УХВАЛА

Іменем України

30
травня 2007 року м. Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі

головуючої судді
ДОРЧИНЕЦЬ С. Г.

суддів КОНДОРА
Р.Ю., ДІДИКА В.М.

за
участю прокурора ОСОБА_7.

потерпілої ОСОБА_3

законного
представника потерпілої ОСОБА_4

засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2.

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засу­джених
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 листопада
2006 р.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року
народження, уродженця м. Ужгорода,
мешканця с. АДРЕСА_1, Перечинського району За­карпатської
області, українця, громадянина України, одруженого,
має на утри­манні 6 неповнолітніх дітей,
дроворуба Перечинського лісохімкомбінату, суди­мого: Ужгородським міським судом
Закарпатської області: 13.06.1990 р. за
ст. 140 ч.3 КК України (1960 р.)
до 2-х років позбавлення волі з конфіскацією май­на; 12.03.1992 р. за ст.
ст. 81, 140 КК України (1960 р.) із застосуванням ст. 42
КК України (1960 р.) до 3-х років 8-ми місяців позбавлення волі; 11.01.2002 р.
за ст.
101 ч. 1 КК України (1960 р.) до 2-х років позбавлення волі; Ужгородсь­ким
міськрайонним судом 18.07.2005 р. за
ст. 332 ч. 2 КК України до 4-х
років позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75
КК України від відбування покарання з 2-річним іспитовим строком,

засуджено
за ст.
152 ч.3 КК
України до 9-ти років позбавлення волі,
за ст. 153
ч. 2 КК
України - до 4-х років
позбавлення волі, за ст. 186 ч. 2 КК України - до 5-ти років по­збавлення
волі. На підставі ст. 70
КК України, за сукупністю злочинів
шляхом погли­нення менш суворого покарання більш суворим засудженому призначено
покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково
приєднано невідбуте покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2005 р. і остаточно
до відбуття засудженому призначе­но покарання у вигляді 10-ти років позбавлення
волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2року
народження, уродженця та ме­шканця с АДРЕСА_2,
Перечинського району Закарпатської області, українця,
громадянина України,
неодруженого, не працює, як зазначе­но у вироку, судимого Ужгородським міським судом
Закарпатської області: 1)
28.06.1991 р. за ст. 140
ч. 2, ст. 17
ст.
81 ч.3 КК
України (1960 р.) із
застосу-

Справа № 11-360/07 Номер рядка
статистичного звіту:

Головуючий у 1-й інстанції БИСАГА
Т.Ю.

Доповідач КОНДОР
Р.Ю.

2

ванням ст. 42 КК України (1960 р.) до 3-х років
позбавлення волі умовно з обов'язковим залученням до праці, 03.03.1992
р. покарання змінено на 2
роки 1 місяць 27 днів позбавлення
волі, 22.02.1994 р. умовно-достроково звільне­ний; 2) 28.09.2000 р. за ст. 101 ч. 1 КК України (1960 р.) до 4-х років позбав­лення
волі,

засуджено
за ст.
15 ч. 2 ст. 152 ч. 1 КК України до 4-х років
позбавлення волі, за ст. 152 ч.3 КК України - до 9-ти років
позбавлення волі, ст. 153
ч. 2 КК
України - до 4-х років
позбавлення волі, за ст. 186 ч. 2 КК України - до 5-ти років
позбавлення волі. На підставі ст. 70
КК України, за сукупністю злочинів
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття
засудженому призначено покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі.

Ухвалено:
строк відбуття покарання засудженими рахувати з 09.04.2006 p.; цивільний позов потерпілої ОСОБА_6на суму 700, 00 грн.
задовольнити, стягнувши ці кошти із
засуджених солідарно; цивільний позов ОСОБА_5.
залишити без розгляду; речові докази: мобільний телефон „Сіменс
С-60" повернути потерпілій ОСОБА_6,
брас­лети, сережки, одяг -
повернути потерпілій ОСОБА_3; судові витрати в сумі 201, 62 грн. стягнути із
засуджених солідарно.

За вироком суду
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. визнано винними в наступному.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. 08.02.2006 p.,
близько 1845 к.ч.,
за попередньою змовою між собою,
умисно, з корисливих
спонукань, з метою заволодіння чужим
майном, по­вторно, знаходячись біля ЗОШ № 10,
що на Православній набережній в м. Ужгороді,
застосовуючи фізичне насильство до громадянки ОСОБА_6, яке не є небезпеч­ним для життя чи здоров'я
потерпілої та проявилося у фізичному утриманні потерпі­лої, а також з погрозою застосування такого
насильства, втягли останню в недобудову
школи та відкрито викрали належний їй мобільний телефон марки „Сіменс
С-60", ва­ртістю 220, 00 грн., і гроші в сумі 400, 00 грн., завдавши
потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 620, 00 грн. Крім цього,
ОСОБА_2. з метою насильницького задово­лення статевої пристрасті, погрожуючи заподіянням тілесних ушкоджень
потерпілій ОСОБА_6та застосовуючи фізичну силу для її утримання, подолавши опір потер­пілої, силоміць стягнув з неї одяг, оголив її та свої статеві органи і, користуючись своєю фізичною перевагою, проти волі потерпілої намагався вступити з
нею в статеві зносини. Однак, злочин не
було доведено до кінця з причин, що не
залежали від волі зловмисника внаслідок активного опору потерпілої та введення
нею ОСОБА_2. в оману
щодо стану свого здоров'я, чим вона
змусила останнього відмовитись від дове­дення злочинного наміру до кінця.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. 16.02.2006 p.,
близько 2000 к.ч.,
поблизу залізничного моста в районі вул.
Канальної в м. Ужгороді, за попередньою змовою між собою:

з метою
насильницького задоволення статевої пристрасті,
погрожуючи застосуванням фізичного насильства та шляхом його
застосування до неповнолітньої ОСОБА_3, 1989 р.н., що проявилося у нанесенні кожним двох ударів
ногами та затиснутими в кулак руками по тулубу та обличчю потерпілої, чим їй були завдані легкі тілесні ушкодження
та було подолано її опір, силоміць, скориставшись своєю фізичною пере­вагою
стягли з потерпілої одяг, після чого
ОСОБА_1., утримуючи потерпілу за ру­ки, примусив її до вступу в статеві зносини з
ОСОБА_2., який вчинив насильниць­кий статевий
акт з нею;

після
цього ОСОБА_1., з метою насильницького задоволення статевої пристрасті
неприродним способом, проти волі
потерпілої, опір якої вищенаведеним
чином було подолано, разом із ОСОБА_2.
примусив її до орального
сексу із собою;

умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, повторно,
по­грожуючи застосуванням фізичного насильства та шляхом його
застосування вищеза-

3

значеним чином
до потерпілої ОСОБА_3, відкрито
заволоділи її трьома срібними каблучками,
срібними ланцюжком та кулоном,
срібним та виготовленим з металу бі­лого кольору браслетами, двома парами сережок з металу білого кольору
загальною вартістю 71, 00 грн., чим на
цю суму завдали шкоду потерпілій.

У вироку
також зазначено, що доказів пограбування
ОСОБА_1. громадянок ОСОБА_5. та ОСОБА_5.
органом досудового слідства не здобуто,
а самі лише визнавальні показання ОСОБА_1. не можуть бути покладені в
основу обвинувально­го вироку, тому за
даними епізодами ОСОБА_1.
підлягає виправданню.

Засуджений
ОСОБА_1., зазначивши в апеляції,
що свою вину визнає повніс­тю,
одночасно заявив про свою незгоду з вироком в частині засудження його
за, як вказано в апеляції, „ ст.
152 ч. 2 КК України", так як
він не знаходився біля потерпілої ОСОБА_3,
„коли з нею вступав в половий акт ОСОБА_2.", що доводиться, на його думку, також висновками експерта №№ 68, 69 від 18-19.05.2006 р. Просить зме­ншити
термін ізоляції від суспільства.

Засуджений
ОСОБА_2. зазначає в апеляції про незаконність вироку щодо ньо­го, порушення під час провадження в справі норм
КПК України. Посилається на те, що ні
він, ні потерпіла ОСОБА_3 не були
допитані по справі, в т.ч. потерпіла не до­питувалася
судом. Водночас зазначає, що суд не встановив його вину за ст. 153 ч. 2 КК України і він
у вчиненні цього злочину не винен,
оскільки сама потерпіла в своїх показаннях ствердила про його
відсутність в той час, коли ОСОБА_1. вчиняв щодо неї
цей злочин. Крім того, він сумлінно
помилявся щодо неповнолітнього віку ОСОБА_3.
Злочин щодо потерпілої ОСОБА_6він не довів до кінця добровільно. Просить
врахувати ці обставини при вирішенні справи.

Іншими
учасниками процесу вирок не оскаржується.

Заслухавши
доповідь судді, промови: засуджених
ОСОБА_1. та ОСОБА_2., які свої апеляції підтримали, а останній також просить вибачення у
потерпілих; неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 та її законного представника
ОСОБА_4, які вказують на тяжкість
вчиненого злочину та глибину моральної травми,
завданої поте­рпілій і батьку,
просять безпідставні апеляції засуджених відхилити, вирок залишити без зміни, з призначеним покаранням згідні; прокурора
ОСОБА_7., яка вважає ви­рок
законним, що його слід залишити без
зміни, незважаючи на необхідність
виключення з нього вказівки на вчинення злочину за попередньою змовою групою
осіб як на обставину, яка обтяжує
покарання, просить апеляції засуджених
відхилити як безпідставні, вказує при
цьому й на те, що засудженим за
сукупністю злочинів призначене не найбільш суворе покарання, обговоривши доводи сторін та перевіривши в їх
межах матеріали справи, суд приходить до
такого.

Відповідно
до ст.
365 КПК
України, вироку суду першої інстанції
перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Фактичні
обставини справи та кваліфікація дій засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. за ст. 186 ч. 2 КК України щодо
пограбування потерпілих ОСОБА_6 08.02.2006
р. та ОСОБА_3 16.02.2006
р. апеляційним порядком не оспорюються. Свою вину у вчиненні цих злочинів ОСОБА_1. визнавав
протягом усього часу про­вадження в справі,
ОСОБА_2. свою вину в цих пограбуваннях визнав у судовому за­сіданні.
Крім визнавальних показань засуджених,
їх вина стверджується також послі­довними показаннями потерпілих
ОСОБА_6та ОСОБА_3, які й упізнали засу­джених
(а.с 143-144 т. 1, а.с.
110-114 т. 2), свідків
ОСОБА_8., ОСОБА_9. ,
про­токолами огляду предметів, відтворення обстановки і обставин події
(а.с. 44, 150-159 т.
1, а.с. 25, 56-59,
93-94 т. 2), висновками
судово-товарознавчих експертиз (а.с. 172-176 т. 1,
а.с. 215-221 т. 2),
іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, що узгоджуються між собою і яким дана належна
оцінка.

4

Засуджуючи
ОСОБА_2. за ст. 15
ч. 2 ст.
152 ч. 1 КК України, а також ОСОБА_1. і ОСОБА_2. за ст.
152 ч. 3, ст. 153 ч. 2 КК України за
вчинення злочинів про­ти статевої свободи та статевої недоторканості потерпілих
ОСОБА_6та ОСОБА_3, суд першої інстанції
обґрунтував свої висновки сукупністю відповідних доказів, що були зібрані в справі.

Під час
досудового слідства та в судовому засіданні ОСОБА_1. свою вину у вчиненні
злочинів щодо ОСОБА_3 визнав, дав
відповідні показання як щодо своїх дій,
так і щодо дій ОСОБА_2., зокрема, підтвердив застосування фізичного насильс­тва
до потерпілої ОСОБА_3, подолання її
опору та насильницьке здійснення ОСОБА_2. статевого акту з потерпілою, а також насильницьке задоволення ним самим
статевої пристрасті неприродним способом із потерпілою, каявся у вчиненому (а.с. 53-55, 66-68,
102-103, 244, 375 т. 2). ОСОБА_2. на досудовому слідстві відмовився від дачі
показань, в судовому засіданні свою вину
в цих статевих злочинах визнав ча­стково,
стверджуючи, що здійснив статевий
акт з потерпілою ОСОБА_3 за її зго­дою,
а також визнав обставини злочину щодо потерпілої ОСОБА_6(а.с. 376
т. 2). Разом з
тим, у поданих ним суду з'явленнях із
зізнанням ОСОБА_2. вказував, що
намагався вступити в статевий контакт з потерпілою ОСОБА_6, а потерпіла ОСОБА_3. чинила опір,
до неї застосовувалася фізична сила,
після чого з нею було здійснено статевий акт (а.с. 328-332 т. 2).

Крім
показань засуджених, які викривають один
одного, їх вина у вчиненні цих злочинів
стверджується: послідовними та підтвердженими в суді показаннями потер­пілої
ОСОБА_6, з яких вбачається, зокрема,
що вона чинила активний опір спро­бі ОСОБА_2. зґвалтувати її, вводила його в оману, вдарила його коліном у пах, від­штовхувала, кричала,
через що той змушений був відмовитись від свого наміру (а.с. 84-88, 208 т. 1, а.с. 369
т. 2); такими ж
послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_3,
в т.ч. в суді (а.с. 37-40,
95-96, 371 т. 2),
які відповідають фактичним обста­винам справи;
показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_10. ;
протоколами огля­ду місця події,
вилучення та огляду предметів (а.с.
36 т. 1,
а.с. 8-11, 20, 69-73 т. 2), протоколом
відтворення обстановки і обставин події із ОСОБА_1. (а.с. 56-59
т. 2), висновками судово-медичних та судово-імунологічних
експертиз (а.с. 134-136, 142-144,
161-165, 202-207 т. 2),
дані яких ніким не заперечувалися, іншими дослідже­ними та належно оціненими доказами, що узгоджуються між собою.

В
сукупності з цих доказів вбачається, що
саме за встановлених у справі обста­вин щодо потерпілої ОСОБА_6був вчинений
ОСОБА_2. закінчений замах на зґвалтування,
щодо потерпілої ОСОБА_3 безпосередньо було вчинене ОСОБА_2.
зґвалтування, а ОСОБА_1. - насильницьке
задоволення статевої пристрасті неприродним способом. Сприйняття потерпілою ОСОБА_6дій засудженого
як реальної загрози зґвалтування із застосуванням фізичного насильства сумнівів
не ви­кликає. Потерпілій ОСОБА_3 засуджені завдали легких тілесних
ушкоджень, спі­льно подолали її опір та
проти її волі, допомагаючи один одному
утримувати потерпі­лу, у співучасті
вчинили ці насильницькі дії. Усвідомлення засудженими неповноліт­нього віку
цієї потерпілої, з огляду на особу
останньої в сукупності з іншими фактич­ними обставинами справи, також не викликає сумнівів. Не заперечує цієї
обставини й засуджений ОСОБА_1., не спростовують її й суперечливі доводи апеляції ОСОБА_2.

Органом
досудового слідства було зазначено щодо обох засуджених як обста­вину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину за попередньою змовою групою
осіб. Цю ж обтяжуючу обставину зазначив у вироку й суд.

Встановлюючи
дані про особу засуджених, суд
безпідставно зазначив про наяв­ність у ОСОБА_2. судимості за вироком
Ужгородського міського суду Закарпатської області 28.06.1991 р. за ст. 140 ч. 2,
ст. 17
ст.
81 ч.3 КК
України (1960 р.) з
урахуван­ням його виконання, оскільки в
силу положень ст. 55
ч. 1 п. 5 КК України (1960 р.) ця судимість
погашена.

5

Фактичні
обставини справи стверджуються й іншими її матеріалами та доказа­ми, які узгоджуються між собою та ніким не
спростовані.

Відповідно
до ст.
ст. 323-324 КПК
України, ст. 65 КК України, суд,
забезпечивши належний розгляд кримінальної справи, постановляє законний і обґрунтований вирок та
призначає особі покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та попере­дження нових злочинів.

Суд
першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та квалі­фікував
дії ОСОБА_1. та ОСОБА_2. за ст. 186
ч. 2 КК
України як відкрите викра­дення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою
осіб, повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я
потерпілого та з погрозою застосування такого насильства; за ст.
152 ч.3 КК України як зґвалтуван­ня,
тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та з
погрозою його застосування щодо потерпілої,
вчинене щодо неповнолітньої,
групою осіб, а щодо ОСОБА_2. -
також повторно; за ст. 153 ч. 2 КК України, як задоволення статевої пристрасті
неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчинене щодо неповнолітньої, групою осіб та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений
ст. 152 КК України; а
також дії ОСОБА_2. ст. 15
ч. 2 ст. 152 ч. 1 КК України як
закінчений замах на зґвалтування, тобто
на статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, якщо особа виконала усі дії, які вважала не­обхідними для доведення злочину
до кінця, але злочин не було закінчено з
причин, які не залежали від її волі.
Разом з тим, в силу положень ст. 67
ч. 4 КК України, вчи­нення злочину за
попередньою змовою групою осіб як обставину,
яка обтяжує пока­рання, з вироку
слід виключити. Рецидив злочинів засудженим не інкримінувався.

Винність
засуджених у злочинах за такої кваліфікації доведена і стверджуєть­ся, а відповідні доводи на їх захист -
спростовуються сукупністю зібраних,
перевіре­них та належно оцінених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою щодо істотних
обставин справи. Суд дав правильну оцінку як показанням засуджених, так і іншим доказам, відхиливши ті, що не відповідають фактичним обставинам спра­ви, взявши також до уваги і особи засуджених. Не
спростовують цих висновків суду першої інстанції і доводи апеляцій.

За таких
обставин, апеляції засуджених слід
залишити без задоволення, а ви­рок суду
першої інстанції, виключивши з нього
вказівку на вчинення злочину за попе­редньою змовою групою осіб як на
обставину, яка обтяжує покарання, та на судимість ОСОБА_2. за вироком від 28.06.1991 p.,
що не впливає на кваліфікацію дій засу­джених, без зміни. Враховуючи, крім іншого,
тяжкість та обставини вчинення злочи­нів, апеляційний суд не вбачає підстав для
пом'якшення покарання засудженим, що
судом першої інстанції призначене відповідно до вимог ст.
ст. 65,
70, 71 КК України та не
є надмірно суворим.

Керуючись ст.
ст. 365,
366 КПК України,
апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляції
засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. залишити без задово­лення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 15
листопада 2006 р. щодо
них, виключивши з нього вказівку на
вчинення злочину за по­передньою змовою групою осіб як на обставину, яка обтяжує покарання, а також на наявність у ОСОБА_2. судимості за
вироком Ужгородського міського суду Закарпат­ської області 28.06.1991 р. за ст. 140 ч. 2,
ст. 17
ст.
81 ч.3 КК
України (1960 p.), без зміни.