Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
18 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
Розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою обвинуваченого кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за тією ж адресою, раніше не судимого, за ч.2 ст.286 КК України, на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України з призначенням йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі з триманням в кримінально виконавчій установі закритого типу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з встановленням йому іспитового строку терміном 1 /один/ рік.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_5 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Центральної міської лікарні м.Рівне 3010 /три тисячі десять/ гривень 88 коп. та на користь держави 982 /дев`ятсот вісімдесят дві/ гривні 82 коп. за проведення судової експертизи.
Судом вирішено питання речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 28.09.2014 року приблизно о 02 год. 30 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на власному автомобілі марки "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , їдучи по вул.Перемоги в с.Добривода, Радивилівського району, Рівненської області, зі швидкістю 80 км/год., яка відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху України є недопустимою для руху транспортних засобів в межах населеного пункту, ОСОБА_5 відволікся від керування транспортним засобом та допустив з`їзд свого автомобіля з проїжджої частини на праве узбіччя. З метою повернення транспортного засобу з узбіччя на проїжджу частину ОСОБА_5 різко повернув кермо вліво, в результаті чого автомобіль розвернуло в протилежну від початкового напрямку руху сторону. При такому маневрі автомобіль з`їхав з проїжджої частини на ліве узбіччя, де контактував з насадженнями дерев.
В результаті дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток склепіння і основи черепа, забою головного мозку легкого ступеня, садна та крововиливу на голові, перелому кісток носа, розриву барабанної перетинки справа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент отримання.
У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_5 п.2.3 б, п.10.1, п.12.1, п.12.4 Правил дорожнього руху України.
Не погодившись з вироком суду прокурор оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважаючи вирок незаконним та необґрунтованим, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання скасувати й постановити новий, яким ОСОБА_5 засудити до позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік з покладення на обвинуваченого обов`язків передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України, мотивуючи свою позицію невірним застосуванням місцевим судом положень ст.75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання, яке на думку прокурора повинно виконуватись самостійно.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, врахувавши наведені ним у апеляційній скарзі мотиви, усні та письмові пояснення обвинуваченого який заперечив проти задоволення апеляційної скарги поданої прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що подана прокурором апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлений на підставі сукупності зібраних у справі доказів, останнім судом дана повна та всебічна оцінка, в поданій апеляційній скарзі вони не оспорюються.

Дії ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 в ході судового розгляду повністю визнав свою вину та дав покази стосовно обставин скоєного. Зокрема, підтвердивши встановлені досудовим та судовим слідством обставини порушення ним правил дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, в ході керування ним, заподіявши тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, пояснив, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в межах населеного пункту відволікся від керування транспортним засобом та допустив з`їзд свого автомобіля з проїжджої частини на праве узбіччя, з метою повернення автомобіля назад, на проїжджу частину, різко повернув кермо вліво, в результаті чого автомобіль розвернуло в протилежну від напрямку руху сторону, й з`їхавши на ліве узбіччя автомобіль контактував з насадженням дерев. Ствердив, що в результаті дорожньої пригоди автомобіль отримав механічні пошкодження, а пасажир ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вказав, що на даний час надав потерпілій необхідні кошти на лікування та проведення операцій. Щиро розкаюється у вчиненому.

Визнавальні покази ОСОБА_5 узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (зі змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні міри покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції належним чином враховано обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих матеріальних збитків, а також скоєння кримінального правопорушення вперше. Судом належно з кримінально процесуальним законодавством також враховано думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, оцінено характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Разом з тим, наведені в апеляційній скарзі прокурора твердження стосовно невірного застосуванням місцевим судом положень ст.75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання, яке на думку прокурора повинно виконуватись самостійно, - є слушними та знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду кримінального провадження.
Так, положеннями п.9 Постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 ст. 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків передбачених п.п.2-4 ч.1 ст.76 КК України, то потреба застосування запропонованих прокурором обов`язків щодо обвинуваченого не обґрунтована, на досліджених матеріалах провадження не ґрунтується, а тому колегія суддів розцінює їх критично.

За таких обставин, колегія суддів вбачає достатньо підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора в частині звільнення місцевим судом обвинуваченого від призначеного додаткового покарання згідно санкції інкримінованої йому ч.2 ст.286 КК України з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у ході постановлення вироку, висновки суду першої інстанції в даному контексті розцінюються як недостатньо об`єктивні, що стверджуються дослідженими у ході апеляційного розгляду матеріалами кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Додаткове покарання відповідно до ст.77 КК України виконується самостійно.
В решті вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими в той же строк з дня вручення їм копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3