УХВАЛА

21.02.2014 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представник потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса матеріали кримінального провадження №0000923 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Концеба Савранського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, перебуваючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.04.2002 року Савранським районним судом Одеської області за ст..296 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі;

- 21.04.2003 року Котовським районним судом Одеської області за ст.289 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст..71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Савранського районного суду Одеської області від 12.04.2002 року та остаточно визначено покарання 1 рік 17 днів позбавлення волі;

- 27.09.2005 року Суворовським районним судом м.Одеси за 289 ч.3, 263 ч.1, 358 ч.2, 358 ч.3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 24.01.2006 року ухвалою апеляційного суду Одеської області строк покарання знижено до 7 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін, 17.02.2010 року постановою Малиновського районного суду м.Одеси невідбута частина покарання 2 роки 3 місяці 7 днів позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі, постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 01.09.2010 року звільнений умовно-достроково 08.09.2010 року,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду міста Одеси знаходиться обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , що здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначив, що між обвинуваченим та потерпілим укладено угоду про примирення, у зв`язку з чим просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили, що дійсно між ними 21 лютого 2014 року було укладено угоду про примирення, та також просили її затвердити.

Представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечував проти затвердження угоди.

Прокурор, що підтримує державне обвинувачення, в судовому засіданні заперечував проти затвердження угоди про примирення, укладеної 21 лютого 2014 року між обвинуваченим та потерпілим, оскільки остання не відповідає вимогам норм кримінального процесуального законодавства.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши зміст угоди про примирення, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про примирення на підставі слідуючого.

Відповідно до змісту поданої угоди про примирення від 21 лютого 2014 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_5 , зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 289 ч.2 КК України, та запропонував потерпілому відшкодувати завдані ним збитки, в свою чергу потерпілий погодився на запропоновану суму та підтвердив факт знаходження обвинуваченого в трудових відносинах з ОСОБА_8 , з яким виникла заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст.471 КПК України (в редакції 2012 року) в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України (в редакції 2012 року), наслідки невиконання угоди.

Як вбачається із положень ст. 469 ч.1 КПК України (в редакції 2012 року) угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Згідно зі ст.474 ч.7 КПК України (в редакції 2012 року) суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладання угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Таким чином, перевіривши зміст угоди про примирення, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи невідповідність угоди про примирення вимогам норм КПК України (в редакції 2012 року), а саме відсутність передбаченого ст..471 ч.1 КПК України (в редакції 2012 року) формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, визначеного порядку відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які обвинувачений зобов`язаний вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгодженого покарання та згоди сторін на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України (в редакції 2012 року), наслідки невиконання угоди, за таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст..474 ч.7 п.1, п.2 КПК України (в редакції 2012 року), для відмови у затвердженні вищезазначеної угоди, адже умови угоди про примирення суперечать вимогам КПК України та не відповідають інтересам суспільства.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 31-33, 369-372, 468-475 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В затвердженні угоди про примирення від 21.02.2014 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 , з одного боку, та потерпілим у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України, відмовити.

Судове провадження на підставі ст.474 ч.7 КПК України (в редакції 2012 року) продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1