Справа № 755/2172/13- к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" жовтня 2013 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Дзюби О.А.,

при секретарі Гаєвському О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000084 від 21 листопада 2012 року за обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю:

прокурора Лубіна О.О.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

обвинуваченого ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у суді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні від 31.10.2013 року обвинуваченим було повідомлено, що 30.10.2013 року між ним та потерпілим було укладено угоду про примирення.

Потерпілий підтвердив, що 30.10.13 року він дійсно підписав з ОСОБА_1 угоду про примирення, зміст якої підтримав.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 474 КПК України, суд перейшов до розгляду угоди в судовому засіданні.

З обвинувального акту убачається, що 12.11.2012 року в період часу з 19 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3, в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна вступив у попередню змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами.

Здійснюючи свої злочинні наміри, ОСОБА_1 та невстановлені досудовим розслідуванням особи підійшли до автомобіля НОМЕР_1, який знаходився біля будинку АДРЕСА_3, в м. Києві, та скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замка дверей водія, невстановлені досудовим розслідуванням особи, проникли до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_2, а саме автомобільну аптечку, вартістю 80 грн., набір інструментів «Експерт», вартістю 1000 грн., електричний насос, вартістю 300 грн., гроші в сумі 8106 грн., шуруповерт «Макіто» з двома акумуляторами і зарядним пристроєм, вартістю 1600 грн., болгарку «Макіто», вартістю 600 грн., перфоратор, вартістю 1200 грн., лобзик, вартістю 250 грн.

ОСОБА_1, в цей момент, стояв та спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою попередження, невстановлених досудовим розслідуванням осіб, про виникнення небезпеки, після чого повторно таємно викрав з даного автомобіля каністру для палива, вартістю 150 грн., після чого підійшов до автомобіля та злив з баку для пального бензин в кількості 20 літрів, загальною вартістю 278 грн. 75 коп.

В подальшому, ОСОБА_1 та невстановлені досудовим розслідуванням особи все викрадене майно поклали до багажного відділення автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1

Після цього, ОСОБА_1 та невстановлені досудовим розслідуванням особи намагалися зникнути з місяця вчинення злочину, при цьому виконавши всі дії, які вважали за необхідне для викрадення чужого майна, свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, так як були викриті потерпілим ОСОБА_2, однак невстановленим досудовим розслідуванням особам вдалося зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_1 був затриманий на місця вчинення.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

30.10.2013 року між обвинуваченим ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2 було укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою, обвинувачений та потерпілий дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_1 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме враховуючи, що останній щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував збитки, тяжкі хвороби та інвалідність воно визначено із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно ст. 468 КПК України, в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 ч. 3 КПК України, угода примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В даній угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

При цьому судом з'ясовано, що обвинувачений ОСОБА_1 цілком розуміє права визначені ст. 474 ч.5 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.1 п.1 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_2, розуміє наслідки укладання та затвердження даної угоди, визначені ст. 473 ч.1 п.2 КПК України.

Захисник в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67, 69, 72 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом'якшують покарання.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Крім того, суд, враховуючи положення ст. 72 КК України, приходить до висновку, що даний вирок та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2011 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, складанню не підлягають і повинні виконуватися самостійно.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 124, 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 30.10.2013 року про примирення між обвинуваченим ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2.

ОСОБА_1, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, застосувавши до нього положення ст. 69 КК України, та призначити покарання - штраф у розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.

На підставі ст. 72 КК України, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2013 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2011 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, складанню не підлягають і виконуються самостійно.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_3 з двома ключами, - залишити у володінні власника ОСОБА_1; автомобільну аптечку, набір інструментів, каністру для палива з бензином, електричний насос, які передано на зберігання ОСОБА_2, - залишити у володінні останнього; мобільний телефон «Нокіа 1208», який передано ОСОБА_1, - залишити у володінні останнього.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати у сумі 392 гривні 00 коп. за проведення дактилоскопічної експертизи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: