Дата документу Справа № 243/6503/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 243/6503/14 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/691/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 260 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 року місто Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0001556 від 13 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференцзв`язку).

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України) та призначив покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що ОСОБА_6 не працює, характеризується посередньо, не має соціально-сталих зв`язків. Просить змінити вирок та призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
На початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, громадянином Російської Федерації ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної, так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

Так, 12 квітня 2014 року члени, непередбаченого законами України, військового формування, особи, які невстановлені, виконуючи поставлені вищестоящим керівництвом злочинні завдання, із застосуванням автоматичної та іншої вогнепальної зброї, провели заздалегідь розроблену військову операцію та здолавши опір співробітників правоохоронних органів України, захопили адміністративні будівлі та будівлі органів місцевого самоврядування у містах Красний Лиман, Артемівськ, Миколаївка, Костянтинівка, Дебальцеве, Краматорськ, Дружківка та Слов`янськ Донецької області.

В середині травня 2014 року, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, перебуваючи у м. Слов`янську Донецької області, вступив до незаконного збройного військового формування самопроголошеної, так званої, «Донецької народної республіки». Ознайомившись з встановленими правилами поведінки, правами та обов`язками члена вказаного збройного формування, ОСОБА_6 , дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим, підтвердив свої наміри на участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні та виконанні його цілей та завдань. Для подальшої участі у незаконному збройному формуванні, невстановленою особою, в середині травня 2014 р., ОСОБА_6 , було призначено на посаду бійця та передано йому у використання автоматичну вогнепальну зброю, набої до неї, та військове спорядження.

Продовжуючи протиправну діяльність, у період з середини травня 2014 року до кінця серпня 2014 року, ОСОБА_6 , здійснюючи свої умисні протиправні дії у складі непередбаченого законами України збройного формування, систематично виконував накази свого безпосереднього командира, особу якого не встановлено, по веденню пропускного режиму на блокпості, розташованому біля «Славкурорту» в м. Слов`янськ Донецької області, здійснював визначені йому функції по пропускному режиму та обороні вказаного блокпосту.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та зобов`язано його: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасовано, ОСОБА_6 звільнено з-під варти у залі судового засідання.

У строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано строк знаходження його під вартою з 22 вересня 2014 року до 12 січня 2015 рік.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, його останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 , винним себе визнав повністю та розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорювались. Розгляд справи в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_6 був проведений відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Виконання судом цих вимог відображено в технічному засобі фіксування кримінального провадження.

Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини та кваліфікації заподіяного в апеляції не оспорюється.

Доводи в апеляційній скарзі прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного колегія суддів вважає непереконливими, а призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як вбачається з вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного.
В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, а як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю злочину З урахуванням всіх обставин справи, наявності пом`якшуючої покарання обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив справедливе покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України.

Отже, ОСОБА_6 призначено необхідне й достатнє для його виправлення покарання і його не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, як про це вказує прокурор, а тому підстав для скасування судового рішення не має.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, спростовується матеріалами справи, оскільки характеристиками з місця проживання та попередніх місць навчання останній характеризується позитивно( арк. спр. 52, 80-81).

В суді апеляційної інстанціїї було встановлено, що ОСОБА_6 має на утриманні матір похилого віку.

Крім того, згідно звукозапису судового засідання, прокурор у судових дебатах у своїй промові просив суд про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням.

Саме таке рішення прийняв суд першої інстанції.

З урахуванням позиції прокурора в суді першої інстанції твердження прокурора в апеляції про призначення судом надто м`якого покарання обвинуваченому вже самі по собі викликають сумніви щодо обґрунтованості доводів апеляції.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
1. 2. 3.