Провадження № 11-кп/792/251/15
Справа № 683/93/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000840 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, голову ФСГ «Авангардне», раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
За вироком суду 06 листопада 2014 року приблизно об 11 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні службового кабінету директора Старокостянтинівської філії ПАТ "Хмельницькгаз" ОСОБА_8 , який розташований в будівлі по вул. Івана Богуна, 2 в м. Старокостянтинові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс кулаками рук не менше п`яти ударів ОСОБА_8 в область голови, від яких останній закривався руками, чим спричинив йому фізичний біль та легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної ранки на слизовій оболонці нижньої губи зліва з крововиливом навколо та садна по тильній поверхні п`ятого пальця лівої кисті.
За змістом апеляційної скарги, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, обвинувачений просить у ній вирок скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину.

При цьому стверджує, що ударів потерпілому він не наносив; що після того, як ОСОБА_8 в грубій формі наказав йому вийти з кабінету, він лише обізвав його недобрим словом і плюнув йому в обличчя; що після таких його дій ОСОБА_8 схватив настільну лампу і намагався нею через стіл вдарити його, але електрошнур обмежив рух і змінив траєкторію руху його руки, що призвело до того, що ОСОБА_8 сам себе вдарив, спричинивши собі легкі тілесні ушкодження у вигляді ранки слизової оболонки нижньої губи з розсіченням у 4 мм. Зазначає, що згідно з поясненнями судово-медичного експерта в суді подряпина на пальці ОСОБА_8 могла виникнути не від кулака, а від удару об стіл чи шафу. Вказує на суперечливість показань ОСОБА_8 та свідків щодо місця розташування тілесного ушкодження на губі та механізму його заподіяння. Звертає увагу на те, що допитані в суді свідки є підлеглими ОСОБА_8 . Наголошує на тому, що слідчий не направив його (обвинуваченого) на огляд судово-медичним експертом на предмет наявності у нього на руках тілесних ушкоджень. Вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, які є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст і не спростовують його доводів, на які він вказував під час розгляду справи. На його думку, сторона обвинувачення не надала достатніх та необхідних доказів, які свідчили б про його вину у вчиненні кримінального правопорушення, суд таких доказів також не встановив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених доказах.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину підтверджується показаннями потерпілого про те, що 06.11.2014 на ґрунті неприязних відносин ОСОБА_7 наніс йому кулаком не менше п`яти ударів, від яких він захищався прикриваючись руками, внаслідок чого йому було спричинено тілесне ушкодження у вигляді рани на губі та садна на тильній поверхні мізинця лівої руки; показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що вона бачила як обвинувачений разом з потерпілим зайшли в кабінет останнього, згодом чула шум в кабінеті, після чого звідти вибіг ОСОБА_7 , а за ним вийшов ОСОБА_8 , у якого була кров на губі, і сказав, що її розбив ОСОБА_7 ; показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що вони у той день бачили у ОСОБА_8 рану на губі, якої зранку у нього не було, зі слів останнього їм стало відомо, що губу йому розбив ОСОБА_7 ; частково показаннями самого обвинуваченого, який визнав, що в кабінеті потерпілого між ними виник конфлікт, під час якого він обізвав ОСОБА_8 недобрим словом та плюнув йому в обличчя, а також даними судово-медичної експертизи, відповідно до якої ранка на слизовій оболонці нижньої губи зліва з крововиливом навколо могли виникнути від дії, у тому числі, кулака руки, а садно на тильній поверхні 5-го пальця лівої кисті від дії-тертя тупого твердого предмета з обмеженою поверхнею, що травмує, можливо, в строк та за обставин, на які вказує потерпілий, і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судово-медичний експерт, який проводив експертизу, свої висновки підтвердив і в судовому засіданні.
Оскільки зазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються між собою і об`єктивно підтверджуються даними висновку судово-медичної експертизи, підстав піддавати сумніву їх достовірність немає, до того ж сам обвинувачений в суді підтвердив факт виникнення конфлікту з потерпілим у кабінеті останнього, що свідчить і про наявність у нього відповідного мотиву.

Порушень вимог закону при допиті потерпілого та свідків у судовому засіданні не виявлено, а сам по собі факт підлеглості свідків потерпілому не може бути підставою для визнання їх показань недопустимими доказами.
За таких обставин суд першої інстанції правильно оцінив досліджені докази в сукупності, які з достатністю вказують на вчинення злочину саме обвинуваченим, і послався на них у вироку при обґрунтуванні своїх висновків.

При цьому суд, дотримуючись вимог ст.374 КПК України, навів докладні мотиви, з яких при ухваленні вироку не врахував показання обвинуваченого про те, що потерпілий сам міг нанести собі удар лампою по губі, зазначивши, що такі показання ОСОБА_7 спростовуються показаннями потерпілого, даними висновку судово-медичної експертизи та роз`ясненнями експерта в суді.

Твердження апелянта про його непричетність до умисного заподіяння потерпілому вказаних тілесних ушкоджень не можуть бути визнанні достовірними ще й тому, що його показання та доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є непослідовними та суперечливими.

Так, з матеріалів провадження, зокрема й з технічного запису, видно, що під час допиту на досудовому слідстві ОСОБА_7 говорив, що заходячи в кабінет ОСОБА_8 він вітався з секретарем та невідомим чоловіком, що потерпілий прикусив собі губу під час розмови з ним ( ОСОБА_12 ), тілесне ушкодження на пальці міг отримати будь-де, а також, що потерпілий виштовхував його з кабінету; що в суді першої інстанції обвинувачений вже намагався переконати суд в тому, що заходячи в кабінет потерпілого він ніякого чоловіка не бачив і ні з ким не вітався, то говорив, що бачив у ОСОБА_8 на пальці якусь рану та кров на губі ще при зустрічі, тобто ще до заходу в кабінет, то повідомив, що потерпілий намагався вдарити його лампою, але вдарив сам себе, при цьому обвинувачений нічого не говорив, що потерпілий його виштовхував з кабінету.

В апеляційній скарзі обвинувачений теж повідомляє, що в кабінеті потерпілий сам розсік собі губу лампою, що не співпадає з його показання в суді першої інстанції про те, що він бачив у ОСОБА_8 рану, ще до того, як вони зайшли в кабінет.

Крім того, в апеляційному суді обвинувачений повідомив, що він таки вітався з секретаркою та присутнім там чоловіком.

Такі непослідовність та суперечливість у показаннях обвинуваченого та в доводах його апеляційної скарги дають підстави для обґрунтованих сумнів щодо їх достовірності.

З матеріалів кримінального провадження і технічного запису також видно, що потерпілий і у своїй заяві в правоохоронні органи про злочин, і вході досудового слідства, і в судовому засіданні повідомляв, що ОСОБА_7 наніс йому не менше п`яти ударів, і лише даючи відповіді на уточнюючі запитання в суді вперше сказав, що ударів було не більше десяти, що спростовує доводи апелянта з посиланням на те, що ОСОБА_8 лише стверджував про нанесення йому десяти ударів.

Будь-яких суперечностей у показаннях потерпілого на досудовому слідстві та в судовому засіданні не встановлено, що спростовує доводи апелянта й з цього приводу.

Що стосується показань свідків про розташування тілесного ушкодження на губі справа, на що звертає увагу обвинувачений в апеляційній скарзі, то вони жодним чином не спростовують висновків суду, викладених у вироку, адже спричинення тілесного ушкодження на слизовій оболонці нижньої губи зліва з достовірністю встановлено показаннями потерпілого та даними висновку судово-медичної експертизи.

Свідки ж могли помилятися щодо місця розташування цього тілесного ушкодження внаслідок спливу тривалого часу з моменту події (в листопаді 2014 року) до дня дачі ними показань (в лютому 2015 року).

Свідок ОСОБА_13 (показаннями якого суд своїх висновків не обґрунтовував, але на них посилається обвинувачений в апеляційній скарзі), як видно з технічного запису, повідомив суду, що очевидцем події не був, а про обставини конфлікту обвинуваченого з потерпілим йому стало відомо зі слів останнього. Потерпілий же послідовно повідомляв суду, що кинутого в нього стільця він зловив, а тілесні ушкодження йому були заподіяні саме під час нанесення ударів кулаками.

Тому показання ОСОБА_13 про те, що тілесне ушкодження потерпілому могло бути заподіяне кинутим стільцем не можуть слугувати належним доказом.

Судово-медичний експерт в судовому засіданні лише роз`яснив, що тілесне ушкодження на пальці могло бути заподіяне не кулаком, а іншими предметами. Проте, експерт не заперечив, що це тілесне ушкодження могло бути спричинене за обставин, на які вказував потерпілий.

До того ж за показаннями свідків та самого потерпілого у нього до конфлікту з обвинуваченим ніяких тілесних ушкоджень ні на губі, ні на пальці не було. Наявність же цих ушкоджень у потерпілого зразу після того, як ОСОБА_7 вийшов з його кабінету, підтверджує їх спричинення саме під час конфлікту між ними.

Те, що слідчий не направив ОСОБА_7 на огляд судово-медичним експертом на предмет наявності чи відсутності у нього на руках тілесних ушкоджень, також не спростовує висновків суду, які ґрунтуються на сукупності належних, достовірних і допустимих доказів, які з достатністю вказують на вчинення злочину обвинуваченим. До того ж, як пояснив апеляційному суду сам ОСОБА_7 , він клопотання про направлення його на такий огляд нікому не заявляв.
Отже, колегія суддів уважає доводи обвинуваченого необґрунтованими і підстав для скасування вироку в межах апеляційної скарги не убачає.
Покарання винному призначене у відповідності до вимог ст.65 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2