УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.ст.185 ч.ч.2,3, 121 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_12
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_7
встановила:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, українця, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , не одруженого, учня ПТУ №4 м. Бердичева, позбавленого батьківського піклування, раніше не судимого,
визнано винуватим за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі
- за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі
- за ч.2 ст.121 КК України - 6 років позбавлення волі
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обраховано з 14.05.2014 року та зараховано в строк відбуття покарання згідно ст.72 КК України час перебування в ІТТ та СІЗО з 11.07.2013 року.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Моделів Радомишльського району Житомирської області, українця, громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_3 , не одруженого, учня ПТУ №3 м. Бердичева, раніше судимого :
- 06.04.2012 року Андрушівським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підстав ст.ст.75,104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винуватим за ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі
- за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі
- за ч.2 ст.121 КК України - 6 років 6 місяців позбавлення волі
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 06.04.2012 року та призначено остаточне покарання 7 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обраховано з 14.05.2014 року та зараховано в строк відбуття покарання згідно ст.72 КК України час перебування в ІТТ та СІЗО з 30.08.2013 року.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого: АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, позбавленого батьківського піклування, раніше судимого:
· 04.04.2012 року Богунським районним судом м.
Житомира, за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;
· 24.04.2013 року Житомирським районним судом за
ст.162 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
· 11.06.2013 року Богунським районним судом м.
Житомира за ст.ст.185 ч.2, 198, 70 ч.ч.1,4 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі,
визнано винуватим за ч.2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Богунського районного суду м. Житомира від 11.06.2013 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання 4 роки позбавлення волі.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 з 14.05.2014 року до вступу вироку в закону силу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В строк відбуття покарання зараховано покарання відбуте за попереднім вироком з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року.
Вирішено питання по речових доказах та по процесуальних витратах.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 на відшкодування матеріальної шкоди 1150 грн., у стягненні моральної шкоди відмовлено за недоведеністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в солідарному порядку 700грн. на користь потерпілого.
Згідно вироку суду в період часу з 19год. 00хв. 22.10.2012 року по 08год. 30хв. 23.10.2012 року неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перебували на технічному поверсі буд. АДРЕСА_5 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою, з метою скоєння крадіжки чужого майна, направились до буд. АДРЕСА_6 , де підійшли до належного ОСОБА_14 автомобіля ВАЗ 2101, д.р.н. НОМЕР_1 . ОСОБА_7 приспустив скло водійських дверцят даного автомобіля, проник в його салон та відчинив пасажирські дверцята ОСОБА_8 . Тоді, ОСОБА_7 з ОСОБА_8 викрали з салону вказаного автомобіля автомагнітолу «Хундай», вартістю 500грн., після чого з викраденим зникли, чим заподіяли ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, в період часу з 18год. 00хв. 31.10.2012 року по 08год. 00хв. 01.11.2012 року неповнолітні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 перебували на технічному поверсі буд. АДРЕСА_5 та в цей час направились до буд. АДРЕСА_7 , де підійшли до належного ОСОБА_15 автомобіля «ІЖ 2717», д.р.н. НОМЕР_2 . ОСОБА_8 приспустив скло водійських дверцят цього автомобіля, проник до салону та відчинив пасажирські дверцята ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали із салону вказаного автомобіля автомагнітолу «Diacostani», бензопилу «Stihl», після чого з викраденим зникли, чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 820 грн.
В період часу з 22год. 00хв. 01.03.2013 року по 07год. 20хв. 02.03.2013 року неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували на технічному поверсі буд. АДРЕСА_5 та в цей час, за попередньою змовою, з метою скоєння крадіжки чужого майна, направились до буд. АДРЕСА_8 даного проспекту, де, підійшовши до належного ОСОБА_17 автомобіля «Фіат Добло», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_8 розбив скло дверцят автомобіля. ОСОБА_10 відчинив дверцята автомобіля та ОСОБА_8 проник до салону вказаного автомобіля, звідки викрали автомагнітолу «Авторун», вартістю 500 гривень, після чого всі неповнолітні з викраденим зникли, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, в період часу з 06.03.2013 року по 08.03.2013 року, неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_8 перебували в АДРЕСА_9 , де помітили належний ОСОБА_18 велосипед «Аrdis», який був прикріплений тросом з замком до батареї на площадці 1-го під`їзду 3-го поверху вказаного будинку. Далі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 проникли до зазначеної площадки, де ОСОБА_10 спостерігав за обстановкою, а ОСОБА_8 підійшов до велосипеду та відчинив замок тросу і вкрав велосипед. Далі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 з викраденим зникли, чим заподіяли потерпілому матеріальної шкоди на суму 964грн. 25коп.
Також, 07.03.2013 року близько 01год. 00хв. неповнолітні ОСОБА_10 . ОСОБА_8 знаходились біля буд. № 9 по просп. Миру в м. Житомирі, де останній побачив належний ОСОБА_19 автомобіль ВАЗ-2101, д.р.з. НОМЕР_5 . Далі ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підійшли до вказаного автомобіля, де ОСОБА_10 спостерігав за обстановкою, а ОСОБА_8 відімкнув дверцята автомобіля та викрав з нього належну ОСОБА_19 автомагнітолу «Pioneer» вартістю 385 грн. 00 коп. Після цього з викраденим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зникли, чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.
16.03.2013 року близько 01год. 00хв. неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_8 знаходились біля буд. №41 по пров. Червоному в м. Житомирі, де побачили належний ОСОБА_20 автомобіль «Фольксваген», д.р.з. НОМЕР_6 . Неповнолітні підійшли до зазначеного автомобіля, де ОСОБА_10 залишився спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_8 розбив пасажирське скло вікна та з салону автомобіля викрав ТВ-тюнер «Golden Interstar», вартістю 190 грн. 43 коп. Після цього з викраденим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зникли, чим заподіяли потерпілому матеріальної шкоди на суму 190грн. 43коп.
30.03.2013 року неповнолітні ОСОБА_10 з ОСОБА_8 , знаходились біля буд. АДРЕСА_9 , де виявили належні ОСОБА_21 велосипеди «Forward» та «Kross», які були прикріплені тросом з замком до батареї на площадці 1-го під`їзду 4-го поверху даного будинку. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 піднялися на вищезазначений поверху, де ОСОБА_10 залишився спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_8 відчинив замок тросу. Таким чином неповнолітні викрали велосипеди, з якими зникли, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 4093грн. 74коп.
Також, в період часу з 01год. 00хв. по 04год. 15хв. 06.07.2013 року неповнолітній ОСОБА_8 перебував біля будинку № 21 по пр. Миру в м. Житомирі, де помітив належний ОСОБА_24 автомобіль «Вольцваген ТЗ», д.н.з. НОМЕР_9 . Підійшовши до цього автомобіля, ОСОБА_8 відчинив дверцята автомобіля та з салону викрав автомагнітолу «Мастері», вартістю 200 грн., та з викраденим зник, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 02.07.2013 в період часу з 01год. по 03год. неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись між будинками АДРЕСА_10 , побачили незнайомого ОСОБА_25 . Тоді ОСОБА_10 розпочав сварку з останнім, в ході якої правим кулаком своєї руки наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_25 , далі наніс удар ногою в область його живота від чого ОСОБА_26 впав на землю. В цей час ОСОБА_8 приєднався до ОСОБА_10 , та вони почали наносити численні удари ногами в різні частини тіла потерпілого. В результаті вказаних дій ОСОБА_10 з ОСОБА_8 заподіяли ОСОБА_25 умисні тяжкі тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта від 04.09.2013 року за № 639 спричинили смерть потерпілого.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду, в частині призначення покарання, змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 8 місяців обмеження волі, зарахувати термін попереднього ув`язнення та відбування покарання за попереднім вироком з 12.03.2013 року по 14.05.2014 року, що відповідає 2 рокам 4 місяцям 6 дням обмеження волі і остаточно, із застосуванням ст.ст.69,71,72 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років обмеження волі.
В обгрунтування скарги апелянт зазначає, що суд, при постановленні вироку щодо її підзахистного, не застосував положень ст. 66 КК України, Європейської конвенції з прав людини, постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику застосування судами кримінального покарання», не врахував, що ОСОБА_7 вину визнав, щиро розкаявся, частину кримінальних правопорушень вчинено у неповнолітньому віці, є дитиною позбавленою батьківського піклування, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах.
Додатково апелянт стверджує, що на момент постановлення вироку ОСОБА_7 став повнолітнім та в останньому слові просив застосувати до нього покарання у виді обмеження волі. Обмеження волі передбачено ч.2 ст.185 КК України. На момент постановлення вироку ОСОБА_7 з 12.03.2013 року по 14.05.2014 відбув 1 рік 2 місяці 3 дні покарання у виді позбавлення волі, що відповідає 2 рокам 4 місяцям 6 дням обмеження волі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду, в частині визнання його винним за ч.2 ст. 121 КК України, скасувати у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного злочину, а покарання, призначене за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України скоротити. Також просить притягнути до відповідальності працівників міліції, які щодо нього вчиняли неправомірні дії.
В обгрунтування скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що відсутні будь-які докази, які доводять його причетність до скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Вказав, що коли зустрів потерпілого ОСОБА_26 , то останній почав його нецензурно обзивати, тому він наніс йому всього декілька ударів, які ніяк не могли спричинити останньому такі тілесні ушкодження. Гусарова з ним в той час не було.
Стверджує, що під психологічним та фізичним тиском з боку працівників міліції, які його били, він оговорив себе та ОСОБА_27 , дав вигадані показання щодо скоєння злочину відносно ОСОБА_26 , такі, які потрібні були працівникам міліції.
Також обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що судово-психіатрична експертиза є необ`єктивною, оскільки під фізичним та психологічним тиском можливо оговорити і себе, і інших людей.
Свідок ОСОБА_28 у суді показала, що бачила неповнолітніх, які били потерпілого, проте їхні обличчя вона не побачила.
Апелянт стверджує, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту не відповідають дійсності, оскільки останнього працівники міліції також змушували давати покази, аналогічні його показанням.
Крім того, апелянт звертає увагу, що в той час коли так жорстоко били потерпілого ОСОБА_26 , він перебував в іншому місці, де вчиняв крадіжку, що ще раз виключає його причетність до побиття потерпілого
Також ОСОБА_8 зазначає в апеляції, що щиро кається у скоєних крадіжках.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду, в частині визнання ОСОБА_10 винним за ч.2 ст.121 КК України, скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 за ч.2 ст. 121 КК України виправдати. Також просить змінити вирок в частині призначення ОСОБА_10 покарання за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та призначити йому більш м`яке, ніж передбачено законом, покарання і звільнити від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України не знайшло свого підтвердження. Стверджує, що наведені судом докази не містять будь-якої інформації про причетність ОСОБА_10 до скоєння злочину за ч.2 ст. 121 КК України.
Зазначає, що слідчі експерименти за участю ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , з пояснень обвинувачених, проводились під моральним тиском працівників правоохоронних органів.
Вважає, що пояснення ОСОБА_29 та ОСОБА_27 під час слідчих експериментів є похідними, а саме продовженням їх показань на досудовому слідстві, а згідно ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Також апелянт вказала, що непричетність ОСОБА_27 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_26 підтверджується і самим вироком суду, де зазначено, що ОСОБА_29 , одноособово, в той час коли невідомі особи били ОСОБА_26 , скоював крадіжку в іншому місці. Тобто ОСОБА_27 разом з ОСОБА_29 , на думку захисника, в період скоєння злочину відносно ОСОБА_26 , разом не перебували.
Додатково апелянт стверджує, що призначаючи покарання ОСОБА_27 за ч.2 ст.185 КК України, суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений є сиротою, не врахував те, що він виключно позитивно характеризується та безпідставно зазначив обставину, яка обтяжує покарання - це вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду, в частині призначення покарання ОСОБА_8 змінити шляхом пом`якшення призначеного покарання та виключити з вироку обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
В обгрунтування скарги апелянт стверджує, що призначене покарання не відповідає особі засудженого. ОСОБА_8 має молодий вік, вчинив злочин будучи неповнолітнім, характеризується позитивно, критично відноситься до вчиненого, має статус дитини позбавленої батьківського піклування.
Додатково апелянт зазначає, що обтяжуюча обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не підтверджена матеріалами кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення інших учасників судового провадження, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
І. По апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєні крадіжок майна потерпілих та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 185 КК України захисником не оспорюються.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 здійснювалося у суді першої інстанції за правилами ч.3 ст. 349 КПК України.
З мотивувальної частини вироку видно, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_30 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винного, який характеризується посередньо, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, є дитиною-сиротою.
Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_30 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, з урахуванням всіх обставин справи і всіх обставин, на які посилається у своїй апеляції захисник засудженого та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до положень ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх.
З огляду на викладене підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_7 , в частині призначення йому покарання, а саме призначення йому покарання у виді обмеження волі, немає.
ІІ. По апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_11 та по апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .
Винуватість обвинувачених ОСОБА_29 та ОСОБА_27 у скоєнні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 185 КК України та кваліфікація їх дій, в цій частині, у вищезазначених апеляціях не оспорюються.
Кримінальне провадження в цій частині у місцевому суді також проводилося за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_29 та ОСОБА_27 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, доводяться сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, яким дана належна оцінка у вироку.
Так, винуватість обвинувачених ОСОБА_29 та ОСОБА_27 підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів за участю останніх, які в присутності захисників, понятих розповіли та показали обставини нанесення потерпілому ОСОБА_25 02.07.2013 року ударів ( т.2 а.с.225,235). При цьому, зазначена в даних протоколах інформація зі слів обвинувачених, щодо обставин нанесення потерпілому ударів, відповідає механізму виникнення виявлених у ОСОБА_26 тілесних ушкоджень, про що зазначено у додаткових висновках судово - медичних експертиз за №№ 2429/33, 2429/37(т.2 а.с.232,246).
Крім того, викладені ОСОБА_29 та ОСОБА_27 обставини нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала смерть останнього, співпадають між собою, як в частині місця вчинення злочину так і в деталях його вчинення.
Дане місце вчинення злочину підтверджується повідомленням, яке надійшло 02.07.2013 року до Богунського РВ від чергового по станції швидкої допомоги (т. 2 а.с 189).
Також свідок побиття потерпілого ОСОБА_26 , громадянка ОСОБА_28 , суду показала, що з балкона свого помешкання бачила, як двоє юнаків били людину, яка лежала на землі.
Обвинувачені ОСОБА_29 і ОСОБА_27 під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, заявили про застосування до них зі сторони правоохоронних органів фізичного та психологічного тисків, в результаті чого вони оговорили себе при проведенні слідчого експерименту, просили винних працівників міліції притягнути до відповідальності.
Оскільки в основу доказів вини останніх у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України покладено дані слідчих експериментів, то апеляційним судом, за клопотанням учасників апеляційного провадження, була проведена перевірка заяв обвинувачених.
Також згідно повідомлення медичної частини Житомирської установи виконання покарань №8, за період перебування в ній ув`язнених ОСОБА_29 та ОСОБА_27 тілесних ушкоджень у них не виявлялось, скарг на здоров`я не було.
Враховуючи результати перевірки, колегія суддів приходить до висновку, що позиція обвинувачених ОСОБА_29 та ОСОБА_27 щодо їх причетності до спричинення потерпілому ОСОБА_26 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, є намагання уникнути відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
З огляду на викладене, доводи в апеляціях обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_33 , про непричетність обвинувачених до скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України є безпідставними.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 про те, що непричетність обвинувачених до побиття потерпілого ОСОБА_26 підтверджується і самим вироком суду, у якому вказано, що в період побиття ОСОБА_26 , ОСОБА_29 одноособово вчиняв крадіжку в іншому місці, є також безпідставним, оскільки судом у судовому рішенні зазначено певний період часу, а не точний.
Є також невірним твердження захисника ОСОБА_9 про те, що суд не вправі обґрунтовувати свої рішення поясненнями обвинувачених, даних під час проведення слідчого експерименту.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Оскільки до документів (відповідно до ст. 99 КПК України) належать і протоколи проведення слідчих експериментів, то дослідивши їх у судовому засіданні, суд першої інстанції правомірно навів їх як докази вини обвинувачених.
Не заслуговують на увагу і доводи в апеляціях захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 про те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_29 та ОСОБА_27 безпідставно визнано обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Як видно із показань обвинувачених ОСОБА_29 та ОСОБА_27 , даних ними при проведені слідчого експерименту, останні перед побиттям потерпілого ОСОБА_25 вживали спиртні напої (т.2 а.с.227,237), тобто дана обставина судом встановлена.
Щодо покарання, то покарання ОСОБА_29 та ОСОБА_27 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій статтей КК України, за якими вони визнані винуватими, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого ними злочину, даних про осіб винних, також усіх обставин справи і є необхідним та достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів, а тому наведені в апеляціях доводи засудженого ОСОБА_29 та захисників ОСОБА_34 і ОСОБА_11 про надмірну суворість призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Суд першої інстанції врахував при обранні покарання, що ОСОБА_29 та ОСОБА_27 вчинили злочини середньої тяжкості та тяжкі злочини, один із яких привів до смерті людини, врахував характеристики обвинувачених, які характеризуються посередньо, те що останні вчинили злочин неповнолітніми, є дітьми-сиротами, їх щире каяття щодо скоєння крадіжок, тобто всі ті обставини на які посилаються в своїх апеляціях засуджений ОСОБА_29 та захисники.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-

постановила:
апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2014 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подачі безпосередньо касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді: