Справа № Провадження №11-421/12 11/1090/2060/12 Головуючий у І інстанціїФедорова
Категорія61Доповідач у 2 інстанції Загоруйко
УХВАЛА

Іменем України

«28»березня 2012 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - БЕХ М.О. суддів - ЯЩЕНКО І.Ю. та ЗАГОРУЙКА В.В. за участю прокурора ВЛАСОК В.А. захисника - ОСОБА_1 виправданого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальну справу за апеляцією прокурора м. Біла Церква ОСОБА_3, на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2012 року, за яким

ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого директором ПП „Компанія Володимирський масив", зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимого

визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч, 2 ст. 364 КК України і по суду виправдано.

Знято арешт, накладений постановою слідчого від 26 липня 2011 року на майно ОСОБА_2, а саме автомобіль марки ..SUZUKI VITARA" д.н.з. НОМЕР_1. Колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, ОСОБА_2. працюючи на посаді директора Комунального підприємства Київської обласної ради Завод «Ремпобуттехніка», виконуючи організаційно -розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою, в період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року уклав договори зберігання майна суб'єктів господарювання: фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5. ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП Нізовцев, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12. ФОП Гончаренко ЮО„ ФОП ОСОБА_13. ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18

ОСОБА_2 звинувачено в тому, що він. зловживаючи службовим становищем, укладав вказані договори всупереч інтересам служби, в інтересах третіх осіб, використав своє службове становище і його дії спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.Так, обвинувачення посилається на те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»від 10 квітня 1992 № 2270-12 (із змінами), засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, є орендою

Відповідно до ст 204, 235 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: правочин.який вчинено сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили, якщо його буде встановлено, є удаваним.

Так, КП КОР «Завод Ремлобуттехніка»нараховано плату згідно актів здачі прийняття робіт за фактичну оренду приміщень суб'єктами підприємницької діяльності на загальну суму 251 813,28 гривень.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6062/11-15 від 20 07.2011 року, ринкова вартість вбудованих нежитлових приміщень, що знаходяться на балансі КП КОР «Завод Ремпобуттехніка»розташованих за адресою: м. Біла Церква вул. Павліченко, 17, станом на 30.06.2011 року складає 11 443 504 гривні.

Таким чином, згідно розрахунку проведеного під час позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Завод Ремпобуттехніка»недоотримано орендної плати підприємством по 15 суб'єктам підприємницької діяльності на загальну суму 364 267, 89 гривень (з ПДВ).

Пунктом 10.1 Порядку надання в оренду та використання плати за оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Київської області, затвердженого рішенням Київської обласної Ради від 06.11.07 № 205-12-V із змінами, передбачено, що 50 % від суми орендної плати комунальними підприємствами повинні перераховуватися до обласного бюджету.

Проте, до бюджету перераховано лише суму ПДВ від надійшовших коштів за договорами зберігання в сумі 18 869,59 грн

Отже, ОСОБА_2В звинувачено в тому, що внаслідок укладання договорів зберігання із заниженим розміром плати, безпосередньо підприємством недоотримано доходів від надання в оренду нежитлових приміщень за період з 01.07.2010 по 31.03.2011 року в сумі 364 267, 89 гривень (з ПДВ) та не надійшло коштів до обласного бюджету в сумі 253 829,57 грн, що становить 566 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2012 року ОСОБА_2 виправдано в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст, 364 КК України Виправдовуючи ОСОБА_2 суд у вироку зазначив, що вину ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведено, а вчинені ним дії, а саме припинення дії договорів оренди нежитлових приміщень та укладення договорів зберігання майна ФОП, не утворюють складу злочину, передбаченого ст, 364 ч,2 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком, на нього подана апеляція прокурора м. Біла Церква ОСОБА_3, який вважає даний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону При постановлена вироку судом, на думку автора апеляції, неналежно дослідженні і необґрунтовано відхилені докази, які надані органом досудового слідства і свідчать про винуватість ОСОБА_2, не надано їм належну оцінку, невірно витлумачено норми чинного законодавства України. Так, на переконання прокурора, висновки суду не відповідають пред'явленому обвинуваченню, оскільки ОСОБА_2 надав у фактичне користування для здійснення господарської діяльності приміщення будівлі заводу без укладення договорів оренди, чим завдав збитків обласному бюджету на загальну суму 253 829, 57 грн. При постановленні вироку судом взято до уваги покази свідків лише в частині надання чи ненадання їм переваг при укладанні договорів зберігання майна, однак із незрозумілих причин не взято до уваги та не проаналізовано їх покази в частині причин розірвання договорів оренди приміщень та умов укладання договорів зберігання майна. Таким чином, суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_2 суб'єктам господарювання надано можливість фактично здійснювати свою господарську діяльність без будь-яких обмежень в тих приміщеннях, де нібито зберігалось належне їм майно згідно договорів зберігання майна, при цьому ним на власний розсуд встановлено вартість майна, яке він надав у фактичне користування суб'єктам господарювання. Судом не взято до уваги свідчення свідка ОСОБА_19 - головного ревізора контрольно-ревізійного відділу в м. Біла Церква про те, що нею під час перевірки встановлено, що приміщеннях підприємства підприємці фактично орендували приміщення, тобто договори зберігання їх майна є удаваними., однак суд у вироку зазначив, що договори зберігання майна недійсними не визнані, а тому є діючими. Суд 1-ї інстанції, зазначається далі в апеляції, не дав оцінку висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6062/11-15 від 20 07.2011 року, акту позапланової ревізії окремих питань № 11-31/10 від 16.05.2011 року, додатку до цього акту, протоколу огляду приміщень, які орендувались, актам фактичного огляду приміщень, та показам свідка ОСОБА_19 Не дослідивши зазначені докази, не давши їм оцінки в сукупності з іншими доказами у справі, та посилаючись при мотивуванні вироку на постанову Пленуму Верховного суду України, яка втратила чинність, суд першої інстанції, на думку автора апеляції, дійшов до передчасного висновку про невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на підставі чого він просить вирок скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора який просив задоволити його апеляцію, захисника, виправданого, яки просили вирок залишити без змін, обговоривши доводи апеляції, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів знаходить вирок таким, що підлягає скасуванню, виходячи при цьому з наступного.

Стаття 323 КПК України встановлює, що вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_2. суд 1-ї інстанції не в повній мірі виконав ці вимоги Закону, та не дослідив всі наявні в справі докази, а послався у вироку лише на ті, що свідчать на користь підсудного.

Так. в основу вироку покладені висновки неодноразових ревізій заводу, проведеної посадовими особами КРУ, згідно яких було встановлено порушення п.10.1 «Порядку надання в оренду та використання плати за оренду нерухомого майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Київської області», внаслідок чого було недоотримано орендної плати по нежитлових приміщеннях які належать заводу, за період з 1.07.2010 по 31.03.2011 року в сумі 720 789,70 грн. (т.4, ас 191-192).

На підставі висновку судово-будівельної експертизи № 6062/11-15 від 20.07.2011 року була визначена ринкова вартість вбудованих нежитлових приміщень, що знаходяться на балансі заводу, в розмірі 11 443 504 грн. (т.5, а.с. 263-270). в зв'язку з чим особами, яки проводили ревізію, була визначена сума недоотриманої орендної плати з липня 2010 року по березень 2011 року в сумі 364 267, 89 грн., а втрати обласного бюджету склали 253 829,57 грн. (т.6. а.с. 100-101).

Ці збитки суд необґрунтовано визнав «упущеною вигодою», а не матеріальними збитками, тобто пред'явлене ОСОБА_2 обвинувачення у скоєнні кримінального діяння кваліфікував як цивільно-правові відносини.

Крім того, судом взято до уваги покази свідків - фізичних осіб-підприємців лише в частині надання чи ненадання їм переваг при укладанні договорів зберігання майна При цьому суд взагалі не прийняв до уваги, що ОСОБА_2 даним суб'єктам господарювання було надано на підставі договору зберігання майна фактично здійснювати свою господарську діяльність без будь-яких обмежень, що підтверджено актами фактичного огляду приміщень, та які підписані самими підприємцями.

До того ж, ОСОБА_2, не маючи на це жодних повноважень, визначив вартість нібито зберігання майна самостійно, внаслідок чого як очолюване ним підприємство, так і обласний бюджет, на думку перевіряючи КРУ, недоотримали кошти на вказані вище суми, і цьому факту судом також не надано відповідної оцінки.

Мотивуючи своє рішення щодо виправдання ОСОБА_2. суд послався на покази самого підсудного, який пояснив факт припинення договорів оренди тим. що ним було виявлено нібито їх невідповідність вимогам діючого законодавства, та відсутність в них ряду істотних умов. При цьому суд не тільки не дав оцінки цьому факту, але і не звернув взагалі уваги на ту обставину, що замість договорів оренди ОСОБА_2 були заключені з тими самими особами договори зберігання майна, яки також не в повному обсязі відповідали вимогам діючого законодавства, особливо в тій частині, що майно на зберігання фактично не передавалось, а підприємці продовжували виконувати свої виробничі функції, докази чого містяться в матеріалах справи.

В підтвердження своїх висновків суд 1-ї інстанції послався на постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, в той час як ця постанова була скасована ще в 2009 році, і цей факт також переконливо свідчить про передчасність прийнятого судом рішення.

Крім того, виправдовуючи ОСОБА_2, суд навіть не послався на норми закону, на підставі якого це зроблено: в зв'язку з недоведеністю вини, відсутністю складу злочину чи взагалі події такового

Таким чином, вирок стосовно ОСОБА_2 підлягає скасуванню, апеляція прокурора - задоволенню з наведених в ній підстав, а справа - направленню на новий судовий розгляд, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365,366,369 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Київської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора м Біла Церква ОСОБА_3 -задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2012 року стосовно ОСОБА_2 - скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.