АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/593/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Справа №642/980/14-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора і захисника, в нових редакціях та обвинуваченої, з доповненнями, на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2014р. стосовно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Почкамарводский, Гузарського району Кашкадароської області, республіки Узбекистан, апатрид, з середньою освітою, холоста, непрацююча, раніше не судима, проживає за адресою: АДРЕСА_1

засуджена за ч.2 ст.121 КК України к 7(сьомі) рокам 6(шести) місяцям позбавлення волі.

Цим же вироком вирішені питання щодо речових доказів у порядку передбаченому ст.100 КПК України та процесуальних витрат згідно ст.124 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 01.12.2013р. о 01год. 00хв., знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_2 , де під час сумісного вживання спиртних напоїв разом з ОСОБА_9 між ними виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, схопивши кухонний ніж, підійшла до ОСОБА_9 , який сидів за кухонним столом, та нанесла йому ножем два удари з тильного боку (спини), чим спричинила останньому наступні тілесні ушкодження: проникаюче до плевральної порожнини з ушкодженням лівої легені колото-різане поранення лівої половини грудної клітини по задній поверхні, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя; поверхневе колото-різане поранення правої половини грудної клітини по задній поверхні - легке тілесне ушкодження по критерію короткочасного розладу здоров`я; множинні садна передньої поверхні грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В той же день, о 05год. 40хв. у зв`язку з отриманням вищезазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_9 було госпіталізовано до 4-ї ХМКЛШНД ім. Мещанінова, де близько 22год. 30хв. від отриманого проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням лівої легені та його ускладнення - гострої легенево-сердцевої недостатності настала смерть останнього.

В нові редакції апеляційної скарги прокурор просить вирок, скасувати, у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Захисник в уточненій апеляції вважає, що вина ОСОБА_8 не доведена, а тимчасово вилучені речі в порушення ч.2 ст.171 КПК України не повернуті особі, у якої їх було вилучено, крім того висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи так як висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Разом з цим суд першої інстанції не взяв до уваги та не перевірив заяву ОСОБА_8 про застосування щодо неї міри психологічного та фізичного впливу. В зв`язку з наведеним цей апелянт просить вирок суду скасувати, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Обвинувачена у своїй апеляції просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Так, однобічність та неповнота, на її думку, призвели до неправильного застосування кримінального та процесуального законів. Органі досудового слідства не провели ряд експертиз як то судово-психологічна та медична на предмет аналізу крові обвинуваченої. Крім того, районний суд безпідставно проігнорував покази свідка ОСОБА_10 .

В доповненнях до апеляції йдеться про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про безпідставне прийняття судом одних доказів і відхилення інших, крім того, судом не оцінені докази які спростовують винуватість, не проведені всі експертизи, що свідчить про неповноту судового слідства. В наслідок чого висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ст.62 Конституції України.

Крім того, апелянт в доповненнях вказує, що не було встановлено яким ножем наносились поранення, недопитані лікарі прийомного відділення, не взяти до уваги пояснення ОСОБА_9 , які відображені в історії хвороби №36067 та вказані у висновку експерта, а також наводяться свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, пояснення обвинуваченої та захисника, які не заперечувала проти апеляції прокурора та просили задовольнити їх апеляції; перевіривши матеріали справи і обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляції підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Викладені у вироку фактичні обставини винуватості ОСОБА_8 , були встановлені судом на підставі тих доказів, які наведені у вироку.

Показами ОСОБА_12 , яка пояснила, що 30.11.2013р. близько 21год. 20хв. зустріла ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які шукали спиртне щоб випити. Після того, як вони взяли горілку то втрьох пішли додому до ОСОБА_9 де на кухні, під час вживання спиртного, ОСОБА_8 почала скандал, вимагаючи, щоб ОСОБА_9 видав їй ключ від квартири та кинула в нього банку з горілкою, банка розбилась, а вона ( ОСОБА_12 ) стала збиратись додому. Приблизно об 23год. 30хв. чи 45хв. вона вийшла з квартири, слідом пішла ОСОБА_8 , вони вийшли з під`їзду та розійшлися, куди пішла ОСОБА_8 їй не відомо однак у ОСОБА_9 на той час не було жодних ушкоджень.

З показів ОСОБА_11 , випливає, що він є сусідом ОСОБА_9 , в ніч на 01.12.2013р. почув дзвінок у двері, дзвонив ОСОБА_9 , який попросив викликати швидку допомогу, коли ОСОБА_9 повернувся, то свідок побачив дві рани в нього на спині, кровотечі вже не було. Свідок викликав швидку допомогу яка приїхала, надала медичну допомогу ОСОБА_9 та забрали його до лікарні. Чи знаходився в цей час ще хтось в квартирі йому не відомо, так як до іншої кімнати він не заходив.

ОСОБА_13 , у суді пояснила, що є сусідкою ОСОБА_9 , який зловживав спиртними напоями. З ОСОБА_8 вони познайомилася, коли та зі співмешканцем прийшли жити до ОСОБА_9 після чого, майже відразу стали відбуватися скандали між ОСОБА_8 , та її чоловіком. ОСОБА_9 як правило, участі в скандалах не приймав, а ОСОБА_8 , голосно висловлювалася нецензурною лайкою, постійно погрожувала свідку, оскільки та робила зауваження та вимагала належної поведінки, навіть викликала міліцію. Коли співмешканець ОСОБА_8 , був на роботі, та постійно пила з ОСОБА_9 , а свідку було все чути через стіну та двері. 30.11.2013р. о 18год. ОСОБА_14 прийшов з роботи, відбулася сварка з ОСОБА_8 , та він пішов з квартири, а ОСОБА_8 , з ОСОБА_9 продовжили вживати спиртне. Далі свідок чула як хтось зайшов до квартири та приблизно до 23год. знов шум та п`янка. Приблизно о 00год. ОСОБА_8 , з якоюсь жінкою пішли з квартири. Вона також бачила як ОСОБА_9 зачинив двері та десь пішов, а близько 02год. в її двері сильно стукали, але вона не відчинила. Потім приїхала швидка допомога та вранці міліція.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що є співмешканцем ОСОБА_8 , вони разом проживали в квартирі ОСОБА_9 30.11.2013р. він повертався з роботи та придбав одну пляшку горілки. Коли зайшов до квартири, відчинила двері ОСОБА_8 . Вони сиділи на кухні та пили горілку, а ОСОБА_9 весь час находився у себе в кімнаті. Потім ОСОБА_9 вийшов та попросив у займи 20грн. та пішов на двір за самогоном. Коли повернувся шкутильгав та відразу пішов до своєї кімнати. Близько 21год. того ж дня він ( ОСОБА_14 ), пішов з квартири, забравши ноутбук, а про події йому стало відомо вранці від працівників міліції.

Потерпіла ОСОБА_15 пояснила, що є тіткою ОСОБА_9 , який зловживав спиртними напоями. Коли ОСОБА_9 прийняв до себе квартирантів, їй стало спокійніше, оскільки ОСОБА_8 могла доглянути та нагодувати ОСОБА_9 , про гучні сварки та виклики міліції їй було відомо від сусідів, сам ОСОБА_9 їй повідомляв, що хоче їх виселити. В той день з ОСОБА_9 вона не спілкувалася, про знаходження його у лікарні дізналася 01.12.2013р. ввечері.

Лікар швидкої допомоги ОСОБА_10 , в суді пояснив, що коли вони приїхали, двері відчинив сусід, а сам ОСОБА_9 знаходився у кімнаті, на його спині було два порізи, спина та брюки були в крові. На запитання ОСОБА_9 про те, що сталося, той пояснив, що ввечері вийшов на подвір`я, де його зустріли раніше невідомі йому хлопці, з якими у ОСОБА_9 виникла сварка в ході якої хлопці вдарили його ножем. Стан ОСОБА_9 не був критичним, він перебував у свідомості та самостійно дійшов до машини швидкої допомоги.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що жодні покази не свідчать проте, що ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_9 два удари ножем, як це встановив районний суд, незважаючи на те, що сама обвинувачена свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні не визнала ні під час досудового слідства ні у суді.

Решта наведених судом у вироку доказів також не дає підстав для вищевказаного висновку.

Отже, апеляційна інстанція констатує, що як передбачено п.1 ч.1 ст.411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, а це у свою чергу свідчить про підставу для скасування судового рішення встановленого п.2 ч.1 ст.409 КПК України.

Крім того, невизнання вини ОСОБА_8 та зміну її показів в ході досудового та судового слідства районний суд розцінив як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинуваченого однак в своєму рішенні не вказав у чому виразилась ця зміна бо, як зазначалось раніше обвинувачена свою вину в пред`явленому їй обвинуваченні не визнала ні під час досудового слідства ні у суді.

Поряд з цим суд першої інстанції вказав, що критично ставиться до показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_15 , оскільки жоден з них не спілкувався з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , особисто не приймав безпосередньої участі в подіях 30.11.2013р. та 01.12.2013р. в квартирі АДРЕСА_2 ; свідчення лікарів швидкої допомоги зроблені зі слів потерпілого ОСОБА_9 , однак такі свідчення про отримання тілесних ушкоджень 30.11.2013р. близько 18год. на вулиці від незнайомих осіб суперечать іншим матеріалам кримінального провадження та свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли жодним іншим доказом, а тому розцінюються судом як створення обвинуваченій штучного алібі.

Проте, наведена судом інтерпретація оцінки доказів, суперечить діючому принципу презумпції невинуватості, закріпленому ч.3 ст.62 Конституції України, який передбачає, що звинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. випливає, що суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду як джерело права. Згідно цієї практики принцип презумпції невинності вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який йому ставиться в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів повинні тлумачитись на користь підсудного (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, р. 33 § 77).

Крім того, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що навівши раніше вказаний мотив оцінки доказів, районний суд порушив принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачений п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, що апеляційною інстанцією розглядається як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Виходячи з цього, апеляція інстанція погоджується з доводами апелянтів проте, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду що відповідно до п.2. ч.1. ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення суду.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження підтверджують факт ігнорування судом першої інстанції заяви ОСОБА_8 про застосування щодо неї мір психологічного та фізичного впливу.

Оскілки, вищевикладене клопотання обвинуваченої було залишено судом без розгляду, а з`ясування цих обставин, на думку колегії суддів, може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення то це згідно п.1 ч.1 ст.410 КПК України свідчить про неповноту судового розгляду, яка у свою чергу є підставою для скасування рішення суду згідно п.1. ч.1. ст.409 КПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що встановлені нею порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені районним судом є істотними, так як ці порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи зі змісту положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції неповинен виходити за межі поданих апеляцій, тож у даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості внести зміни у вирок, оскільки в поданих апеляціях не ставиться цього клопотання.

Тому, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд справи, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого, суду необхідно звернути увагу на ті доводи, що зазначені в апеляційних скаргах.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, п.1, 2 ч.1 ст.409, ст.ст.410-412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора і захисника, в нових редакціях та обвинуваченої, з доповненнями, задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 24.06.2014р. стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжити до 30.04.2015р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді