доводи слідства по те, що ОСОБА_6 прийшов до ОСОБА_10 29.10.2011 року жодними доказами не підтверджуються, а пояснення ОСОБА_9 не можуть бути достатнім доказом вини ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_10 та не можуть бути покладені в основу обвинувачення;

- труп ОСОБА_10 було оглянуто експертом ОСОБА_16 о 17-46 годині, який в судовому засіданні пояснив, що проаналізувавши згортання крові (2-3 години) смерть ОСОБА_10 настала близько 15-00 години. Експерт ОСОБА_17 , виходячи із дослідження скловидного тіла ока померлої зробив висновок, що смерть ОСОБА_10 настала до 15-00 години. Потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що виявив труп ОСОБА_10 приблизно о 15-30 годині. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 пояснили, що приблизно о 12-45 годин зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що затримається, оскільки до неї прийшли, а після 14-00 годин її телефон не відповідав. Згідно пояснень ОСОБА_9 вона розмовляла з ОСОБА_10 приблизно о 10-00 11-00 годині, коли та повідомила, що прийшов ОСОБА_13 . Згідно роздруківки АТ Київстар роботу мобільного телефону ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12-53 годині зафіксовано базовою станцією Леніна, 105, о 12-54 години ОСОБА_20 , а о 14-37 годині, коли ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_21 , базова станція по АДРЕСА_3 . Свідок ОСОБА_21 пояснив, що після 14-00 години при розмові з ОСОБА_6 бажав зайти до нього в гості, оскільки знаходився в районі ОСОБА_22 ;

- показання свідка ОСОБА_9 в частині того, що 29.10.2011 року о 10-00 11-00 годині до неї прийшов ОСОБА_13 не співпадають з показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в частині того, що о 12-45 годині до неї прийшли та вона затримається, однак пізніше прийде до кафе Рада, а також з інформацією - роздруківкою, з якої вбачається, що о 12-53 годині телефон ОСОБА_6 зафіксовано базовою станцією не Хортицького району, оскільки 29.10.2011 року до 12-53 години ОСОБА_6 не міг знаходитися у квартирі вбитої у зв`язку з тим, що приблизно о 12-45 годині вже хтось прийшов до квартири та знаходився якийсь час, а смерть ОСОБА_10 настала до 15-00 години. ОСОБА_6 о 14-37 годині перебував в районі базової станції по АДРЕСА_3 , що знаходиться далеко від квартири вбитої. Тобто, ОСОБА_6 не міг фізично знаходитись разом з ОСОБА_10 з 10-00 - 11-00 години, коли зі слів свідка ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_13 та знаходитися до 13-00 години (згідно обвинувачення), чи до 15-00 години часу смерті ОСОБА_10 за показаннями експертів, так як в цей проміжок часу він знаходився у різних частинах міста, які знаходяться на великій відстані від місця вбивства ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи прокурора і про те, що районний суд безпідставно послався на не перевірку під час досудового розслідування та відповідно до ухвали суду від 22.07.2014 року, з огляду на показання свідка ОСОБА_9 , можливу причетність інших осіб до вбивства ОСОБА_10 , оскільки особи, які могли також бути причетними до скоєння злочину перевірялись в рамках оперативно-розшукових дій, які проводились в рамках оперативно-розшукової справи. Крім того, перевірка вказаних фактів не зазначалась в ухвалі суду від 22.07.2014 року про доручення на проведення слідчих (розшукових) дій згідно зі ст. 333 КПК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд не надав належної уваги та оцінки роздруківки історії дзвінків із номеру мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_6 , довідки про роботу базової станції оператора мобільного зв`язку та фотографії місцевості на території Хортицького району м. Запоріжжя, де розташована базова станція оператора мобільного зв`язку, яка зафіксувала дзвінок із телефону обвинуваченого ОСОБА_6 в день скоєння вбивства ОСОБА_10 , якими підтверджено, що ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12 годині 54 хвилини знаходився поблизу місця скоєння злочину. При цьому аналізуючи вказану роздруківку вхідних та вихідних дзвінків ОСОБА_6 , суд посилаючись також і на показання свідка ОСОБА_11 , в одному випадку зазначив, що ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12 голині 54 хвилини знаходився не в місці вчинення злочину, а в радіусі 30 км від базової станції, яка знаходиться на автомобільній стоянці по вул. Рубана/Дорошенко в м. Запоріжжя, і між тим, в другому випадку, спираючись на ту ж роздруківку зазначає, що о 14 годині 37 хвилин 29.10.2011 року, ОСОБА_6 , знаходився біля ринку Анголенко, чим неоднозначно оцінив вказаний доказ, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Колегією судді встановлено, що згідно до роздруківки-інформації АТ Київстар про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону з номера НОМЕР_1 з прив`язкою до базових станцій з 10 жовтня 2011 року по 01 листопада 2011 року, вбачається, що 29.10.2011 року о 12-53 роботу мобільного телефону ОСОБА_6 зафіксовано базовою станцією по вул. Леніна, 105, в 12-54 базовою станцією по вул. Рубана/вул. Дорошенка, в 14-37 вул. Технічна, 19-а (т. 1 а.п. 204-216).

Із відповіді начальника ЗВ ДФ ПрАТ Київстар ОСОБА_23 від 17.07.2013 р. на запит заступника прокурора району молодшого радника юстиції Прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_24 , вбачається, що на території Хортицького району м. Запоріжжя діє 21 базова станція. Максимальний радіус дії базової станції складає 35 км (т. 1 а.п. 221);

Допитаний у районному суді свідок ОСОБА_11 зокрема пояснив, що є інженером технічного обслуговування АТ Київстар. З приводу наданої роздруківки-інформації АТ Київстар про вхідні та вихідні дзвінки з мобільного телефону з номера НОМЕР_1 з 10 жовтня 2011 року по 01 листопада 2011 року пояснив, що на (а.п. 208 т. 1) інформації визначена активність вхідних та вихідних дзвінків номеру телефону НОМЕР_1 . Дальність дій базових станцій складає 30 км. За цими базовими станціями можливо визначити лише приблизне місце знаходження абонента з номером телефону. Однозначно визначити місце знаходження людини з номером телефону у конкретному місці, будинку по базовим станціям не можливо. У наданій інформації АТ Київстар зазначені територіальні коди, номери базових станції, номери секторів, які обслуговували з`єднання, типи дзвінків (вхідні, вихідні, смс). Перші чотири цифри це номер базової станції, а остання цифра це номер сектору. Переключення абонента з одної базової станції на іншу відбувається автоматично. Не виключено, що за дві хвилини у абонента автоматично переключаться дві базові станції, одна з яких може знаходитися на вул. Рубана, а інша на пр. Леніна, якщо абонент буде знаходитися у радіусі 30 км від одної до другої базової станції. Тобто якщо абонент переключився на базову станцію по вул. Рубана, це не означає що він стовідсотково знаходиться на вул. Рубана а лише перебуває у радіусі 30 км дії базової станції. На переключення базових станцій можуть вплинути перешкоди, рівень випромінювання, спектральна потужність. Це можуть бути природні та технічні фактори. По дзвінкам 2011 року скласти нову інформацію про дзвінки з номеру телефону НОМЕР_1 неможливо, оскільки ця інформація зберігається не довго. Стосовно інформації МТС пояснив, що специфіка визначення знаходження номеру приблизно однакова з Київстар, антени базових станцій часто знаходяться поряд з Київстар.

Проаналізувавши вищевказані докази, районний суд обґрунтовано прийшов до висновків, зокрема про те, що:

- із вищевказаної роздруківки вбачається, що 29 жовтня 2011 р. о 12 годині 54 хвилини базова станція, яка розташована на автостоянці по вул. Рубана/вул. Дорошенка у Хортицькому районі в м. Запоріжжі, зафіксувала роботу мобільного телефону ОСОБА_6 тривалістю 11 секунд, але о 12-53 год. роботу його телефону зафіксувала і базова станція, яка розташована на пр. Леніна, 105 до вул. Пролетарська та вул. Жуковського, які знаходяться у Жовтневому районі м. Запоріжжя. Відстань від одної базової станції до іншої є великою;

- згідно відповіді начальника ЗВ ДФ ПрАТ Київстар ОСОБА_23 від 17.07.2013 р. на території Хортицького району м. Запоріжжя діє 21 базова станція. Максимальний радіус дії базової станції складає 35 км, в міських районах цей радіус не можливо визначити точно. Також про те, що однозначно визначити місцезнаходження абоненту телефонного номеру не можливо в судовому засіданні підтвердив інженер технічного обслуговування АТ Київстар - ОСОБА_11 який також пояснив, що переключення абонента з одної базової станції на іншу відбувається автоматично. На переключення базових станцій можуть вплинути перешкоди, рівень випромінювання, спектральна потужність;

- згідно роздруківок-інформацій АТ Київстар роботу мобільного телефону ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12-53 год. було зафіксовано базовою станцією пр. Леніна, 105, а через хвилину, о 12-54 год. базовою станцією вул. Рубана/вул. Дорошенка. Переключення базових станцій здійснилося автоматично, ОСОБА_6 пересувався від станції, яка знаходиться далі від місця злочину до станції, ближчої до місця злочину, а не навпаки у період часу настання смерті ОСОБА_10 , який зазначено в обвинувальному акті, тобто з 12-20 години до 13-00 години;

- згідно пояснень ОСОБА_11 ця обставина не є доказом того, що ОСОБА_6 однозначно 29.10.2011 року о 12-54 год. знаходився по вул. Рубана/Дорошенка, а лише, що знаходився у радіусі 30 км. від базової станції, та на теперішній час, у зв`язку із тривалим проміжком часу, неможливо встановити місце розташування абонента з відмітками на карті, оскільки інформація у базі даних зберігається незначний час;

- згідно роздруківки о 14-37 годин ОСОБА_6 11 секунд спілкувався з ОСОБА_21 , що зафіксувала станція по вул. Технічна, 19-а. Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що після 14-00 годин йому телефонував ОСОБА_6 та повідомив, про знаходження біля ринку Анголенко, що у радіусі базової станції по вул. Технічна, 19-а. Крім того, ОСОБА_6 пояснював це при проходженні первинної амбулаторної судово-психологічної експертизи (т. 1 а.п. 223).

- таким чином, те, що базова станція, яка розташована по вул. Рубана/вул. Дорошенка в м. Запоріжжі, зафіксувала роботу мобільного телефону ОСОБА_6 ніяким чином не підтверджує ту обставину, що ОСОБА_6 29 жовтня 2011 р. о 12 годині 54 хвилини знаходився саме в місці скоєння злочину, а свідчить про те, що він знаходився в радіусі 30 км від базової станції, яка знаходиться на автомобільній стоянці по вул. Рубана/Дорошенко в м. Запоріжжі, що не може бути достатнім доказом вини ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає доводи прокурора про знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 о 12 годині 54 хвилини поблизу місця скоєння злочину надуманими, крім того, колегія не вбачає ніяких протиріч у висновках суду про те, що ОСОБА_6 29.10.2011 року о 12 годині 54 хвилини знаходився в радіусі 30 км від базової станції, яка знаходиться на автомобільній стоянці по вул. Рубана/Дорошенко в м. Запоріжжя, а в 14 годині 37 хвилин 29.10.2011 року ОСОБА_6 вже знаходився біля ринку Анголенко, оскільки за цей час реально можливо доїхати із Хортицького мікрорайону до ринку Анголенко м. Запоріжжя на маршрутному таксі.

При цьому, не можуть бути враховані доводи прокурора і про те, що районний суд не надав належної оцінки акту первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 157 від 29.02.2012 року, при проведенні якої ОСОБА_6 на питання експертів про його місцезнаходження під час скоєння злочину вказав, що знаходився на ринку по вул. Анголенка в м. Запоріжжі. Разом із цим в своїх пояснення в судовому засіданні на питання суду про своє місце знаходження під час скоєння злочину, обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що знаходився на території Хортицького району м. Запоріжжя, де спілкувався із клієнтом, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Із акту первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 157 від 29.02.2012 року вбачається, що ОСОБА_6 на задані йому питання, відповів: Ви не суд, я буду давати показання по справі лише в суді… В цей час я був на ринку Анголенко… я не вбивав (т. 1 а.п. 225).

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також зміст відповідей обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що ці відповіді не можуть бути визнані, як процесуальними джерелами доказів, так і допустимими доказами, оскільки ці відомості ні є, ні показаннями свідка, так як невідомо кому вони належать із членів комісії, який опитував останнього, більш того ця особа не була допитана під час судового розгляду як свідок, ні є вони і висновками експертів, оскільки вони не відносяться до докладного опису проведених досліджень та зроблених за їх результатом висновків.

При цьому колегія суддів звертає увагу про те, що посилання прокурора про час скоєння злочину, в даному випадку є некоректним, оскільки районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що аналіз судово-медичних експертиз, показання експертів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 свідчать про те, що смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 між 12-45 та 15-00 годинами, а в цей проміжок часу обвинувачений ОСОБА_6 знаходився і на території Хортицького району і біля ринку Анголенко м. Запоріжжя.

Не спростовують висновків суду і доводи прокурора і про те, що районний суд не взяв до уваги факт переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування саме з 29.10.2011 року, тобто з дня вбивства ОСОБА_10 , а не з 31.10.2011 року, тобто з дня повідомлення йому ОСОБА_12 про те, що його розшукує міліція, оскільки, по-перше, згідно пояснень свідка ОСОБА_12 він 30.10.2011 року повідомив ОСОБА_6 про те, що його розшукує міліція, оскільки підозрює його у вбивстві громадянки ОСОБА_10 (т. 3 а.п. 137), по друге, це природна реакція особи, яка раніше була судимою і мала досвід стосунків з робітниками міліції, незалежно від того, вчиняла вона цей злочин чи ні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно з вимогами ч. ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, колегія суддів приходить до висновку, що всі доводи прокурора не відповідають вимогам закону і є тільки припущенням того, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив вбивство громадянки ОСОБА_10 , оскільки, ні органи досудового розслідування, ні прокурор, не представили районному суду жодного доказу саме вчинення останнім об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому районний суд обґрунтовано виправдав обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки сторона обвинувачення не довела винуватість його поза розумним сумнівом.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні, залишити без задоволення, а вирок колегії суддів Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Судді: