АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/1389/14-к Номер провадження 11-кп/786/68/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000682, за апеляцією засудженого ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 листопада 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:
до Апеляційного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_6 з апеляційною скаргою на вказаний вирок, у якій ставить питання про його скасування та закриття кримінального провадження у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі не підтверджуються доказами. Вказує, що судом не досліджувалися матеріали кримінального провадження, та не встановлено важливі обставини, зокрема, дату коли потерпіла ОСОБА_8 після сварки з ним звернулася до правоохоронних органів, щодо нанесення їй тілесних ушкоджень. Вважає, що в цей період їй міг заподіяти тілесні ушкодження її чоловік або інша особа. Жоден із допитаних у суді свідків не бачив, що він наносив потерпілій побої. Крім того вважає, що показання свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 суд не мав брати до уваги, як зацікавлених осіб, при цьому суд не вказав у вироку чому він узяв ці свідчення до уваги та відкинув інші. Покликання у вироку на висновок медичної експертизи не вказує на його причетність до вчинення злочину.

Вироком Кременчуцького районного суду від 10 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України та за цією статтею йому призначено покарання у виді штрафу у доход держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3000 грн. на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди та 2500 грн. судових витрат понесених за надання правової допомоги.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що 7 червня 2014 року, близько 10 години 30 хвилин, знаходячись неподалік будинку по АДРЕСА_2 , під час сварки на ґрунті неприязних стосунків та образи наніс один удар рукою у груди та один удар у ліве плече потерпілої ОСОБА_8 .. Унаслідок таких злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на тулубі та лівій верхній кінцівці.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора ОСОБА_10 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляції, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що вона задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин вказаних у вироку, доведена доказами, що досліджувалися судом у судовому засіданні та які приведені у вироку.

Так, показання потерпілої ОСОБА_8 про нанесення їй обвинуваченим ударів у груди та ліве плече, крім допитаного як свідка ОСОБА_9 підтвердили інші свідки.

Зокрема, як видно із аудиозапису судового засідання від 22 липня 2014 року, свідок ОСОБА_11 підтвердила показання потерпілої та показала, що бачила, як 7 червня 2014 р. на луках сварилися подружжя ОСОБА_12 із обвинуваченим ОСОБА_6 .. Під час сварки останній наніс два удари: у груди потерпілої ОСОБА_13 від якого та впала на землю, потім - у ліве плече.

Про конфлікт, що виник на луках між потерпілою та обвинуваченим Трофушею у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..

Як видно і сам обвинувачений ОСОБА_6 вцілому підтвердив показання потерпілої, показавши, що після виникнення сварки з ОСОБА_9 , за те що той косив траву на пастівнику біля його корови, в конфлікт втрутилася його дружина ОСОБА_16 , яка хапала його за одяг та падала, після того підводилася і знову падала.

Однак його заперечення щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, крім показань потерпілої ОСОБА_16 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_9 спростовуються:

- висновком судово-медичної експертизи від 17.06.2014 року, згідно з яким на грудях потерпілої ОСОБА_16 виявлено синець жовтуватого кольору, невизначеної форми розмірами 7,0х3,5 см. та схожий за характером синець, що розміщений по зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча розміром 8,0х5,0 см.. Дані ушкодження утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, з обмеженою поверхнею контактування, не виключно руками стиснутими в кулак, або іншими твердими предметами, можливо у вказаний потерпілою строк та при вказаних нею обставинах (а.с.41);

- матеріалами слідчого експерименту за участю овинуваченого ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_16 згідно з якими ОСОБА_6 та ОСОБА_16 на місці назвали кожен свою версію щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень (а.с.88-101);

- висновками додаткової судово-медичної експертизи за результатами проведеного слідчого експерименту, згідно з останніми убачається, що показання потерпілої ОСОБА_16 під час проведення вище названої слідчої дії можуть відповідати обєктивним судово-медичним даним отриманим при проведенні судово-медичної експертизи, одночано за висновками додаткової судово-медичної експертизи за результатами проведеного слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 його показання не відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_16 (а.с.103-106).

Отже, сукупністю доказів, у тому числі і об`єктивно встановленими, підтверджується правдивість показань потерпілої, щодо нанесення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого стосовно невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то вони безпідставні. Як видно із матеріалів провадження у ньому відсутні інші докази, які б хоча б у якійсь мірі підтверджували версію обвинуваченого про можливий механізм отримання потерпілою тілесних ушкоджень, тому його доводи в апеляції про те, що суд першої інстанції не вказав у вироку з яких підстав він прийняв до уваги одні докази та відхилив інші є надуманими.

Надуманими є й доводи апеляції, що суд не досліджував усіх матеріалів кримінального провадження та не встановив час звернення потерпілої із заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень до правоохоронних органів. Так, із аудиозапису пепребігу судового провадження видно, що судом були досліджені усі докази, які надавалися, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Більше того, за ініціативою остнньої, було проведено слідчий експеримент та додаткові судово-медичні експертизи, якими, зокрема, було підтверджено обгрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а дослідження доказів судом було завершене за згодою обох сторін кримінального провадження, при цьому ніхто з них не наполягав на дослідженні інших доказів. Судом першої інстанції також вживалися заходи для встановлення часу звернення потерпілої до правоохоронних органів з заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень, для чого досліджувалися матеріали кримінального провадження та допитувався як свідок дільничнимй інспектор міліції ОСОБА_17 .

Таким чином, суд першої інстанції всебічно дослідив докази надані йому сторонами кримінального провадження, та прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, кваліфікувавши його дії за цією статтею, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , місцевий суд урахував обставини вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання. Ураховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів апеляційного суду знаходить таке рішення суду першої інстанції правильним, тому покарання, що призначене обвинуваченому, відповідно до ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Правильно судом першої інстанції визначено й розмір цивільного позову щодо стягнення на користь потерпілої заподіяної з боку обвинуваченого моральної шкоди. При визначенні розміру такої шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги характер та обсяг заподіяних потерпілій моральних і фізичних страждань, а також матеріальний стан обвинуваченого. Відповідно до вимог ст.ст.120,124 КПК України при постановленні обвинувального вироку судом правильно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої понесені нею прцесуальні витрати повязні з оплатою її представника.
Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.404, 405 КПК України колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області,

у х в а л и л а:
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10 листопада 2014 року стосовно нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4