Справа № 738/2835/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/54/2015
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року,

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд мотивував тим, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки на час звернення до суду з клопотанням ОСОБА_6 хоч і відбув ? частини строку призначеного судом покарання, проте не довів своє виправлення, оскільки за час відбування покарання мав як подяки, так і стягнення, поряд із сумлінним ставленням до праці порушував правила режиму утримання, з дня зняття останнього стягнення минуло небагато часу. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відбуваючи покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, засуджений ОСОБА_6 отримав два стягнення, останнє з яких було знято лише 16 жовтня 2014 року, згідно характеристикою ще доводить своє виправлення, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженому було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Менського районного суду Чернігівської області та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування призначеного судом покарання.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Менським районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення не були належним чином досліджені усі обставини справи, які відповідають вимогам ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Звертає увагу, що орган, який відповідає за виконання покарання має всі можливості для того, щоб вивчити особу засудженого з усіх сторін, в тому числі і його психологічний стан та надати об`єктивну оцінку та об`єктивне рішення в питанні умовно-дострокового звільнення. Просить прийняти до уваги, що рішенням суду невідбута частини призначеного судом покарання була йому замінена на більш м`яку міру покарання, що вказує на те, що своєю поведінкою та ставленням до праці він на це заслужив. Вказує на те, що за дев`ять років відбуття покарання у нього мається сім заохочень, всі ці роки він працевлаштований, постійно працює, тому відмова в умовно-достроковому звільненні по відношенню до нього є явно не справедливою.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав, подану ним апеляційну скаргу та просив застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України 1960 року, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд при розгляді подання дотримався вказаних вимог Закону, належним чином дослідив наявність необхідних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні подання переконливими доводами.

При цьому, розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення суд достатньо ретельно перевірив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком апеляційного суду Донецької області від 20 квітня 2006 року за вчинення злочину, передбаченого п.4 ч. 2 ст. 115 КК України на дванадцять років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання рахується з 11 листопада 2005 року. При цьому, ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2014 року в строк відбування покарання зараховано термін слідування до Домницького виправного центру УДПтСУ в Чернігівській області № 135 у виді 2 місяців 14 днів обмеження волі, що становить 1 місяць 7 днів позбавлення волі. Таким чином, на момент розгляду клопотання судом першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 відбув ? частини призначеного йому судом покарання.

З характеристики щодо засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 за час перебування в СІЗО м. Артемівська та м. Донецька порушень режиму утримання не допускав, розпорядок дня виконував, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

Відбуваючи покарання в Менській виправній колонії УДПтСУ в Чернігівській області № 91 з 7 вересня 2006 року засуджений також не порушував режиму утримання та виконував розпорядок дня, був працевлаштований. При цьому, за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав три заохочення.

Рішенням апеляційної комісії Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (протокол № 27 від 21 грудня 2011 року) засудженого ОСОБА_6 переведено до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

В Домницькому виправному центрі № 135 ОСОБА_6 відбував покарання з 3 січня 2012 року, де за порушення вимог режиму утримання отримав одне стягнення, яке було знято в установленому законом порядку, та за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав два заохочення.

З 12 вересня 2013 року засуджений відбував покарання в Крюківській виправній колонії № 29, в якій порушень режиму утримання не допускав, розпорядок дня виконував, заохочень та стягнень не мав.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2013 року ОСОБА_6 замінено вид покарання з позбавлення волі на обмеження волі на невідбутий строк покарання три роки 11 місяців 15 днів.

Відбуваючи покарання в Домницькому виправному центрі № 135 з 3 січня 2014 року, засуджений допустив порушення режиму утримання, за що 09 липня 2014 року отримав стягнення у виді догани. З 15 липня 2014 року працевлаштований підсобним робітником на виробництві установи, поставлені перед ним завдання завжди виконує своєчасно та якісно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці 16 жовтня 2014 року отримав заохочення у виді зняття раніше накладеного стягнення від 9 липня 2014 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним покарання, а не тільки за останній час, при цьому, дані про відсутність дисциплінарних стягнень або про те, що стягнення погашені, мають звісно важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а і активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

На думку колегії суддів, під час апеляційного перегляду та в ході судового розгляду в суді першої інстанції було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 не довів своєю сумлінною поведінкою, що став на шлях виправлення та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Так, з характеристики вбачається, що ОСОБА_6 працевлаштований підсобним робітником на виробництві установи, до праці ставився сумлінно, за що отримав одне заохочення. Поставлені перед ним завдання завжди виконує своєчасно та якісно. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, тактовний, дотримується культури спілкування. За характером спокійний, врівноважений, педантичний. Підтримує рівні зв`язки з іншими засудженими, не конфліктний. Взаємовідносини в колективі будує правильно. Заходи виховного характеру, які проводяться в відділенні та установі відвідує, але належних висновків не робить. Потребує додаткового контролю з боку представників адміністрації. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», яку виконує за планом, займається самоосвітою.

З висновку вищевказаної характеристики слідує, що ОСОБА_6 доводить своє виправлення.

Не може залишитись поза увагою колегії суддів довідка, складена старшим інспектором ГКВСР про те, засуджений ОСОБА_6 розглядався на комісії установи по застосуванню відносно нього умовно-дострокового звільнення та протокол № 26 від 15 жовтня 2014 року, відповідно до якого було прийнято рішення про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і опитувальний лист щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_6 , в якому вісім керівників служб установи ДВЦ-135 зазначили про те, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Думка даних співробітників не може залишатись поза увагою під час прийняття рішення щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки дані особи мають можливість безпосередньо спілкуватись із засудженим у повсякденному житті і їх думка не є поверховою, побудованою лише на вивченні документів особової справи, а склалася в ході спілкування, спостерігання за поведінкою ОСОБА_6 не тільки під час його роботи, а й в процесі спілкування з іншими засудженими, з працівниками установи.

Разом з цим, під час апеляційного перегляду та ретельного вивчення матеріалів справи, колегія суддів звернула увагу, що відбуваючи покарання до 2011 року ОСОБА_6 дійсно не допускав порушень та мав заохочення, однак, після переведення його до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання відразу допустив порушення вимог режиму утримання, за що отримав стягнення. Також, прибувши до Домницького виправного центру № 135 засуджений ОСОБА_6 не відразу був працевлаштований і за той час, поки знаходився без роботи, знову допустив порушення режиму утримання.

Отже, колегія суддів вважає, що на даний час питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 є передчасним, оскільки з вищевикладеного вбачається, що поведінка засудженого є правослухняною та сумлінною лише під контролем працівників виправних закладів.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи та дані особової справи щодо ОСОБА_6 , прийшов до вірного висновку про те, що висновок спостережної комісії Менської райдержадміністрації про те, що ОСОБА_6 заслуговує на пільгу, а саме на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є не досить обґрунтованим та свідчить про формальний підхід спостережної комісії до вирішення таких питань.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_6 та вищевикладених доводів, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений відбув встановлену законом частину строку покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, проте не довів своє виправлення, поряд із сумлінним ставленням до праці порушував правила режиму утримання, при цьому, отримуючи полегшення умов утримання допускав порушення, з дня останнього стягнення минуло небагато часу, а отже не має впевненості у його подальшій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Таким чином, ухвала суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є законною, та такою, що відповідає вимогам Кримінально-виконавчого кодексу України та чинному Кримінальному процесуальному кодексу України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час розгляду матеріалів справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2014 року, якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10