Справа № 11- 253/2007 Головуючий
у 1 інстанції : Кантур А.М.
Категорія : ст.125 ч.2 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в
складі:

головуючої: судді Шахової О.Г.

суддів
: Григор"євої В.Ф., Білоброва В.Д.

при
секретарі Глюк Н.

потерпілого
ОСОБА_1.

засудженого
ОСОБА_2.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2. на вирок Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2007 року.

Цим вироком
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та мешканець

м.Прилуки Чернігівської області, АДРЕСА_1, українець, громадянин України, освіта вища, одружений, має 2-х
неповнолітніх дітей, працює приватним підприємцем, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням
ст.69 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави в сумі 1 500
грн.

Стягнуто з ОСОБА_2. на користь потерпілого ОСОБА_1 1 000
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 500 грн. в рахунок
відшкодування витрат на надання юридичної допомоги, а всього стягнуто 1 500
грн.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с.Харитонівка
Срібнянського району Чернігівської області,
мешканець м. Прилуки,
АДРЕСА_2,

2

українець, громадянин України, освіта середня,
не працює, раніше не судимий,

за ч.1 ст. 125 КК України визнаний невинним та виправданий.

Вироком суду ОСОБА_2. визнано винним у наступному.

22 червня 2006 року близько 21 год. 30 хв.
ОСОБА_1 на своєму автомобілі ВАЗ-2102 д.н.НОМЕР_1 рухався в м.Прилуки по вул.
Київській зі швидкістю 40-45 км./год та зупинився перед нерегульованим
перехрестям вулиць Київської-Садової щоб пропустити пішоходів. ОСОБА_2.
переходив дане перехрестя разом з 8-річним сином. Останній перебіг дорогу сам,
а ОСОБА_2. почав ображати водія ОСОБА_1 брутальною лайкою, ударив ногою по
автомобілю, почав відчиняти дверці автомобіля та хотів придавити ними пальці
водія. У зв'язку з такою агресивною поведінкою ОСОБА_2 водій вийшов з
автомобіля та між ними виникла сварка. ОСОБА_2. вдарив ОСОБА_1 кулаком в
обличчя та розбив йому верхню губу, чим заподіяв останньому легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а потім розбив ногою передню фару
автомобіля. Уникаючи нападу та хвилюючись заподіяння більш значних тілесних
ушкоджень, ОСОБА_1 відмахувався руками та заподіяв ОСОБА_2. легкі тілесні
ушкодження без розладу здоров'я у виді синців в області правої скули та правого
передпліччя.

Судом винесена також окрема постанова про порушення
кримінальної справи за ознаками ст.384 ч.1 КК України щодо свідків по справі
ОСОБА_3. та ОСОБА_4 та доручено Прилуцькому міжрайонному прокурору організацію
досудового слідства.

На вирок суду засуджений ОСОБА_2., який був і потерпілим
по справі, подав апеляцію, в якій просить вирок відносно нього та потерпілого
скасувати і постановити свій. Посилається на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи, суд не взяв до уваги докази, які
могли істотно вплинути на рішення суду. Не заперечує ним адміністративного
правопорушення за ст. 173 КупАП.

По справі проведено повне судове слідство.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який
підтримав свою апеляцію, потерпілого, який заперечував проти апеляції, вважав
вирок законним і обгрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_2. у
вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає
фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів і є
обґрунтованим.

3

Сам засуджений вину свою в злочині, передбаченому ст.125 ч.2 КК України в
судовому засіданні не визнав, показуючи, що біля перехрестя вул.Київська-Садова
йому з його 8-річним сином треба було перейти дорогу. По пішохідному переходу
вони почали її переходити і, дійшовшши до її середини він побачив, що на
великій швидкості їде автомобіль ВАЗ, рукою він показував, щоб той гальмував.
Автомобіль різко зупинився за 20 см біля нього ноги . Його син дуже злякався і
перебіг дорогу. Він підійшов до автомобіля, водій намагався відкрити дверцята,
а він не давав йому це зробити. Тоді ОСОБА_1 сильно штовхнув дверцята машини і вийшов
з неї, підійшов до нього і ударив рукою його по обличчю. Він стверджує, що
захищався від ударів ОСОБА_1. Останнього він не бив, а тілесні ушкодження у
нього були, мабуть від того, коли водій гальмував, то міг ударитися обличчям об
кермо. Мабуть, падаючи, він ненавмисно побив фару в машині водія. Після удару
ОСОБА_1 у нього залишилися сліди, йому було соромно показуватися перед своїми
друзями в такому вигляду і з приводу цього просив відшкодувати йому моральні
збитки в розмірі 2000 грн. Він згоден був ОСОБА_1 відшкодувати витрати за
розбиту фару і згоден був з ним примиритися.

Хоча засуджений і не визнав своєї вини в
скоєному, але його винність доведена дослідженими доказами в судовому
засіданні.

Потерпілий ОСОБА_1 суду показав, що 22 червня
2006 року, близько 21-30 год. він на своєму автомобілі ВАЗ 2102 рухався по вул.
Київський в м. Прилуки зі швидкістю 40-50 км/год. Доїхавши до перехрестя вул.
Київська-Садова побачив, що по пішохідному переходу чоловік і махає рукою, він
зрозумів, що пішохід, він же засуджений ОСОБА_2, в нетверезому стані. Десь за 1
метр він зупинив автомобіль біля переходу. Різко не гальмував, а їхав
пригальмовуючи перед переходом. ОСОБА_2 почав нецензурно лаятися в його адресу,
він не зрозумів чому, показав, щоб той переходив, а той підійшов до його
автомобіля і почав по ньому бити руками і ногами. Він хотів вийти з машини, а
ОСОБА_2 держав дверцята, не даючи йому їх відкрити. Він з силою відкрив їх і
зробив зауваження, а той ударив його улаком по губі, нападав на нього, одяг був
в крові, і він вимушений був відбитися, один раз вдаривши його. В стороні
стояли жінки та кричали ОСОБА_2 припинити його бити, що вони викличуть міліцію,
після цього останній підбіг до машини і вдарив ногою по фарі, розбивши її.
Приїхали працівники міліції, яких викликали люди, і їх обох повезли на медичне
освідування.

Він захищався, тому
свою вину в
умисному нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не визнає.

Своїми діями ОСОБА_2
причинив йому моральну
шкоду, яку він оцінював в 17000
грн.

4

Свідок ОСОБА_5
(а.с.26-28,54), пояснення та свідчення якої були досліджені в апеляційному
суді, показала, що ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_1 раніше не знала. Того дня, після 21
години вона зі своєю донькою ОСОБА_6. йшли по вул. Київській. Зустріли перед
перехрестям Київської-Садової знайому. Вона побачила як по пішохідному переході
побіг хлопчик, за ним йшов чоловік з пакетом в руках. Перед переходом, на
невеликій відстані стояв білий автомобіль. Засуджений ОСОБА_2, вже майже
перейшовши перехід, повернувся до автомобіля і почав бійку з водієм, розбив
фару. Вона не змогла зрозуміти чи він витягував з автомобіля ОСОБА_1 , чи
заштовхував його туди, але вона побачила, що обличчя у портерпілого було в
крові і була розбита губа. Вони почали штовхати один одного. Вони намагалися
вгамувати ОСОБА_2. Під"їхавши на велосипеді жінка почала кричати на
ОСОБА_2, щоб той залишив водія, побігла купила пляшку пива і віддала йому і той
його випив. Стверджувала, що бійку розпочав ОСОБА_2. Автомобіль їхав з
невеликою швидкістю і різкого гальму колес автомобіля вона не чула.

Свідок
ОСОБА_6.(а.с.23-25,54-55), пояснення та свідчення якої були досліджені в
апеляційному суді, показала, що дійсно бачила, як по пішоходнохму переходу
пробіг хлопчик, а за ним йшов ОСОБА_2 і перед переходом зупинився автомобіль.
ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_1 і почав витягувати його з машини, ображав його,
ударив його по обличчю, у того появилась кров, вона відтягувала розлюченого
ОСОБА_2 від ОСОБА_1, а він, навіть розтоптав свої окуляри, потім ударив ногою
по правій фарі автомобіля. ОСОБА_1 не бив засудженого, він стояв розгублений,
чому вона і почала захищати водія. Біля банку „Аваль" стояла жінка і
кричала ОСОБА_2 „ОСОБА_2, не бий його". Вона побігла в кінотеатр і
викликала міліцію. ОСОБА_2 був в нетверезому стані і після цього пив з пляшки
пиво.

Досліджені
пояснення та свідчення свідка ОСОБА_7. (а.с.30,55), працівника міліції,
свідчать про те, що, доїхавши до перехрестя Київська-Садова до його службового
автомобіля підбіг ОСОБА_1 та сказав, що між ним та ОСОБА_2 виникла суперечка,
він був знервований та на обличчі була кров, він повідомив, що його побив
ОСОБА_2.

Свідки
ОСОБА_3. та ОСОБА_4, (а.с.55-56) які були викликані до суду за проханням
ОСОБА_2 , щодо обставин події, в основному, дали ідентичні один одному показання.
Стверджували, що перед пішохідним переходом автомобіль ОСОБА_1 різко
затормозив, ОСОБА_2 підійшов до машини, ОСОБА_1 хотів відкрити дверці, але той
йому не давав. Врешті ОСОБА_1 вийшов і ударив ОСОБА_2 і вони почали битися.
Вони слідкували за подією.

Свідок
ОСОБА_3 говорив, що бачив, що по машині був якийсь удар, але хто ударив і
навіщо не знає. Кому і хто подавав напої не знає. Тілесні ушкодження він бачив
тільки у ОСОБА_2. Свідок же ОСОБА_4 показав, що машина зупинилася перед зеброю
і він побачив у ОСОБА_1 розбиту губу, а у ОСОБА_2 почервоніння на обличчі і він
зрозумів, що вони ударили один одного.

Свідки
ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7 суду показали, що не бачили на місці події ні ОСОБА_3,
ні їсаєва.

В апеляційному суді свідок ОСОБА_4 показав, що достовірно
вже не пам"ятає тієї події, плутався в часі, коли вона відбулася. Добре
тільки

5

пам"ятає те, що першим ОСОБА_1 вдарив
ОСОБА_2. Не пам"ятає, чи були тілесні ушкодження на ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Суд вірно віднісся до показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4
критично, посилаючись на те, що вони знаходяться в дружніх відносинах з
засудженим і тому давали показання на користь засудженого.

їх показання по фактичним обставинам події
різняться з показаннями свідків очевидців ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_8. -сторонніх
осіб засудженому та потерпілому та і різняться в деталях показанням самого
ОСОБА_2, висновку судово-медичної експертизи, щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_2
(а.с.76).

Крім того, в судовому засіданні 24 листопада 2006 року, коли вирішувалося
питання про виклик свідків і, з цього приводу, відкладувалося слухання справи ,
ОСОБА_1 взагалі не згадував за свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4. А вже в поданій
зутрічній його скарзі про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1
посилається на свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які як вважав ОСОБА_2, були
очевидцями події. Але ж і у відмовному матеріалі (а.с.5-33) відсутні пояснення
зазначених осіб, і ні хто на них не вказує, навіть сам ОСОБА_2 працівники
міліції відразу на місці події відбирали пояснення у очевидців, які і викликали
міліцію.

Суд в основу обвинувачення ОСОБА_2. поклав показання
потерпілого ОСОБА_1, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7. ОСОБА_8. і
обґрунтовано визнав їх такими, що відповідають дійсності, оскільки їх пояснення
та показання підтверджуються сукупністю розглянутих у судовому засіданні
доказів.

Підстав для сумніву в правдивості показань потерпілого
ОСОБА_1 у колегії суддів не має, оскільки його показання та показання
зазначених вище свідків узгоджуються між собою.

Винність ОСОБА_2. в скоєному також підтверджується
висновком судово-медичної експертизи (а.с.77), де зазначено, що в ОСОБА_1 мали
місце набряк верхньої губи, забійна рана в області верхньої губи посередині.
Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих, тупих предметів, по давності
можуть відповідати 22.06.2006 року. Тілесні ушкодження у вигляді набряку
верхньої губи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тілесні
ушкодження у вигляді забійної рани в області верхньої губи посередині
відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом
здоров"я. Маловірогідно, що дані тілесні ушкодження могли виникнути при
самообороні.

Викладені вище висновки експертизи суд визнає як докази
оскільки вони науково обґрунтовані і будь-яких сумнівів у правильності таких
висновків суд не має.

Таким чином, в судовому засіданні доведена вина ОСОБА_2.
в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_1. легких тілесних ушкоджень, що потягли
за собою короткочасний розлад здоров'я.

6

Покарання, яке призначене судом засудженому відповідає характеру і ступеню
тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.

Колегія суддів вважає, що суд на законних
підставах, посилаючись на ст. 36 КК України виправдав ОСОБА_1, прийшовши до
висновку, що він діяв в стані необхідної оборони, захищаючи своє життя,
здоров"я від протиправних посягань засудженого.

Суд обґрунтовано стягнув з засудженого на користь
потерпілого моральні збитки, понесені останнім в зазначеному в вироку розмірі,
оскільки це підтверджується доказами по справі.

Щодо винесеної судом окремої постанови, якою суд порушив кримінальну справу
щодо свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст.384 ч.1
КК України колегія суддів вважає, що її необхідно скасувати, як незаконну, так
як згідно ст. 98 КПК України суддею порушуються справи зазначені в частині 1
ст.27 КПК, тобто, тільки порушення кримінальної справи не інакше як за скаргою
потерпілого.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2007
року без змін.

Скасувати окрему постанову Прилуцького міськрайонного
суду від 02 лютого 2007 року в адресу Прилуцького міжрайонного прокурора про
порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 384 ч.І КК
України щодо ОСОБА_3. та ОСОБА_4