АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/60/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, жителя АДРЕСА_1 , без місця реєстрації, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: вироком Тернопільського міського суду від 15.01.1999 року за ч.2 ст.81 КК України на 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі; вироком Ковельського міського суду Волинської області від 23.07.2002 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.3 ст.185, ст.304 КК України на 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі; вироком Тернопільського міськрайонного суду від 26.04.2004 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі; вироком Тернопільського міськрайонного суду від 02.12.2011 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі; вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.07.2013 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, ч.3 ст.71 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією майна, -
засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Визначено рахувати ОСОБА_7 строк відбування покарання з часу його затримання 01 липня 2014 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 21 лютого 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 1078, 68 грн. витрат пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 15 червня 2014 року приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по вул.Б.Хмельницького в м.Тернополі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав барсетку чорного кольору, вартістю 66 грн., мобільний телефон марки Нокіа Аша 200 вартістю 170 грн., в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку МТС вартістю 10 грн., що належить ОСОБА_9 . З викраденим ОСОБА_7 втік, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 246 грн.

Окрім цього, 19 червня 2014 року приблизно о 03 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що по вул.Б. Хмельницького в м.Тернополі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав сумку темно-синього кольору, вартістю 20 грн., рюкзак темно-синього кольору, вартістю 60 грн., футболку синього кольору, вартістю 55 грн., три пари навушників марки Самсунг, загальною вартістю 110 грн., зарядний пристрій марки Нокіа, вартістю 25 грн., грошові кошти в сумі 400 грн., мобільний телефон марки Нокіа 6700, вартістю 230 грн., в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку Київстар, вартістю 10 грн. та паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_10 , який матеріальної цінності для потерпілого не представляє. З викраденим ОСОБА_7 втік, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 910 грн.

Також, 20 червня 2014 року приблизно о 01 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту на вул.Б. Хмельницького в м.Тернополі, переконався, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно і умисно викрав барсетку вартістю 100 грн, в якій знаходились гроші в сумі 300 грн. та мобільний телефон марки ЕЛДЖІ-Е405 вартістю 608 грн., в якому знаходилась картка оператора мобільного зв`язку МТС, вартістю 10 грн. та картка оператора мобільного зв`язку Київстар, вартістю 10 грн., на рахунку якої було 5 грн., дві в`язки ключів, службове посвідчення, які для потерпілого ОСОБА_11 матеріальної цінності не представляють. З викраденим ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1033 грн.

Окрім того, 22 червня 2014 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на театральному майдані в м.Тернополі, переконався, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно і умисно викрав сумку темно-синього кольору вартістю 30 грн., мобільний телефон марки Соні Еріксон, вартістю 50 грн., окуляри та чохол чорного кольору вартістю 60 грн. та грошові кошти в сумі 156 грн., що належить ОСОБА_12 . З викраденим ОСОБА_7 втік, заподіявши ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 296 грн.

Також, 20 червня 2014 року приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік залізничного вокзалу в м.Тернополі під приводом повернення викрадених речей ОСОБА_10 , не маючи наміру їх повернути в майбутньому, шляхом обману, заволодів його грошима в сумі 400 грн. Отримавши гроші від ОСОБА_10 , він з місця вчинення кримінального правопорушення втік, заподіявши ОСОБА_10 шкоду на суму 400 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що вирок суду першої інстанції є надто суворим і просить в частині призначеного йому покарання у виді 2 років позбавлення волі змінити, призначивши покарання у виді 2 років обмеження волі, а також просить надати йому можливість укласти угоду про примирення з потерпілими. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що він із внутрішніх, релігійних переконань сам зізнався у вчиненні ним кримінальних правопорушень, вину свою повністю визнав, щиросердечно розкаявся, відшкодував потерпілим половину завданої їм шкоди. Також звертає увагу колегії суддів на те, що він являється сиротою, тривалий час не міг працевлаштуватися на роботу і не мав засобів для існування, що стало причиною вчинення ним кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про необхідність залишення вироку без змін як законного і обґрунтованого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши часткове дослідження доказів щодо даних про особу обвинуваченого та розяснення йому процесуальних прав підозрюваного на досудовому розслідуванні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які його визнано винуватим, за обставин, встановлених судом першої інстанції і викладених у вироку та кваліфікація його дій, апелянтом не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку, здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , про суворість призначеного йому судом першої інстанцій покарання, то вони на переконання колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону виконав належним чином та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів і особу винного.

Вірно враховані судом першої інстанції і пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і частина тих на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, який є судимий, його молодий вік, те, що він сирота з дитинства, виховувався у дитячому будинку, обставини, які на переконання суду помякшують покарання, зокрема визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння судовому розгляду, вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин, що виникли через відсутність роботи і засобів існування.

Саме з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, наявних помякшуючих покарання обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України, у виді 1 року позбавлення волі, визначивши остаточне покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 2 років позбавлення волі.

Таким чином, покарання призначене судом першої інстанції за своїм видом та розміром, на переконання колегії суддів, є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, в тому числі і у виді обмеження волі, про що обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним. Будь-яких передбачених ст.ст. 408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування, при перевірці справи в апеляційному порядку, не встановлено, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Що стосується тверджень обвинуваченого в апеляційній скарзі про ненадання йому можливості укласти угоду про примирення з потерпілими, в силу того, що йому не було роз`яснено даного права, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними і надуманими.

Так, зі змісту ч.1 ст.469 КПК України вбачається, що угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Частиною 5 даної статті передбачено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
В суді апеляційної інстанції зясовано, що ОСОБА_7 01 липня 2014 року на стадії досудового розслідування, під розписку, розяснювалися права підозрюваного, в тому числі і щодо можливості примиритися з потерпілими, укласти угоду про примирення, на всіх стадіях кримінального провадження, що обєктивно підтверджується наявною у кримінальному провадженні памяткою про процесуальні права та обовязки підозрюваного ОСОБА_7 та його особистим підписом (а.к.п.74-78). Ці обставини ОСОБА_7 підтвердив у суді апеляційної інстанції.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ініціативи укладення угоди про примирення ОСОБА_7 , як і потерпілими ні на досудовому розслідуванні ні в суді першої інстанції, до виходу суду в нарадчу кімнату для винесення вироку, не виявлялося.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку суду першої інстанції, зокрема в частині призначення ОСОБА_7 покарання немає, як і немає підстав для надання йому, на даній стадії судового розгляду, можливості укласти угоду про примирення з потерпілими.

Тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2014 року про засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, які тримаються під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2