АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/2390/274/12
Справа № 1-408/11
Категорія: ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 297 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
за участю прокурораОСОБА_5
засудженогоОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляцію прокурора Уманського району старшого радника юстиції ОСОБА_7 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2011 року, яким

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець за національністю, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючий, в силу ст.89 КК України не судимий, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4

засуджений за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.297 КК України та призначено покарання:

· за ч.2 ст.297 КК України два роки позбавлення волі;

· за ч.2 ст.185 КК України три роки позбавлення волі;

· за ч.3 ст.185 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань остаточно до відбування призначено покарання у виді шести років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 - 850 гривень, на користь ОСОБА_9 740 гривень, на користь сільської ради с. Дубова Уманського району Черкаської області 700 гривень,

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку ОСОБА_6 засуджений за те, що 01.02.2011 року близько 02.00. години знаходячись в с. Дубова, Уманського району Черкаської області, з метою заволодіння огорожею «Братської Могили» у виді металевих ланцюгів, що знаходилась по вул. Жовтневій, 15 вказаного населеного пункту, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів та явної неповаги до суспільства, шляхом розпилювання, заволодів шістьма металевими ланцюгами загальною довжиною 12 метрів, чим завдав сільській раді с. Дубова, Уманського району Черкаської області, на балансі та обслуговуванні якої перебуває вище згадана «Братська Могила» матеріальну шкоду на загальну суму 700 гривень.

Він же, 12.04.2011 року, близько 23.00. години, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою крадіжки чужого майна, шляхом пошкодження навісного замка, проник в належне ОСОБА_10 приміщення літньої кухні, яка розташована у домоволодінні по вул. Петровського, 3 с. Дубова, Уманського району Черкаської області, звідки таємно викрав чавунну плиту вартістю 260 гривень, великі та малі чавунні дверцята до плити вартістю 90 гривень 75 копійок, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 850 гривень.

Він же, 28.04.2011 року, близько 23 години 30 хвилин, діючи умисно та цілеспрямовано, з метою крадіжки чужого майна, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, проник на територію домоволодіння, розташованого по вулиці Шевченка, 60 в селі Дубова, Уманського району Черкаської області, яке на той час перебувало у користуванні ОСОБА_9, звідки повторно, таємно викрав чавунну плиту вартістю 260 гривень, двигун від пральної машини, вартістю 100 гривень, алюмінієву каструлю ємністю 1,5 л, вартістю 37 гривень, алюмінієву каструлю ємністю 4 л, вартістю 77 гривень та металеве бильце від ліжка вартістю 30 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 504 гривень.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор Уманського району Черкаської області подав апеляцію, в якій не оспорюючи кваліфікацію дій засудженого, просить вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2011 року скасувати у звязку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості та неправильного застосування судом кримінального закону, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.297 КК України чотири роки позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України три роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України два роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання остаточно призначити покарання у виді пяти років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляцію, дослідивши матеріали кримінальної справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що подана апеляція підлягає до часткового задоволення.

Висновок суду першої інстанції про винність засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.297, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ст.299 КПК України та ніким не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.297, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України також є правильною і прокурором не оспорюється.

Порушень вимог кримінально - процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винності засудженого, не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

При постановлені вироку суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, а саме призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 297 КК України нижче від передбаченого санкцією даної статті, при цьому не застосовуючи положення ст. 69 КК України, яка передбачає можливість призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом. Санкція ч. 2 ст. 297 КК України передбачає за вчинення даного злочину покарання у вигляді обмеження волі строком від 3 до 5 років або позбавлення волі на той самий строк, однак суд призначив покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки не мотивуючи підстав призначення покарання нижчого від мінімальної межі санкції статті.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції при постановлені вироку, в достатній мірі не вмотивував чому ОСОБА_6 необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання у вигляді позбавлення волі на максимальний строк, передбачений санкцією статті за тяжкий злочин вчинений ОСОБА_6 передбачений ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду, активно сприяв розкриттю злочинів, перебуваючи на підписці про невиїзд, не порушував її умови, надавав визнавальні покази, не було виявлено обтяжуючих обставин по справі та в силу ст. 89 КК України ОСОБА_6 вважається не судимим.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, дані про особу винного та обставини, що помякшують покарання вважає, що вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2011 року в частині призначення ОСОБА_6 покарання необхідно змінити та призначити останньому покарання: за ч.2 ст.297 КК України, з застосуванням вимог ст.69 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України три роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України два роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання остаточно призначити покарання у вигляді пяти років позбавлення волі.

Крім цього, суд першої інстанції у вступній частині вироку зазначив судимості ОСОБА_6, не врахувавши, що відповідно до ст. 89 КК України вони погашені та зняті, а згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 передбачено, що дані про зняту чи погашену судимість не повинні заноситися до вступної частини вироку.

Також у вступній частині вироку не зазначено прізвища прокурора Свернюка В.А. який не був присутній при виголошені останнього слова підсудного, але згідно протоколів брав участь в судовому розгляді справи. Таким чином, суд обмежив коло осіб, які мали право на подачу апеляції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367, 371 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію прокурора Уманського району старшого радника юстиції ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2011 року змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.297 КК України, з застосуванням ст.69 КК України два роки позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України три роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарання остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді пяти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня взяття під варту з 22.09.2011 року.

Виключити з вступної частини вироку дані про судимості ОСОБА_6.

Доповнити вступну частину вироку даними про прокурора Свернюка В.А., який брав участь у судовому розгляді справи.

В решті вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2011 року залишити без змін.

Головуючий

Судді