Ухвала

іменем україни

29 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
за участю прокурора ОСОБА_10,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції, на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2014 року,

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий, що судимості

не мав,

засуджений за частиною 2 статті 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнений від вібування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 6 жовтня 2012 року о 01 годині 00 хвилин в порушення вимог пунктів 2.3 «г», 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керував мотоциклом «Мінськ», д.н.з. НОМЕР_1, яким також перевозив пасажира ОСОБА_6, котрий як і останній був без мотошолому, та рухався польовою дорогою зі сторони с. Марксово в напрямку с. Вишківці Немирівського району Вінницької області, де на нерівності дороги при попаданні коліс мотоцикла у вибоїну пасажир ОСОБА_6 втратив рівновагу та випав із сидіння мотоцикла на проїзну частину дороги. Внаслідок цього ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2014 року вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить вказані судові рішення скасувати, а матеріали кримінальної справи направити на новий судовий розгляд. Посилаєтсья на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує на безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з огляду на наслідки вчиненого ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та відшкодування потерпілому лише незначної частини спричиненої шкоди.

Крім того, прокурор вважає, що судом було порушено право засудженого на захист, що мало прояв у кваліфікації його дій за більш тяжкими тілесними ушкодженнями, ніж ті, що встановлені обвинуваченням доведеними, а також засудженому зайво кваліфіковано порушення правил експлуатації транспорту, встановивши про порушення ним правил безпеки руху та справності транспортного засобу.

На вказане, як стверджує прокурор, не звернув уваги і суд апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, органом досудового слідства дії ОСОБА_5 кваліфіковано як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто за частиною 1 статті 286 КК України (а.с.90-96).

Однак, після проведення за дорученням суду першої інстанції експертного дослідження, у потерпілого виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечних для життя явищ в момент їх заподіяння, що призвело до зміни прокурором обвинувачення.

Так, за зміненим ОСОБА_5 обвинуваченням його дії кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження (а.с.184-185).

Зокрема, пред`явлено порушення вимог Правил дорожнього руху України щодо перевезення пасажира без мотошолому та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, внаслідок чого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

З таким обвинуваченням засуджений повністю ознайомлений в судовому засіданні, з приводу чого оголошувалася перерва, та визнав свою винуватість, розуміючи його суть, а після дослідження та оцінки доказів у кримінальній справі суд першої інстанції погодився із запропонованою прокурором кваліфікацією дій засудженого та кваліфікував їх за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження (а.с.216-217).

З огляду на вказане та позиції засудженого, колегія суддів не вбачає порушення прав засудженого на захист в розумінні істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Тоді як, незабезпечення водієм пасажира мотошоломом, що прямо передбачено у пункті 2.3 «г», і є в розумінні змісту статті 286 КК України порушенням правил експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом.

Що стосується доводів прокурора про безпідставність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з огляду на наслідки вчиненого ним злочину та незначного відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, звільняючи засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, суд першої інстанції оцінив рівень суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, врахував дані про його особу, котрий раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а також пом'якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Тобто, суд першої інстанції зважив на всі обставини для визначення засудженому форми відбування покарання з покладенням на нього відповідних обов`язків, у достатності та виваженості чого погодився і суд апеляційної інстанції.

Водночас, вказані прокурором обставини, як невраховані, що, на його переконання, вказують на помилковість висновку суду першої інстанції щодо призначеної форми відбування засудженим покарання враховувалися у відповідності до загальних правил призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Таким чином, з огляду на обставини вчинення ОСОБА_5 злочину та зміст встановлених обставин колегія суддів вважає обрану останньому форму відбування покарання справедливою.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 377 КПК України 1960 року.

Відтак, колегія суддів не має сумнівів у законності і обгрунтованості вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статті 394-396 КПК України 1960 року та пункту 15 розділу 11 Перехідних положень КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 травня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

С у д д і:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9