Ухвала іменем україни 06 липня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 80 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 07 жовтня 2013 року приблизно о 23.10 год. у стані алкогольного сп'яніння поблизу будинку № 3 по вул. Незалежності України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області під час конфлікту умисно завдав ОСОБА_6 не менше 8 ударів руками в голову, шию та тулуб.

Продовжуючи свої злочинні діяння, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 ще один удар рукою в обличчя, ногою по голові та не менше 5 ударів руками в область грудної клітини та живота, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер в лікарні 08 жовтня 2013 року.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ставить питання про скасування постановлених щодо нього судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив йому про зміну прокурора та не роз'яснив його право заявити відвід. Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано належним чином всі пом'якшуючі обставини.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього ж Кодексу. Згідно зі змістом зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування судових рішень у касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, він фактично посилається на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК, тоді як ці обставини не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Разом із тим перевіркою судових рішень встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть останнього підтверджуються зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Посилання засудженого на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягають у неоголошенні суду про зміну прокурора та нероз'ясненні порядку його відводу є безпідставними. Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції дійсно не було оголошено про зміну прокурора, але на початку судового розгляду засудженому було роз'яснено права, в тому числі і право відводу. Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснив, що підстав заявити відвід прокурору у нього не було. Тому це порушення КПК не є істотним, таким, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав пом'якшуючою покарання обставиною - відшкодування майнової шкоди, а обтяжуючою - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК, суд не порушив вимог статей 65-67 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції засудженого, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9