У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Коновалова В.М.,

суддів Канигіної
Г.В., Скотаря А.М.

за участю прокурора Опанасюка О.В.

розглянула
в судовому засіданні у м. Києві 29 листопада 2007 року кримінальну справу за
касаційними скаргами засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3 та
захисника ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від
26 січня 2004 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2006 року.

Цим вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років
позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки
позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України на 7 років
позбавлення волі;

-за ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на
3 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 289 КК України на 10
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_1 визначено 11 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років
позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України на 7 років
позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 185 КК України на 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на
3 роки позбавлення волі;

- за ст. 198 КК України на 3 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
часткового складання покарань остаточно ОСОБА_2 визначено 9 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 289 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено 5
років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2
роки з покладенням на нього обов'язку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 цього
Кодексу.

За ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_5
виправдано.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

раніше не судиму,

- за ст. 198 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі п. “а” ст. 1 Закону України
“Про амністію” від 11 липня 2003
року ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

раніше не судимого,

- за ст. 198 КК України на 2 роки
позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 396 КК України на 3 роки
позбавлення волі;

- за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 185 КК
України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено 5
років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком
на 3 роки з покладенням на нього обов'язку, передбаченого п.4 ч. 1 ст. 76 цього
Кодексу

Судом вирішено питання щодо
позовів, заявлених цивільними позивачами та постановлено стягнути на їх користь
з ОСОБА_1, а також солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідні суми на
відшкодування завданої шкоди, у тому числі постановлено стягнути з останніх
солідарно на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 18180
гривень. Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Запорізької області від 30 жовтня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_1
з ч. 3 ст. 289 КК України на
ч. 2 ст. 289 цього Кодексу та призначено йому за цим законом покарання у
виді позбавлення волі на 6 років без
конфіскації майна.

Пом'якшено ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року
позбавлення волі. Залишено без зміни покарання, призначене йому місцевим судом
за частинами 3, 4, 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених
покарань остаточно ОСОБА_1 призначено 10 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Пом'якшено ОСОБА_2 покарання за ст. 198 КК України до 1 року позбавлення
волі.

Залишено без зміни призначене місцевим судом ОСОБА_2 покарання за частинами
3, 4, 5 ст. 185; ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
часткового складання покарань остаточно ОСОБА_2 призначено 9 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 365 КПК України дії ОСОБА_5
перекваліфіковано з ч. 3 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 289 цього Кодексу та
призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки позбавлення
волі з конфіскацією майна.

Залишено без зміни призначене місцевим судом ОСОБА_5
покарання за частинами 2 та 3 ст. 185 КК України.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 призначено 4 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5
звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2
роки з покладенням на нього обов'язку,
передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

У іншій частині вирок, у тому числі й щодо ОСОБА_7, залишено без зміни.

Згідно з вироком, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні злочинів за
таких обставинах.

ОСОБА_1 в період з 24 травня
2000 року по 25 травня 2002 року повторно вчинив ряд крадіжок чужого майна з
проникненням у житло мешканців м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької
області, а саме: ОСОБА_8 на суму 3300 гривень, ОСОБА_9 на суму 1633
гривень 40 копійок, ОСОБА_10
на суму 1980 гривень, ОСОБА_11 на суму 2030 гривень, ОСОБА_12 на суму
2609 гривень, ОСОБА_13 на суму 7850 гривень, ОСОБА_14 на суму 570
гривень, ОСОБА_15 на суму
1719 гривень.

Крім того, приблизно в листопаді 2000
року ОСОБА_1 проник в квартиру АДРЕСА_1, звідки намагався таємно викрасти майно
ОСОБА_16, проте злочин не довів до кінця, оскільки був виявлений останнім.

Приблизно в січні - лютому 2001 року
він, перебуваючи на робочому місці в ЗАТ “ЗЖРК” в с. М. Білозерка Василівського
району Запорізької області, із загальної роздягальні таємно викрав майно
ОСОБА_17 на суму 608 гривень.

З лютого 2002 року по 7
травня 2002 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 таємно вчинили
крадіжки чужого майна з проникненням у житло мешканців м. Дніпрорудне
Василівського району Запорізької області, а саме: ОСОБА_18 на суму 819 гривень,
ОСОБА_19 на суму 100 гривень, ОСОБА_20 на суму 1717 гривень 15 копійок,
ОСОБА_14 на суму 1402 гривні 50 копійок, ОСОБА_21 на суму 2500 гривень,
ОСОБА_22 на суму 5551 гривню, ОСОБА_23 на суму 103 гривні 50 копійок, ОСОБА_3
на суму 20313 гривень, ОСОБА_24 на суму 4442 гривні, ОСОБА_25 на суму
7040 гривень, ОСОБА_26 на суму 3480 гривень 50 копійок.

У той же спосіб у перших
числах березня 2002 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_27 шляхом злому
замків вхідних дверей вартістю 94 гривні, проникли в квартиру АДРЕСА_2
зазначеного міста, що належить ОСОБА_28, але нічого не викрали через
відсутність майна в ній.

В аналогічний спосіб ОСОБА_1
за попередньою змовою з
ОСОБА_5 17 вересня 2000 року приблизно о 23 годині проникли до
складського приміщення № 11 ЗАТ ”ЗЖРК” у с. Мала Білозерка Василівського району
Запорізької області, звідки таємно викрали два кондиціонери марки ”Самсунг” на
суму 3967 гривень 20 копійок.

Також ОСОБА_1 за попередньою
змовою з ОСОБА_5 проникли
в квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_29, звідки таємно викрали її майно на
суму 3902 гривень.

2 липня 2001 року приблизно о
24 годині ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно заволоділи
автомобілем “Фольксваген-Гольф”, НОМЕР_1, що знаходився біля під'їзду № 1
будинку № 55 на вулиці Леніна у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької
області, а наступного дня з салону цього автомобіля викрали майно на суму 82
гривні.

У ночі в період з 23 по 26
травня 2002 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 та ОСОБА_7,
розподіливши між собою ролі, шляхом проникення у квартируАДРЕСА_4 викрали
телевізор “LG” та інше майно ОСОБА_30 на загальну суму 7660 гривень. Викрадене
майно сховали у лісосмузі, яке через декілька годин перевезли автомобілем
ОСОБА_6 “Фольксваген-Гольф” НОМЕР_2 в гараж останнього.

Крім зазначеного, ОСОБА_5, приховував вчиненні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5
крадіжки майна у ОСОБА_29, ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_21, ОСОБА_3,
ОСОБА_24 та ОСОБА_31.

30 травня 2002 року приблизно о 1 годині 30 хвилин ОСОБА_1 за попередньою
змовою з ОСОБА_2, з метою заволодіння чужим майном, узгодивши між собою дії,
підійшли до будинку АДРЕСА_2 цього ж міста, де ОСОБА_2 залишився спостерігати
за навколишньою обстановкою, а ОСОБА_1 проник у квартиру № 25. Будучи виявленим
ОСОБА_32, він напав на неї, приставив до неї пістолет, висловлюючи погрози
вбивством, заволодів майном потерпілої на суму 6134 гривні.

ОСОБА_6, достовірно знаючи, що золоті
обручка з червоним каменем «Маркіз», хрестик, ланцюжок, пара сережок
викрадені у ОСОБА_3, придбала
їх у свого співмешканця ОСОБА_1

У касаційних скаргах та доповненнях до
неї:

- потерпіла ОСОБА_3 просить судові
рішення в частині засудження ОСОБА_6 скасувати у зв'язку з м'якістю
призначеного йому покарання та необґрунтованим звільненням його від відбування
покарання. Також зазначає, що ОСОБА_5 в солідарному порядку разом з іншими
засудженими має відшкодувати їй завдану шкоду;

- захисник
ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1, даючи свій аналіз обставинам справи,
просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати та виправдати його за
недоведеністю участі у вчинених злочинах. Мотивує тим, що справу щодо ОСОБА_1
сфабриковано, досудове та судове слідство проведено однобічно, неповно та з
порушенням вимог кримінально-процесуального закону;

- засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу
провадженням закрити, чи направити на нове розслідування, посилаючись на те, що
справу щодо нього сфабриковано, досудове та судове слідство проведено однобічно
та з порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Зазначає, що
апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, порушення вимог
закону не усунув;

- засуджений ОСОБА_2, даючи свій аналіз обставинам
справи, просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу провадженням
закрити. Обґрунтовує тим, що інкриміновані йому злочини він не вчиняв, висновки
суду не відповідають фактичним обставинам справи, досудове та судове слідство
проведено однобічно та з порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Апеляційний суд допущені місцевим судом порушення вимог закону залишив поза
увагою.

Судові рішення щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у касаційному
порядку не оскаржені.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення
касаційних скарг без задоволення та необхідність внесення змін у судові рішення
в порядку ст. 395 КПК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Винуватість ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у вчиненні
зазначених злочинів підтверджується зібраними по справі, дослідженими судом та
обґрунтовано покладених в основу вироку доказів, зокрема: показаннями самих цих
засуджених під час досудового слідства, в яких вони змістовно розповідали про
обставини вчиненнях злочинів; показаннями засудженого ОСОБА_5 про обставини
вчинення злочинів спільно з ОСОБА_1; а також показаннями засудженої ОСОБА_6;
показаннями потерпілих, щодо яких було вчинено злочини; показаннями численних
свідків; даними письмових доказів про кількість та вартість викраденого майна;
даними, що містяться відповідних протоколах огляду місця події, протоколів
очних ставок і відтворення обстановки та обставин події, іншими доказами, які є
у матеріалах справи.

Показання потерпілих та свідків об'єктивно узгоджуються з
дослідженими судом письмовими доказами. Уся сукупність зібраних у справі
доказів була належним чином проаналізована судом, підстав для сумнівів в
об'єктивності доказів, на які послався суд на підтвердження винуватості
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з матеріалів справи не вбачається.

Крім того, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу
за апеляціями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, потерпілої ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4,
перевірив викладені у них доводи, які за змістом аналогічні доводам касаційних
скарг, і визнав їх необґрунтованими з наведенням в ухвалі відповідних підстав.
Це рішення відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Колегія суддів знаходить рішення апеляційного суду
правильним.

Твердження у скарзі потерпілої ОСОБА_3 про м'якість
призначеного ОСОБА_6 покарання та безпідставне звільненням його від відбування
покарання, а також необхідність стягнення з нього матеріальної шкоди солідарно
з іншими засудженими, не обґрунтовані.

Кваліфікація дій ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є
правильною, а покарання кожному з них призначено відповідно до вимог ст. 65 КК
України: з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ними злочинів, їх особи та
конкретних обставин справи. Суд на підставі ст. 75 КК України обґрунтовано
звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, належним чином
мотивував прийняте ним рішення.

Правильно вирішено питання про стягнення матеріальної
шкоди, завданої вчиненням злочину з осіб, яких визнано винуватими у цьому
злочину, а саме з ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Клопотання засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про їх виклик
для дачі пояснень при касаційній перевірці вироку щодо них задоволенню не
підлягає, оскільки згідно зі ч. 1 ст. 391 КПК України таке клопотання при
касаційній перевірці судових рішень, визначених у ч. 2 ст. 383 КПК України, не
є обов'язковим для касаційного суду, а необхідності у виклику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
касаційного суду колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які могли б бути підставою для скасування постановлених у справі
судових рішень, в тому числі тих, які зазначені у скаргах, не виявлено.

Разом з тим, судові рішення щодо ОСОБА_6 та ухвала апеляційного суду щодо
ОСОБА_5 в порядку ст. 395 КПК України підлягають зміні.

Так, суд всупереч вимог ст. 76 КК України поклав на ОСОБА_6 обов'язок один
раз в місяць протягом іспитового строку з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення
від відбуванням покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого
обов'язок періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої
системи. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Кримінально-виконавчого кодексу періодичність
та дні проведення реєстрації осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, установлює
кримінально-виконавча інспекція.

Отже, судом неправильно застосовано кримінальний закон, у зв'язку з чим
судові рішення щодо ОСОБА_6 в порядку ст. 395 КПК України підлягають зміні з
виключенням рішення про встановлення періодичності проведення реєстрації
засудженого в органах кримінально-виконавчої системи.

Крім того, апеляційний суд, змінюючи вирок щодо ОСОБА_5 та пом'якшуючи йому
покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, в порушення вимог
ст. 400 КПК України призначив йому
додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами зазначеної норми посилення покарання
або застосування закону про більш тяжкий злочин під час нового розгляді справи
апеляційним судом допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за
м'якістю покарання або у зв'язку з необхідністю застосування закону про більш
тяжкий злочин.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 1 листопада 2005 року попередню
ухвалу апеляційного суду від 16 березня 2005 року не було скасовано з
зазначених підстав. Справу було
направлено на новий апеляційний розгляд, під час якого не було встановлено, що
ОСОБА_5 вчинив більш тяжкий злочин або що збільшився обсяг пред'явленого йому
обвинувачення. Натомість, апеляційний
суд перекваліфікувавши його дії з ч. 3 на ч. 2 ст. 289 КК України, пом'якшив
йому покарання до 4 років позбавлення волі, проте призначив додаткове покарання
у виді конфіскації майна, яке не було йому призначено зазначеною ухвалою від 16
березня 2005 року.

Цей недолік необхідно усунути, виключити з ухвали
апеляційного суду рішення суду про призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК
України додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК
України колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, потерпілої
ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

У порядку ст. 395 КПК України вирок Василівського районного
суду Запорізької області від 26 січня 2004 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від
30 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_7 змінити: виключити рішення про встановлення періодичності явки
ОСОБА_7 для реєстрації в органах кримінально-виконавчої системи.

У порядку ст. 395 КПК України ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від
30 жовтня 2006 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Виключити із зазначеної ухвала апеляційного суду рішення
про призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України додаткової міри покарання у
виді конфіскації майна.

Судді:

В.М. Коновалов Г.В.
Канигіна А.М. Скотарь