Справа № 359/3122/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/678/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 22 02.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року, якою ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2013 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі.

07 квітня 2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 стосовно застосування до нього п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, тобто умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, зарекомендував себе з негативного боку, допустив два порушення режиму відбування покарання, за що має стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, не працевлаштований, заохочень не має. До робіт по благоустрою території установи та допоміжних робіт відноситься посередньо, не вбачає та не розуміє їх необхідності, окрім того, ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Дані вимоги обґрунтовує тим, що при розгляді його клопотання судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, а прийняте рішення не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. Зокрема, він не був працевлаштований через те, що в Бориспільській ВК №119 було скорочено кількість робочих місць, і, окрім того, працевлаштування є не обов`язком, а правом засудженого. На даний час він працює та йому нараховується заробітна плата. Також, на думку апелянта, посилання суду на наявність двох порушень, не є підставою у відмові в умовно-достроковому звільненні, оскільки у оскаржуваній ухвалі вказано, що вони погашені у встановленому порядку. Окрім того, засуджений звертає увагу, на те, що суддею ОСОБА_1 в аналогічних ситуаціях було прийнято протилежні рішення; при винесені рішення судом першої інстанції не було враховано, що у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, а також те, що він відбув більше 2/3 призначеного покарання. Окрім того, в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, що розгляд провадження відбувся в режимі відео конференції за його участю та представника колонії.

Заслухавши доповідача, думку засудженого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 81 КК України передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Частиною 2 вищенаведеної статті визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 червня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Окрім того, згідно з п. 17 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного суду України, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Апеляційним судом Київської області для всебічного і повного з`ясування обставин провадження, було витребувано особову справу засудженого ОСОБА_7 №71М13.

Відповідно до вказаних в ній даних, ОСОБА_7 був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2012 року за ч. ч. 1,2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі /а.о.с. 10-15/; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2012 року за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі / а.о.с. 17-22/; вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 січня 2013 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі / а.о.с. 25-30/; вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 7 місяців позбавлення волі / а.о.с. 33/.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, ОСОБА_7 було вчинено злочини середньої тяжкості та до покарання, призначеного за даний злочин йому частково приєднано невідбуте покарання за тяжкий злочин.

В матеріалах особової справи засудженого наявні характеристики, видані начальником Бориспільської ВК №119 від 13 червня 2014 року /а.о.с. 134/ та від 16 березня 2015 року /а.о.с. 141/, відповідно до яких засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення.

Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_7 в січні, лютому, березні та травні працював і отримував заробітну плату, що підтверджується наданою довідкою, однак на момент розгляду клопотання у суді першої інстанції, а саме, у квітні 2015 року, ОСОБА_7 не був працевлаштований, оскільки в тому місяці йому не було здійснено нарахування заробітної плати.

Окрім того, вказівка ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на те, що працевлаштування є не обов`язком, а правом засудженого, вказує на його загальне відношення до праці, яке береться до уваги як одна із складових позитивних змін в особі засудженого, однак в даному випадку не може розцінюватися як підтвердження його виправлення.

Доводи ОСОБА_7 стосовно різного застосування норм про умовно-дострокове звільнення судом першої інстанції, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у долучених ним до апеляційної скарги ухвалах Бориспільського міськрайонного суду Київської області йде мова про заміну покарання на більш м`яке, в них проаналізовано та надано індивідуальну оцінку різним обставинам по справах, і їх застосування за аналогією, неприпустиме.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що розгляд клопотання відбувся в режимі відеоконференції, під час якої був присутній він та представник колонії, що підтверджується журналом судового засідання від 22 квітня 2015 року / а.п. 10-11/ та диском із фіксацією судового розгляду, однак ці факти не знайшли свого відображення в ухвалі суду першої інстанції. Проте, вцілому, дані невідповідності не вплинули на правильність прийнятого судом рішення.

Окрім того, вказівка засудженого на те, що стягнення, вчинені ним погашені у встановленому законом порядку, ніким не оспорюється, однак дана обставина, без врахування інших, позитивних змін в поведінці ОСОБА_7 не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення.

З приводу упередженого ставлення до ОСОБА_7 з боку адміністрації установи, то колегія суддів зазначає, що по даним фактам засуджений зі скаргами до відповідних органів не звертався.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без зміни.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: Суддя: ОСОБА_2