Дата документу 10.02.2015

Справа № 334/74/15-к
Провадження № 1-кп/334/81/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2015р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0004656 від 01.12.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сочі, Краснодарського краю РФ, росіянина, громадянина України, освіта середня, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, не працюючого, зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.11.2014р. Ленінським райсудом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 263 КК України до штрафу в сумі 850грн., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:
У період часу з середини вересня 2014р. по 14.12.2014р. ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне здійснення операцій з брухтом чорних металів, без державного реєстру, не маючи на те спеціального дозволу (ліцензії), одержання якої передбачено законом, у порушення вимог ЗУ Про металобрухт від 05.05.1999р. в редакції від 16.11.2000р., ЗУ Про ліцензування окремих видів господарської діяльності від 01.06.2000р. а також ЗУ Про підприємство від 07.02.1991р., які встановлюють кваліфіковані, організаційні, технічні та інші вимоги із заготівлею і переробкою металобрухту, перебуваючи на прибудинковій території що належить ОСОБА_5 .. ОСОБА_6 розташованій за адресою АДРЕСА_1 , незаконно здійснював прийом брухту чорних металів, а саме приймав від мешканців Ленінського району м. Запоріжжя металобрухт чорних металів за ціною 2грн.20коп. за 1кг. після чого його реалізовував невстановленим слідством особам за ціною 2грн.78коп.

Так ОСОБА_4 протягом вересня 2014р. зібрав він громадян брухт чорних металів приблизно 1120кг., який реалізував невстановленій особі за 3113грн., тобто по 2грн. 78коп за кг, який було вивезено з прибудинкової території по АДРЕСА_1 вантажівкою невстановленої особи.

Після цього, ОСОБА_4 продовжуючи незаконні операції з металобрухтом, з середини вересня 2014р. по 14.02.2014р. приймав металобрухт від населення, а 14.12.2014р. приблизно о 12год. Знаходячись на прибудинковій території по зазначеній адресі прийняв від гр.. ОСОБА_7 металобрухт вагою 10кг за ціною 2грн.20коп за 1кг, за який розрахувався з останніми грошовими коштами на суму 22 грн.

Крім того, в ході проведеного обшуку території домоволодіння, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розташованого по АДРЕСА_1 , був виявлений та вилучений брухт чорного металу вагою 245кг. та металеві ваги розраховані для завантаження 500кг.

Своїми діями ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.213 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є здійснення операцій з брухтом чорних металів без державної реєстрації, або без спеціального дозволу (ліцензії) одержання якої передбачено законодавством.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з угодою про визнання винуватості від 30 грудня 2014р., укладеною між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0004656, та обвинуваченим ОСОБА_4 , просить затвердити укладену угоду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заяву прокурора, пояснив, що він дійсно здійснював операції з брухтом чорних металів без державної реєстрації, та спеціального дозволу(ліцензії), одержання якої передбачено законодавством, повністю визнає свою винуватість і просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю і беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України в обсязі обвинувачення. Підписанням цієї угоди сторони погодили покарання за ч.1 ст.213 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до ст.71, ч.3 ст.72 КК України, покарання за вироком від 14.11.2014р. Ленінського райсуду м. Запоріжжя за ст. 263 ч.2 КК України у вигляді штрафу в сумі 850грн. Не підлягає складанню за сукупністю вироків та виконується самостійно.

Під час судового засідання обвинувачений стверджує, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.1 ст. 213 КК України, щодо якого він визнає себе повністю винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Крім того, обвинувачений підтвердив, що вищезазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз, не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Під час досудового розслідування він скарг на слідчого чи прокурора не подавав.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам ст.472 КПК України, можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань. Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Під час судового засідання на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , суд переконався, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження вищевказаної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також характер обвинувачення, в якому він визнав себе винуватим і вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердженням судом угоди, передбачені п.п.3-4 ч.4 ст.474 КПК України, а також що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбаченні в угоді.

Суд вважає, що погоджене сторонами угоди покарання у 100 годин громадських робіт відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ст.71, ч.3 ст.72 КК України, покарання за вироком від 14.11.2014р. Ленінського райсуду м. Запоріжжя за ст. 263 ч.2 КК України у вигляді штрафу в сумі 850грн. Не підлягає складанню за сукупністю вироків та виконується самостійно.

Питання про речові докази підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 469, 472, 473, 474 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 грудня 2014р. у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0004656 від 01.12.2014р., укладену між прокурором прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України і призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до ст71, ч.3 ст.72 КК України, покарання за вироком №1кп/334/699/14 від 14.11.2014р. Ленінського райсуду м. Запоріжжя за ст. 263 ч.2 КК України у вигляді штрафу в сумі 850грн. виконувати самостійно.

Речові докази: металобрухт чорного металу вагою 245кг. та металеві ваги (вилучені під час обшуку 14.12.2014р.) (а.с.20-21) передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30-ти днів з дня його проголошення:

- засудженим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя: ОСОБА_1