Дата документу Справа № 321/262/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/262/15-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1303/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2015 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку)

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Маячка Цюрупенського району Херсонської області, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11 вересня 2002 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком на два роки; 19 березня 2004 року вирок був переглянутий Енергодарським міським судом Запорізької області, скасовано іспитовий строк та направлено на відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі;
- 22 лютого 2005 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі; звільненого 21 березня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 12 днів;
- 27 січня 2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.185 КК України до двох років позбавлення волі; звільненого 08 вересня 2010 року по відбуттю терміну покарання;
- 31 травня 2011 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі; звільненого 01 лютого 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 24 дні;
- 05 липня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі;
- 26 вересня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.185 КК України до одного року семи місяців позбавлення волі; звільненого 02 липня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 20 днів;
- 12 листопада 2014 року Кам`янсько-Дніпровський районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до чотирьох років одного місяця позбавлення волі;
- 26 лютого 2015 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч. З ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі;
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання більше суворим, покарання,
призначене за цим вироком, як менш суворе поглинути більш суворим
покаранням, призначеним за вироком Енергодарського міського суду
Запорізької області від 26 лютого 2015 року, та остаточно призначити
ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення
волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання
вироком законної сили обрано у виді утримання під вартою.
Термін відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з
часу взяття під варту - з 10 квітня 2015 року.
Зарахувано в строк відбування покарання
ОСОБА_7 час його перебування під вартою за вироком
Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 лютого 2015 року
в період часу з 03 жовтня 2014 року по 10 квітня 2015 року - шість місяців
та сім днів.
Згідно з вироком суду 01 жовтня 2014 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території станції технічного обслуговування «Бізон-Тех», яка розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівна, вул. Островського, 125, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав стартер до автомобіля марки «МАЗ» з двигуном «ЯМЗ-238», вартістю 1462 гривні 00 копійок, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1462 гривні 00 копійок.
Цивільний позов в провадженні не заявлений.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, вказує на те, що інкримінований злочин не скоював, а докази по справі було сфальсифіковано органами досудового слідства, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, яке виразилось у неповноті та односторонності судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на неповноту та односторонність судового розгляду на думку судової колегії є непереконливими, оскільки ці посилання спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких судом були досліджені всі докази, які були надані суду сторонами по справі.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що крадіжки стартеру він не скоював, спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працює на станції технічного обслуговування «Бізон-Тех», де працював ОСОБА_9 , який виявив зникнення стартера. Цей стартер був новий, від автомобіля марки «МАЗ» та був куплений ним на ринку. Особисто він не бачив, хто викрав стартер, так як того дня він сам проводив ремонт автомобіля та знаходився у гаражі в ямі. Разом із цим вважає, що свідок ОСОБА_10 також причетний разом з обвинуваченим ОСОБА_7 до викрадення стартера, оскільки вони з обвинуваченим разом приїхали на станцію. Заподіяну шкоду йому не відшкодовано.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2014 року з описом до нього вбачається, що потерпілий
ОСОБА_8 за характерними ознаками обличчя впізнав ОСОБА_7 як хлопця,
який приїжджав до нього на станцію технічного обслуговування в день
зникнення автомобільного стартера (а.п. 67 - 69).
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що того дня він разом з ОСОБА_11 поїхали на станцію технічного обслуговування. Коли автомобіль пригнали на станцію, майстер подивився і сказав, що машину потрібно перегнати до боксу задньою частиною, він це зробив, після чого майстер заліз до ями і став варити. Коли потерпілий ремонтував автомобіль, перебуваючи при цьому в ямі, він знаходився біля передньої частини машини та неподалік від майстра, а ОСОБА_11 ходив по боксу та іноді виходив на вулицю. Після того, як відремонтували автомобіль і вони виїхали з боксу, ОСОБА_11 запитав, у кого є вантажні автомобілі, на що він назвав ОСОБА_12 , який мешкає по АДРЕСА_2 . Він не запитував у ОСОБА_13 з якою метою йому потрібен ОСОБА_14 . Приїхавши до ОСОБА_15 , ОСОБА_11 дістав з-під курток на задньому сидінні автомобіля стартер. Про те, що в його автомобілі знаходився стартер, він нічого не знав, на його запитання звідки стартер, ОСОБА_11 йому відповів, що це не його справа. Пізніше ОСОБА_16 повідомив йому, що зник стартер, на що він сказав, що знає, де він знаходиться.
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2014 року з описом до нього, вбачається, що свідок ОСОБА_10 за
характерними ознаками обличчя впізнав ОСОБА_7 як хлопця на ім`я
ОСОБА_17 , який продав стартер ОСОБА_18 (а.п. 63 - 66).
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що до нього на автомобілі приїхали двоє чоловіків, один з яких запропонував йому придбати робочий стартер для вантажного автомобіля марки МАЗ. Він погодився та придбав стартер за 450 гривень 00 копійок, звідки цей стартер, він не питав. Хто саме були ці чоловіки він не пам`ятає, впізнати не зможе, кому саме він віддавав кошти також не пам`ятає. Так як стартер був у робочому стані, він передав його на потреби АТО.
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи 216/14 від 07 листопада 2014 року середньо-ринкова вартість складової частини транспортного засобу - нового стартера до автомобіля марки «МАЗ 543» з двигуном «ЯМЗ 238» станом на 01 жовтня 2014 року складає 1462 гривні 00 копійок (а.п. 60 - 62).
Окрім того, вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями свідків:

- ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з ОСОБА_8 на станції технічного обслуговування. Коли він був на роботі та ремонтував автомобіль, на станцію приїхав на ремонт ще один автомобіль, в якому потрібно було щось приварити. Ремонтом займався сам потерпілий, він просив переставити автомобіль, заїхати по-іншому, сам варив. В подальшому було виявлено зникнення стартера.
- ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що він працює у фермерському господарстві «Таврія Скіф», на базі їхнього господарства створена організація щодо надання допомоги на потреби АТО, в тому числі проводять ремонтні роботи техніки. Одного дня до них звернувся ОСОБА_21 і надав стартер до МАЗу, який в подальшому був встановлений на одну з військових машин. В теперішній час імовірно, що цей автомобіль перебуває в зоні проведення АТО;
- ОСОБА_22 , який в судовому засіданні пояснив, що в їх організації на ремонті був військовий КРАЗ, в якому вийшов з ладу стартер. Тоді ОСОБА_21 сказав, що хоче допомогти їм, і привіз стартер, який вони встановили на цей КРАЗ. Де зараз перебуває відремонтований автомобіль КРАЗ йому не відомо.
Проаналізувавши досліджені докази, суд, на думку колегіїї суддів, обгрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується зібраними під час досудового розслідування
та перевіреними під час судового розгляду доказами
На думку колегії суддів суд правильно дав критичну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що він не винен в скоєнні злочину, суд обгрунтовано визнав їх неспроможними, так як вони повністю спростовуються встановленим під час судового розгляду доказам і правильно розцінив не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини як його бажання уникнути покарання за вчинене, оскільки останній, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, обрав такий спосіб захисту.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що докази по справі було сфальсифіковано органами досудового слідства, колегія суддів знаходить непереконливими, оскільки ці посилання матеріалами справи не підтверджуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене
повторно.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , врахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що
пом`якшують та обтяжують покарання та відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України призначив покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та
попередження нових злочинів.
При цьому суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується задовільно, що судом визнаються як обставини, які пом`якшують його покарання, а також те, що він був судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість за вчинення яких не знята і не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, а тому суд правильно прийшов до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , які тягнуть за собою скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді: 1. 2. 3.