АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/1584/13-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/84/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 17 лютого 2015 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого на вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року у кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Кривого Рогу, українки, громадянки України, освіта вища, не працюючої, раніше не судимої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

виправданої за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.191 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8
представник потерпілого ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, за ознаками: привласнення та розтрата чужого майна, яке перебувало в її віданні.
Так, ОСОБА_6 в період часу з 12 жовтня 2012 року по 12 січня 2013 року працювала касиром торговельного залу в торговельному павільйоні № НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Сімейка» та розташований в будинку № 10 по вул. Леніна в місті Кривому Розі. 1 жовтня 2012 року з ОСОБА_6 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким ОСОБА_6 зобов`язалася:
1.1 забезпечувати зберігання матеріальних цінностей протягом всього часу від їх отримання до передачі, продажу/відпуску, в процесі та після переробки в інші види цінностей, а також вживати заходи до запобігання шкоди (втрати);
1.2 негайно повідомляти Адміністрацію про обставини, що загрожують зберіганню довірених йому(їй) матеріальних цінностей, або фактично завдану шкоду (втрату);
1.3 вести облік, складати і подавати в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки доручених йому матеріальних цінностей;
1.4 ознайомитись та додержуватися інструкцій, правил, нормативів приймання, зберігання, обробки, перевезення, передачі, продажу/відпуску матеріальних цінностей;
1.5 брати участь в регулярних інвентаризаціях, що влаштовуються на підприємстві, та проводити самостійні інвентаризації довірених матеріальних цінностей.
п. 3. Працівник несе повну матеріальну відповідальність за нанесену шкоду (втрату) ввірених йому матеріальних цінностей. Відшкодування збитків здійснюється у відповідності з діючим законодавством України.
Суд ухвалив відносно ОСОБА_6 виправдувальний вирок з підстави недоведеності причетності обвинуваченої до кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що стороною обвинувачення не надано належних доказів на підтвердження провини ОСОБА_6 у привласненні чужого майна, а відповідно до ст. 17 ч. 2 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою безвинність у здійсненні кримінального правопорушення й повинен бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винність особи поза розумним сумнівом. Сумніви у винності ОСОБА_6 стороною обвинувачення не усунені.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що судом першої інстанції поверхово та не об`єктивно досліджено наявні у матеріалах провадження докази, а частина доказів не досліджена взагалі. Прийняте судом рішення є не об`єктивним та упередженим, базується виключно на показах обвинуваченої, які суперечать матеріалам кримінального провадження, при цьому покази потерпілого та свідків безпідставно не прийнято до уваги. Крім того, всупереч вимогам кримінального процесуального закону судовий розгляд проведено виключно російською мовою. Суд у вироку посилається на протокол допиту ОСОБА_6 у якості підозрюваної, який не був предметом дослідження суду. Не мав права суд і посилатися на покази свідка ОСОБА_10 , якого допитано з порушенням вимог кримінального процесуального закону. В порушення вимог ч.1 ст.26, п.6 ч.2 ст.242 КПК України, судом відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про необхідність проведення судово-економічної експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Крім того, при ухваленні виправдувального вироку суд не зазначив підстав для виправдання ОСОБА_6 , не вирішив питання щодо цивільного позову та речових доказів. Також, прокурор вказує на процесуальні порушення, які виразилися в відсутності технічних носіїв фіксації частини процесу, де були зафіксовані пояснення свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та вказує на недоліки певного журналу судового засідання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого посилається на ті обставини, що прийняте судом рішення є не об`єктивним та упередженим, базується виключно на показах обвинуваченої, які суперечать матеріалам кримінального провадження, при цьому покази потерпілого та свідків обвинувачення всіляко піддаються сумніву та не прийняті судом до уваги. Суд безпідставно у вироку послався на протокол допиту ОСОБА_6 у якості підозрюваної та покази свідка ОСОБА_10 , які не можуть бути прийняті у якості доказів. Крім того, суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання прокурора про проведення судово-економічної експертизи з метою визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Суд не зазначив підставу для виправдання особи, не вирішив питання щодо цивільного позову та речових доказів.
В запереченнях на апеляційні скарги, захисник ОСОБА_8 зазначає про обґрунтованість виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 , дослідження судом всіх наданих сторонами доказів та відсутність доказів на підтвердження провини обвинуваченої в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Захисник прохає про відмову у задоволенні апеляцій та залишення вироку суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого, просив колегію суддів задовольнити їх в повному обсязі.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, представник потерпілого також підтримав апеляційні скарги та просив скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_6 , на підставі викладених в скаргах доводів.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, виправдана ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, просили вирок суду залишити без змін, як законний та обгрунтований.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, в тому числі, зазначаються: підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.
Підстави виправдання передбачені ч. 1 ст. 373 КПК України, відповідно до якої виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; або в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Так, мотивувальна частина оскаржуваного вироку містить різні підстави для виправдання, які не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України.
Як передбачено п.1 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи виправданою, крім іншого, прізвище, ім`я, по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.
На підставі положень вищевказаної норми закону, у резолютивній частині виправдувального вироку слід указати, за якою із передбачених ч.1 ст.373 КПК України підстав обвинувачений виправданий.
Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вимог вищевказаних норм закону судом першої інстанції виконано не було. В резолютивній частині вироку, суд першої інстанції не зазначив, за яких саме підстав ОСОБА_6 було виправдано.
Одночасно, перевіряючи інші доводи апеляційної скарги прокурора та представника потерпілого, колегія суддів вважає слушними твердження про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до ч. 5 ст. 27 та ч. 4 ст. 107 КПК України, кримінальне провадження в суді під час судового провадження необхідно обов`язково фіксувати за допомогою технічних засобів.
У той же час, при здійсненні кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 наведені норми кримінально-процесуального закону були порушені.
Так, суд першої інстанції у вироку посилається на покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , однак у матеріалах кримінального провадження відсутній звукозапис з допитом зазначених осіб, що унеможливлює перевірку доводів апеляційних скарг з приводу невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Відомості про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 також відсутні і в журналах судового засідання, що є порушенням вимог ст.108 КПК України і свідчить про невідповідність журналу судового засідання вироку суду.
Крім того, суд першої інстанції, під час підготовчого судового засідання, не звернув уваги на неконкретність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, що в свою чергу потягло неможливість з `ясування та перевірки певних обставин справи, наслідком чого стала неповнота судового розгляду.
В обвинувальному акті, при формулюванні обвинувачення, органом досудового розслідування не вказані час та спосіб вчинення кримінального порушення, а саме крадіжок, вартість викраденого майна, що в даному випадку має суттєве значення та протирічить вимогам ст.ст.91, 92, 291 КПК України.
Крім того, на думку колегії суддів, суд безпідставно відмовив як захиснику так і прокурору в їх клопотаннях про призначення експертизи для визначення розміру матеріальних збитків, що час розгляду кримінального провадження в суді є обов`язковим відповідно до вимог п.6ч.2 ст. 242 КПК України.
У межах, встановлених ст. 404 КПК України, щодо апеляційного перегляду, колегія суддів позбавлена можливості перевірити та виправити зазначені вище недоліки, допущені судом першої інстанції.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили ухвалити суду законне і обґрунтоване рішення, що передбачає скасування оскаржуваного відносно ОСОБА_6 вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, що відповідає вимогам ч. 1, п.7 ч.2 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України, а зазначені процесуальні порушення є безумовною підставою для прийняття даного рішення.
Необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання внаслідок вищезазначених обставин обумовлює часткове задоволення апеляцій прокурора та представника потерпілого.
В даному випадку, колегія суддів, враховуючи положення ч.2 ст. 415 КПК України, не розглядає інші доводи апеляцій, оскільки вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у цілому. Однак доводи апеляцій підлягають оцінці та перевірці при новому розгляді справи.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого задовольнити.
Вирок Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

____________________________________________________________________________________________________________________________________

Провадження №11-кп/774/84/к/15 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1

Категорія ст.191 ч.1 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2