Справа № 1-220/2007р.
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 липня 2007
року. Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого
судці Білокур В.І.,

при
секретарі Сірій І.В.,

участю
прокурора Бездідько В.М.,

потерпілої
ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_2,

цивільного
відповідача ОСОБА_4,

з участю адвоката - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках
кримінальну справу по

обвинуваченню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець

с.Туровка Яготинського району Київської області,
українець, гр.України, одружений і має на

утриманні малолітню дочку ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2, із
загальною середньою освітою, не працює,

проживає АДРЕСА_1, в силу ст.89 КК

України раніше не судимий, за ч.1 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2005 року о 22 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_1 керував
автомобілем марки "ВАЗ-21102" державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та здійснював рух по автодорозі в
м.Прилуках по вул.Гвардійській зі сторони вул.Ярмаркової у напрямку вул.
Перемоги.

Рухаючись у темну пору доби при погіршених погодних умовах (мокра дорога),
в районі будинку №62 по вул.Гвардійській в м.Прилуки, підсудний ОСОБА_1 порушив
вимоги п.п.11.1,12.3,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України, тобто, виявивши
перешкоду для руху в особі двох пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які рухались у
попутному напрямку по узбіччю правої частини дороги - не вжив своєчасно заходів
для зменшення швидкості, аж до зупинення транспортного засобу, або безпечного
для інших учасників руху об"їзду перешкоди, порушив правила розташування
транспортних засобів на дорозі, виїхав на узбіччя, не вибравши при цьому
безпечного інтервалу під час об'їзду перешкоди для руху (вищеназваних
пішоходів), не забезпечивши тим самим безпеки дорожнього руху унаслідок
порушення обумовлених правил дорожнього руху. Таким чином ОСОБА_1 виїхав на
праве узбіччя проїзної частини дороги та здійснив наїзд автомобілем на пішохода
ОСОБА_3, яка стояла на цьому узбіччі в очікуванні проїзду цієї автомашини,
внаслідок чого потерпіла ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, що відносяться до
категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу
здоров"я терміном більше 21 дня.

Як у ході досудового слідства так і в судовому засіданні
підсудний ОСОБА_1 винним себе в пред'явленому обвинуваченні не визнав і суду
пояснив, що автомобіль належав його дружині, а він керував ним за довіреністю.
Указує, що 28.12.2005 року у вечірній час цим автомобілем він перевозив
пасажирів рухаючись по вул.Гвардійській у напрямку вул.Перемоги м.Прилук зі
швидкістю 45-50 км/год. На зустрічній смузі дороги він побачив двох пішоходів,
один з них була жінка, яка раптово почала перебігати дорогу, тобто, стала
рухатись на його полосу руху. Він посигналив і щоб уникнути наїзду на неї
зменшив швидкість руху та прийняв вправо, водночас застосувавши гальмування,
однак, жінка вдарилася в передню частину автомобіля. Підсудний стверджує, що
потерпіла через свою грубу необережність стала бігти і вдарилася об машину, а
тому він не визнає своєї винності у даній ДТП і не бажає, щоб суд застосовував
до нього положення Закону України "Про амністію" №955-У від
19.04.2007року.

Однак, незалежно від того, що підсудний ОСОБА_1 не визнав
своєї вини в скоєному злочині, його ж винність у скоєнні даного злочину підтверджується
іншими доказами, що досліджені в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що увечері 28.12.2005
року вона зі своїм чоловіком ішли по вул.Гвардійській, але в темну пору доби,
через негоду та наявність калюж, вони змушені були рухатися обабіч проїжджої
частини дороги, тобто, знаходились періодично як на правій стороні проїзжої
части дороги так і на правому узбіччі. Вона рухалася попереду, а чоловік за
декілька кроків позаду неї. У цей час, в попутному напрямку за ними слідував
автомобіль і вони зупинилися маючи намір пропустити автомашину стоячи у цей час
лицем до проїзної частини дороги,тобто,лівою стороною туловища до наближавшогося
транспортного засобу. При цьому, чоловік крикнув на її адресу застереження і сам
устиг відскочити у бік, а на неї був здійснений наїзд даним автомобілем і вона
була травмована. Місцем наїзду на неї був край проїзної частини дороги і
початок узбіччя, про що вона конкретно вказувала при відтворенні обстановки і
обставин подій на досудовому слідстві. Через отримані травми вона змушена була
знаходитися на довготривалому лікуванні, а після дорожньо-транспортної пригоди
водій ОСОБА_1 поводився із нею грубо та не проявив будь-яких дій, спрямованих
на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, оскільки її немічний стан
призвів до моральних страждань та значних матеріальних затрат на лікування,
тому вона заявила в суді і підтримує в судовому засіданні цивільний позов про
відшкодування 10000грн. матеріальної і 20000грн. моральної шкоди.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 також підтвердив, що 28.12.2005 року у
темну пору доби, через негоду, вони з дружиною змушені були рухатися обабіч
проїжджої частини дороги, справа по вул.Гвардійській м.Прилуки. Коли ж в
попутному з ними напрямку з"явився автомобіль, то вони зупинилися щоб
пропустити його та повернулися лицем до дороги,тобто,стояли лівим боком до
наближавшогося автомобіля. Він побачив, що автомашина рухається прямо на них,
тому крикнув застереження на адресу дружини і сам відскочив у бік, і, в той же
момент автомобіль на їхньому узбіччі дороги здійснив наїзд на потерпілу
ОСОБА_3, травмувавши її.

В ході відтворення обстановки і обставин подій, як це підтверджується
складеними в ході досудового слідства Протоколами відповідно 07 червня та 05
червня 2006року на місці розглядуваної дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла
ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_6 кожен окремо визначили точне місцеперебування їх обох
та автомобіля під час наїзду на потерпілу. Цим місцем визначено край проїзної
частини дороги (справа по ходу автомобіля) і початок узбіччя цієї частини
дороги, що помічено позначкою (т.П-2) на Схемах до указаних Протоколів по цих
слідчих діях, (а.с.39-40; 41-42).

Наведені вище покази потерпілої та свідка, відповідають дійсним обставинам
скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки, як установлено судом, покази
потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 повністю узгоджуються з висновками
судово-автотехнічної (а.с.63-66) та судово-медичної (а.с.54-56) експертиз, з
яких вбачається, що спрямованість травмуючої сили у співвідношенні з характером
та локалізацією тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_3 які засвідчують, що
вона на момент наїзду транспортним засобом -вона перебувала лівим боком до
рухаючогося транспорту.

Ці ж обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні експерт
автотехнік та судово-медичний експерт, надаючи роз"яснення кожен
відповідно до свого експертного заключения.

Зокрема, судово-медичний експерт Малка Л.О. вказує на те, що
при такій версії розвитку подій ДТП
(як це випливає із пояснень самого підсудного та свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8)
- у потерпілої ОСОБА_3 було б виявлено інший механізм утворення тілесних
ушкоджень. Тим самим, такі пояснення вищеназваних свідків та підсудного про
розвиток подій ДТП та механізм наїзду на пішохода ОСОБА_3, експерт-автотехнік
вважає технічно неспроможними, (а.с.66).

А тому, враховуючи вищевикладені докази і те, що
показання потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_6 повністю узгоджуються з
вказаними висновками експертів, суд знаходить їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи.

Між тим, суд знаходить неузгодженості і протиріччя у
версії самого підсудного та показах свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10(а.с.36,37), які не відповідають фактичним обставинам справи та
різняться як поміж собою, так і з показами підсудного, а саме: - ці свідки
указують про наявність зустрічної автомашини на момент ДТП і нібо-то
подружжя ОСОБА_3 "бігали" по проїзній частині дороги, а сам підсудний
у судовому засіданні не указує про такі обставини. Крім того, потерпіла ОСОБА_3
та свідок ОСОБА_6 спростовують у своїх показах таку позицію підсудного, який за
жодних обставин не повинен був керувати автомашиною таким чином, щоб допустити
наїзд на пішоходів, про що прямо передбачено п.12.3 ПДР України.

За таких обставин, версію підсудного ОСОБА_1 по даній справі про те, що
ніби-то потерпіла перебігала дорогу безпосередньо перед його автомобілем, суд
вважає як одним із способів уникнути від кримінальної відповідальності за
скоєний злочин, а показання свідків-пасажирів, яких він (підсудний) перевозив -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - суд також вважає не об"єктивними та
не відповідають фактичним обставинам даної справи, а тому судом не беруться до
уваги.

Крім того, винність підсудного ОСОБА_1 в скоєному з необережності злочину
та наступивших наслідках - заподіянні потерпілій ОСОБА_3 тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості за ознакою розладу здоров"я більше 21 дня -
підтверджується висновком судово-медичної експертизи №440. Із цього висновку
експерта вбачається механізм появи тілесних ушкоджень, що характерний для
дорожньо-транспортної пригоди, який міг мати місце 28 грудня 2005 року,
внаслідок наїзду автомобілем, при цьому, травмуюча сила по відношенню до
потерпілої була направлена зліва направо, а сама потерпіла ОСОБА_3 відносно
автомашини знаходилась повернута - лівим боком, (а.с.56).

Отже, сукупність наведених вище та досліджених у судовому засіданні доказів
засвідчує про доведеність винності підсудного ОСОБА_1 у даній
дорожньо-транспортній пригоді, де наявний причинно-наслідковий зв"язок із
наступившими наслідками у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_3 середнього
ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, із-за невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п.п.11.1, 12.3, 13.1,
13.3 Правил дорожнього руху України, який керуючи автомобілем недотримався
відповідного безпечного інтервалу та виїхав за межі смуги свого руху коли
виявив небезпеку для свого руху, своєчасно не знизив швидкість транспорту, аж
до його повної зупинки, або безпечного об"їзду перешкоди в конкретній обстановці,
якою була для нього пішоход-потерпіла ОСОБА_3, тим самим підсудний ОСОБА_1
скоїв злочин, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст.286 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує про
відсутність обставин, які б пом"якшували чи обтяжували його покарання.

При цьому суд враховує дані про особу підсудного, який раніше не судимий та
має на утриманні неповнолітню дитину.

За таких обставин, суд вважає необхідним призначити покарання підсудному
ОСОБА_1 у межах санкції інкримінованої статті, у вигляді арешту.

Потерпіла ОСОБА_3 підтримала в даному судовому засіданні первісно заявлений
нею цивільний позов (а.с.115), тобто, вона просить стягнути з власника джерела
підвищеної небезпеки - цивільного відповідача ОСОБА_4 - 20000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, та 10000грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 не визнала і повністю заперечила проти
задоволення вимог позивачки із тих підстав, що вважає свого чоловіка -
підсудного ОСОБА_1 не винним у даній ДТП,
а відтак на її думку, не повинна відшкодовувати будь-яких сум на користь
потерпілої.

Вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі суд
вважає задовольнити його частково, оскільки, внаслідок травмування в
розглядуваній ДТП потерпіла
ОСОБА_3 зазнала фізичного болю та довготривалий час знаходилася в безпорадному
стані, який призвів до душевних переживань та обмежень звичного способу життя
людини, а тому, за правилами ст.1187 Цивільного Кодексу України необхідно
стягнути 10000 грн. моральної шкоди з винної особи, якою є власник джерела
підвищеної небезпеки ОСОБА_4(а.с.28), на відшкодування потерпілій ОСОБА_3, що
буде відповідати характеру та обсягу заподіяної потерпілій

шкоди
немайнового характеру. В решті суми морального відшкодування потерпілій ОСОБА_3
відмовити, як надмірно заявленої.

Разом з тим, цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди не
доведений належним чином та в повному обсязі, тобто, матеріали позову обмежені
лише наявністю квитанцій про сплату за медичні препарати, але відсутні
документи із висновком медичних установ про необхідність призначення для
її" лікування певного переліку медпрепаратів, що є перешкодою для його
правильного вирішення в цій кримінальній справі, тому позов у цій частині
необхідно залишити без розгляду, що не позбавлятиме її права вирішити це
питання у порядку цивільного судочинства.

Судові витрати по справі в сумі 122грн. 40коп., як відшкодування вартості
затрат на проведення судово-автотехнічної експертизи, відповідно до ст.93 КПК
України підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_1. (а.с.62).

Речовий доказ по справі: автомобіль марки "ВАЗ-2П02" д.н.з.
НОМЕР_1, що переданий на зберігання згідно розписки ОСОБА_1 та належить на
праві приватної власності ОСОБА_4, відповідно до вимог ст.81 КПК України
-залишити у власності останньої, (а.с.29,30).

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 323, 324, 327 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК
України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту з
позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід
засудженому ОСОБА_1 залишити попереднім - підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 10 000 (десять
тисяч) грн., в іншій частині їй в позові відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
шкоди у кримінальній справі - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 122грн. 40коп. в рахунок
відшкодування вартості проведеної судово-автотехнічної експертизи НДЕКЦ при
УМВС України в Чернігівській області.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки
"ВАЗ-21102" д.н.з. НОМЕР_1, що переданий на зберігання згідно
розписки ОСОБА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_4 - залишити у
власності останньої.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного
суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом 15 діб з
моменту його проголошення.