АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
власника майна ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «Nissan Maxima QX 3.0», д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який належить ОСОБА_5 із забороною його використання.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що автомобіль «Nissan Maxima QX 3.0» визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, та є таким, що зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, передбаченим ст. 167 КПК України, а також вказав, що використання зазначеного автомобіля може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, з метою забезпечення його зберігання прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Стверджує, що він є власником автомобіля, та вказує, що не порушував законодавства, а тому вважає, що арешт на автомобіль накладено необґрунтовано. Також апелянт вважає, що суд неправомірно застосував щодо нього заборону використовувати автомобіль так як зазначена обставина позбавляє можливості доставляти хворого батька до лікувальних закладів.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які просили скаути ухвалу слідчого судді, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд м. Києва перевіряє законність судового рішення на момент його постановлення, оскільки завданням апеляційного провадження є виявлення помилок матеріального (кримінально-правового) і процесуального характеру, допущених місцевим судом в процесі розгляду і вирішення клопотання.
Виходячи з наявних в Апеляційному суді м. Києва матеріалів, колегією суддів встановлено, що порушень норм КПК України слідчим суддею на момент постановлення рішення допущено не було.
Так, як вбачається з наявних в апеляційному суді матеріалів, в провадженні СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0008098 від 01 серпня 2014 року за ч.2 ст. 146 КК України.
Органом досудового розслідування було встановлено, що 01 серпня 2014 року невідомі особи у кількості 4 осіб, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького,3 викрали ОСОБА_9 . Також встановлено, що «Nissan Maxima QX 3.0», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 був використаний для вчинення кримінального правопорушення.
Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний транспортний засіб «Nissan Maxima QX 3.0» слідчий суддя правильно послався на вимоги ст.ст. 167, 170 КПК України, визнавши транспортний засіб предметом кримінального правопорушення, який має значення в якості речового доказу у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям ч.2 ст. 167 КПК України і є необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження, оскільки саме цей автомобіль був використаний для поїздки на місце вчинення кримінального правопорушення і перевезення викраденого ОСОБА_9 , тому такий засіб забезпечення виконання завдань кримінального провадження є необхідним до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що накладення арешту на майно сприяє досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобіганню настанню будь-яких негативних наслідків.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як арешт.
Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не вправі був накладати арешт на їхнє майно, оскільки він не є учасниками кримінального провадження, не заслуговують на увагу. Майно, яке стало предметом злочину може арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання), що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга із зазначених у ній доводів не підлягає задоволенню, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, як таку, що постановлена відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року, якоюзадоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «Nissan Maxima QX 3.0», д.н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, який належить ОСОБА_5 із забороною його використання, залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді:

Справа № 11-сс/796/155/2014 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1