П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2012

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі

головуючого судді Грузман Т.В.,

за участі секретаря Куцовол Л.М.

за участю прокурора Горковенка М.В.

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Оржиця кримінальну
справу за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина
України, одружений, має на утриманні 2-х
неповнолітніх дітей, освіта вища ,
працює директором Оржицького
госпрозрахункового
мисливсько-рибальського підприємства,
раніше не судимий

у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.
365, ч.2 ст. 197-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового слідства
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що
відповідно до рішення Полтавської
обласної організації «Українське
товариство мисливців і рибалок»від
31.01.05 року є директором Оржицького
госпрозрахункового
мисливсько-рибальського підприємства
(далі Оржицьке ГМРП) з 01.02.05 року. Згідно
статуту Оржицького ГМРП директор
підприємства здійснює керівництво
всією діяльністю підприємства,
організовує виконання всіх завдань,
видаючи в межах своєї компетенції
накази, розпорядження, складає
договори з державними, кооперативними
та іншими організаціями любих форм
власності. Директор здійснює фінансові
операції в установах банків,
розпоряджається грошовими коштами в
межах, передбачених кошторисом.

Проте, ОСОБА_3, являючись службовою
особою -директором Оржицького
госпрозрахункового
мисливсько-рибальського підприємства
порушуючи вимоги ст.ст. 124-126 Земельного
кодексу України, перевищуючи надані
повноваження та явно виходячи за межі
наданих прав, умисно, нехтуючи
встановленими правилами щодо охорони
земель та порушуючи вимоги
законодавства щодо особливого порядку
надання земельних ділянок в
користування та оренду, при
відсутності будь-яких
правовстановлюючих документів, з
квітня 2009 року та протягом 2010 року
незаконно, самовільно зайняв, обробляв
та вирощував кукурудзу за допомогою
орендованої сільгосптехніки на
земельній ділянці площею 10 га, за
межами населеного пункту на території
Онішківської сільської ради
Оржицького району, яка відповідно до
«Положення про ландшафтний заказник
місцевого значення «Онишківський»від
25.12.2003 року та ст. 3 Закону України «Про
природно-заповідний фонд
України»відноситься до земель
природно-заповідного фонду України.

При цьому ним було порушено положення
ст.ст. 124, 125 Земельного кодексу України,
де зазначено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки (у разі продажу права
оренди) шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки. Право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку посвідчується державним
актом, крім випадків, визначених
частиною другою цієї статті. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного
користування земельною ділянкою. Право
оренди земельної ділянки
посвідчується договором оренди землі,
зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про державний контроль за
використанням та охороною земель",
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Здійснюючи вказане ОСОБА_3
усвідомлював, що вказана земельна
ділянка відноситься до земель
природно-заповідного фонду та що для
використання земельних ділянок
встановлений особливий порядок їх
надання, і що в тому разі, якщо до
початку робіт на земельній ділянці
будуть відсутні документи, що
посвідчують право користування
земельною ділянкою, то
землекористування буде незаконним і
завдасть шкоду інтересам держави.

На підставі „Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття грунтового покриву (родючого
шару грунту) без спеціального дозволу",
затвердженої Постановою Кабінету
Міністрів України 25.07.2007 року № 963,
Головним управлінням держкомзему у
Полтавській області здійснено
розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки, згідно якого земельним
ресурсам держави завдано збитків на
суму 101 072,40 грн., що враховуючи суму є
істотною шкодою.

Крім того, ОСОБА_3 являючись службовою
особою -директором Оржицького ГМРП, в
порушення вимог ст.ст. 124-126 Земельного
кодексу України, перевищуючи надані
повноваження та явно виходячи за межі
наданих прав, умисно, нехтуючи
встановленими правилами щодо охорони
земель та порушуючи вимоги
законодавства щодо особливого порядку
надання земельних ділянок в
користування та оренду, при
відсутності будь-яких
правовстановлюючих документів, в
квітні 2009 року незаконно, самовільно
зайняв земельну ділянку площею 10 га,
яка відповідно до «Положення про
ландшафтний заказник місцевого
значення «Онишківський»від 25.12.2003 року
відноситься до земель
природно-заповідного фонду України,
для вирощування сільськогосподарської
продукції (кукурудзи) за межами
населеного пункту на території
Онішківської сільської ради
Оржицького району. Вказана земельна
ділянка відноситься до земель
природно-заповідного фонду України,
тобто особливо цінних земель,
внаслідок чого земельним ресурсам
держави завдано збитків на суму 101 072,40
грн., що більш як у сто разів перевищує
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян та є значною шкодою.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано як
перевищення наданих повноважень, тобто
умисне вчинення службовою особою, дій,
які явно виходять за межі наданих йому
прав внаслідок чого земельним ресурсам
держави завдано збитків на суму 101 072,40
грн., що більш як у сто разів перевищує
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян та є істотною шкодою, чим
скоїно злочин, передбачений ч. 1 ст. 365 КК
України. Крім того, ОСОБА_3 також
здійснив самовільне зайняття
земельної ділянки щодо земельних
ділянок особливо цінних земель
(ландшафтного заказника місцевого
значення «Онішківський»), такі дії
кваліфіковано за ч.2 ст. 197-1 КК України.

У судовому засіданні захисники
підсудного заявили клопотання про
направлення справи на додаткове
розслідування, поскільки ОСОБА_3
пред»явлено не конкретне
обвинувачення. В постанові про
притягнення особи в якості
звинуваченого та в обвинувальному
висновку відсутні посилання на час та
місце скоєння злочину, не встановлено
часу заподіяння шкоди у розмірі 101072
грн. Слідством не було встановлено меж
території природно-заповідного фонду
заказника «Онишківський», не
розмежовано землі заказника, що
належать Онишківській сільській раді
та Оржицькому лісгоспу. Обвинувачення
грунтується на припущеннях щодо меж
ПЗФ. До участі у справі не притягнуто у
якості цивільного відповідача
Оржицьке ГМРП. Під час проведення
додаткового розслідування необхідно
встановити межі заказника, розмежувати
його межі між землекористувачами,
провести експертизу щодо часу та
розміру заподіяної шкоди, привести
Положення про ландшафтний заказник у
відповідність його місцезнаходженню.

Підсудній дане клопотання підтримав.

Прокурор вважає таке клопотання не
обгрунтованим, поскільки у судовому
засіданні доведено де саме знаходиться
спірний заказник, експертизу, яку
прохають провести захисники є
неіснуючою. Підстави для направлення
кримінальної справи на додаткове
розслідування є надуманими.

Суд заслухавши думку учасників процесу
прийшов до слідуючого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України
передбачено, що направлення справи на
додаткове розслідування з мотивів
неповноти або неправильності
досудововго слідства може мати місце
лише тоді, коли ця неповнота або
неправильність не може бути усунута в
судовому засіданні.

Згідно п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами України
законодавства, що регулює повернення
кримінальних справ на додаткове
розслідування»від 11.02.2005 року № 2
повернення справи на додаткове
розслідування зі стадії судового
розгляду допускається лише з мотивів
неповноти або неправильності
досудового слідства. Досудове слідство
визнається неповним , якщо під час його
провадження всупереч вимогам ст.ст. 22 і
64 КПК України не були досліджені або
були поверхово чи однобічно досліджені
обставини , які мають істотне значення
для правильного вирішення справи ( не
були допитані певні особи ; не
витребувані і не досліджені документи ,
речові та інші докази для
підтвердження чи спростування таких
обставин ; не досліджені обставини ,
зазначені в ухвалі суду , який повернув
справу на додаткове розслідування ,
коли необхідність дослідження тієї чи
іншої з них випливала з нових даних ,
установлених при судовому розгляді ; не
були зясовані з достатньою повнотою
дані про особу обвинуваченого ; тощо).
Неправильним досудове слідство
визнається в разі, коли органами
досудового слідства при вчиненні
процесуальних дій і прийнятті
процесуальних рішень були неправильно
застосовані або безпідставно не
застосовані норми кримінально -
процесуального чи кримінального
закону і без усунення цих порушень
справа не може бути розглянута в суді.

Відповідно до ст.43 КПК України
обвинувачений має право знати в чому
він обвинувачується, а ст.132 КПК
України передбачено, що у постанові про
притягнення як обвинуваченого повинно
бути вказано на злочин, у вчиненні
якого обвинувачується особа, час, місце
та обставини вчинення злочину, стаття
кримінального закону, якою
передбачений даний злочин. Виходячи зі
змісту наведених норм процесуального
закону, обвинувачення, пред»явлене
підсудному, повинно бути конкретним,
обґрунтованим доказами, не повинно
містити суперечностей, оскільки
неконкретне та суперечливе
обвинувачення порушує право
підсудного на захист.

Відповідно до ст. 132 КПК України
передбачено, що у постанові про
притягнення у якості обвинуваченого
повинно бути зазначено, місце і час її
складання, ... час, місце та інші
обставини вчинення злочину ... Коли
обвинувачений притягується до
відповідальноісті за вчинення
декількох злочинів, що підпадають під
ознаки різних статей кримінального
закону, в постанові про притягнення в
якості обвинуваченого повинно бути
вказано, які саме дії ставляться
обвинуваченому в вину по кожній з цих
статей. Статтею 223 КПК України
встановлюють вимоги до обвинувального
висновку, в якому вказуються, місце,
час, способи і мотиви і наслідки
злочину, вчиненого кожним з
обвинувачених, а також докази, які
зібрано по справі, і відомості про
потерпілого; показання кожного з
обвинувачених по суті пред»явленого
йому обвинувачення, доводи, наведені
ним на свій захист, і результати їх
перевірки; наявність обставин, які
обтяжують або пом»якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурором при розслідуванні справи,
формулюванні обвинувачення, складанні
обвинувального висновку не було
дотримано вимоги ст. ст. 132, 223 КПК
України.

А саме, не вказано місце та час
складання постанови про притягнення в
якості обвинуваченого від 24.11.2011 року
щодо ОСОБА_3. У даній постанові не
вказано час та місце вчинення злочину.
Посилання прокурора на вчинення
злочину з квітня 2009 року та протягом 2010
років є не конкретним ( а.с. 121-123 т.1). Дії
обвинуваченого кваліфіковано за двома
статтями КК України та прокурор
повинен вказати які саме дії ставлять
обвинуваченому в вину по кожній із цих
статей. Всупереч вказаному,
обвинувачення по ст. 365 ч.1 КК України
сформульовано не чітко. Не вказано у
чому конкретно полягали дії
обвинуваченого, які кваліфіковані, як
перевищення наданих повноважень та
явно виходячи за межі наданих йому
прав. При формулюванні обвинувачення
прокурором здійснено загальне
посилання на статут Оржицького ГМРП не
вказуючи при цьому, який розділ статуту
порушено обвинуваченим, за межі яких
його норм він вийшов. При складанні
обвинувального висновку, крім того, що
прокурором не було вказано
вищевказаних вимог закону, не
зазначено мотиву вчинення злочину.
Щодо наслідків вчинення злочину не
зазначено кому конкретно було завдано
збитків вчиненим.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 8 від 24
жовтня 2003 року «Про застосування
законодавства, яке забезпечує право на
захист у кримінальному судочинстві»
суди повинні вимагати від органів
досудового слідства, щоб постанова про
притягнення як обвинуваченого була
конкретною за змістом. Недодержання
органами досудового слідства вимог
статей 132 і 142 КПК України може бути
підставою для повернення справи на
додаткове розслідування.

Обмеження права обвинуваченого
знати, в чому його обвинувачують, а отже
обрати відповідну позицію захисту від
пред'явленого обвинувачення, може
перешкодити суду повно та всебічно
розглянути справу і постановити
законний, обгрунтований і справедливий
вирок. Зазначене порушення вимог
кримінально-процесуального закону є
істотним і згідно ст.ст. 367, 370 КПК
України є безумовною підставою для
скасуваня вироку.

Крім того, суд вважає, що
обвинувачення є неконкретним та
сформульованим на припущеннях,
поскільки у матеріалах справи відсутні
відомості про чіткі межі ландшафтного
заказника «Онишківський», про чіткі
межі земельної ділянки, яку було
розорано та засіяно обвинуваченим. Під
час розгляду справи встановлено, що
межі ландшафтного заказника в натурі
не встановлено. На картографічному
матеріалі, немає чітких прив»язок до
місцевості, відсутні відомості про те,
що саме в межах заказника було
здійснено самовільний захват
земельної ділянки. Жодного документу,
який має назву проект створення
територій та об»єктів
природно-заповідного фонду, як
передбачено ст. 7 Закону України «Про
природно-заповідний фонд в
Україні»суду не надано. Вказане
впливає на визначення розміру
земельної ділянки, щодо якої було
здійснено самовільний захват, на суму
цивільного позову. Також розмежування
територій в межах ландшафтного
заказника місцевого значення
«ОНИШКІВСЬКИЙ»між Онишківською
сільською радою та Оржицьким
міжгосподарським лісництвом не
здійснено, що є необхідним для
зазначення на чию користь слід
стягнути збитки завдані самовільним
захватом земельної ділянки. Окрім
цього, в судовому засіданні
встановлено, що ландшафтний заказник
розміщено на лівому березі річки
Оржиця, хоча в Положенні про
ландшафтний заказник місцевого
значення затвердженого начальником
Державного управління екології та
природних ресурсів в Полтавській
області зазначено, що він знаходиться
на правому березі річки Оржиця. Згідно
листа Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Полтавській області № 1436/02-29 від 17.04.2012
року зазначено, що у картографічному
матеріалі необхідно чітко вказувати
межі, площі, найменування
землекористувачів та землевласників.
Такого картографічного матеріалу з
чітким зазначенням меж, площі,
найменування землекористувачів та
землевласників суду надано не було. В
обвинувальному висновку прокурор
посилається на самовільне зайняття
земельної ділянки на території
Онишківської сільської ради
Оржицького району, хоча в Положенні про
ландшафтний заказник місцевого
значення «Онишківський»та в інших
доказах, що долучено до справи, не
зазначено розмежування території між
Онишківською сільською радою ( 593,9 га.)
та Оржицьким міжгосподарським
лісництвом ( 61,1 га.). Схематичне
зображення розмежування територій у
матеріалах справи відсутнє.

Вищезазначені недоліки є суттєвими та
такими, що не можуть бути усуненими у
ході розгляду кримінальної справи в
суді. Враховуючи вказане, справу слід
направити на додаткове розслідування
для виконання вищеперелічених вимог
суду. При цьому прокурору слід
пред»явити конкретне обвинувачення,
визначити межі ландшафтного заказника
місцевого значення «Онишківський», або
надати чіткий картографічний матеріал
меж; визначити точний розмір земельної
ділянки, щодо якої було здійснено
самовільний захват земельної ділянки,
а як результат визначитись із сумою
цивільного позову. Також слід
здійснити розмежування території
заказника між Онишківською сільською
радою та Оржицьким міжгосподарським
лісництвом. Під час додаткового
розслідування також слід вчинити інші
слідчі дії, які є необхідними для
з»ясування істини по справі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 273, 281 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 365, ч.2 ст.
197-1 КК України направити прокурору
Оржицького району Полтавської області
для проведення додаткового
розслідування, в ході якого пред'явити
конкретне обвинувачення та врахувати
викладене у постанові суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3
-підписку про невиїзд -залишити без
змін.

На постанову може бути подана апеляція
до апеляційного суду Полтавської
області протягом семи діб з дня її
винесення.

З оригіналом згідно:

Суддя