ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
У х в а л а 5-973СК15

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді Бех М.О.,
суддів - Кульбаби В.М., Романець Л.А., при секретарі судового засідання - Медицькій У.І., з участю прокурора - Гойдала О.Є., адвоката Федоренка І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_2 - адвоката Сердюка В.А. на ухвалу судді-доповідача Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника Федоренка І.Л. на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_2, ‒

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року ОСОБА_2, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, за відсутності підозрюваного, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вказану ухвалу оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у відкриті провадження за апеляційною скаргою захисника Федоренка І.Л. в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року відмовлено, з огляду недотримання положень ст.309 КПК України. На думку судді-доповідача рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийняте у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

У касаційній скарзі захисник Сердюк В.А., посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали судді Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та призначення нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своєї позиції вказує, що відмова у відкритті апеляційного провадження свідчить про порушення права підозрюваного на апеляційне оскарження судового рішення, яким суттєво обмежено його конституційні права на свободу та особисту недоторканність. Автор скарги вважає, що розгляд слідчим суддею клопотання слідчого (прокурора) про обрання щодо особи запобіжного заходу у випадку, передбаченому ч. 6 ст. 193 КПК України, здійснюється з дотриманням загальних вимог щодо розгляду клопотання слідчого (прокурора) про застосування запобіжного заходу і рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу підлягає апеляційному оскарженню у загальному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката Федоренка І.Л., який підтримав касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_2, з'ясувавши позицію прокурора, який проти задоволення касаційної скарги не заперечував, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.129 Конституції України забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, є одним з основних засад судочинства.

Ухала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмова в його застосуванні, згідно до п.2 ч.1 ст.309 КПК України, підлягає оскарженню під час досудового розслідування.

Відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суддя-доповідач виходив тільки з того, що ця ухала постановлена на підставі ч.6 ст.193 КПК України, у якій йдеться мова про розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутності підозрюваного, обвинуваченого .

Таке рішення судді-доповідача суду апеляційної інстанції слід визнати поспішним, зробленим без урахування всіх положень кримінального процесуального закону.

Так, виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196 КПК України терміни «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу» є тотожними.

Зокрема, у ст.177 КПК йдеться про мету і підстави застосування запобіжного заходу, а у ст.178 цього Кодексу - про обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

У ч.4 ст.194 КПК зазначається, що «при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу….. слідчий суддя має право застосувати більш м'який запобіжний захід, ніж той, який зазначено у клопотанні….», у ч.5 вказаної норми міститься положення, що «… при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов'язаного з триманням під вартою……слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід…».

У ч.1 ст.196 КПК України перераховується які відомості мають міститися в «ухвалі про застосування запобіжного заходу», а у ч.4 цієї ж норми міститься вимога про зазначення в «ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту» дати закінчення дії цих запобіжних заходів.

Отже чіткого розділу між поняттями «застосування запобіжного» заходу та «обрання запобіжного заходу», який би мав різні процесуальні наслідки кримінальний процесуальний закон не містить.

Крім цього, Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено іншого процесуального документу, окрім ухали про застосування запобіжного заходу (ст.196 КПК) при вирішенні питань, пов'язаних із запобіжними заходами.

Таким чином, постановлення слідчим суддею ухали про обрання запобіжного заходу не є перешкодою для її перевірки судом апеляційної інстанції .

При постановленні ухали про повернення апеляційної скарги поза увагою залишено і вимога ч.6 ст.9 КПК України, якою встановлено, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

Тож, при поверненні апеляційної скарги на судове рішення слідчого судді щодо ОСОБА_2, порушено такі засади кримінального провадження як верховенство права, забезпечення права на свободу і особисту недоторканність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень тощо.

Недотримання суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону позбавило сторону захисту можливості, за її ініціативою, перевірки судового рішення, яким обмежується право на свободу та особисту недоторканність підозрюваного, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і, у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.430 КПК України, - підставою для скасування оскарженої ухвали.

Враховуючи наведене та керуючись ст.434, 436, 438 КПК України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу судді-доповідача Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2015 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника Федоренка Ігоря Люсиковича на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_2 ‒ скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

Бех М.О. Кульбаба В.М. Романець Л.А.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя суду апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 309 КПК України рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийняте у порядку ч. 6 ст. 193 цього Кодексу, окремому апеляційному оскарженню не підлягає, з огляду на що застосував до апеляційної скарги захисника положення ч. 4 ст. 399 КПК України.