Категорія:ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000766 за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гать Луцького району, Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , судимого:

1)22.08.2008 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 1 ст. 187 КК України, на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

2)19.11.2008 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі. 15.08.2011 року звільнений постановою Маневицького районного суду Волинської області умовно- достроково на 1 рік 3 місяці 4 дні.

Засудженого за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції;

-повідомляти органи кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи чи навчання;

-періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній- домашній арешт до набрання вироком законної сили.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И В:
Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим за те, що він 27.10.2013 року в період з 12.00 до 15.30 год., перебуваючи в с. Одеради Луцького району, разом із потерпілим ОСОБА_10 вживав алкогольні напої, після чого вони пішли до місця проживання ОСОБА_10 .. Близько 16.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території домогосподарства АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливу зацікавленість, умисно, з метою заволодіння чужим майном напав на потерпілого ОСОБА_10 , нанісши йому удари кулаком в ніс, голову, внаслідок чого той впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, з метою заволодіння чужим майном шляхом нападу поєднаного із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, ОСОБА_8 наніс лежачому на землі потерпілому ОСОБА_10 численні удари кулаками по голові та палицею удари по голові і тулубу, від чого потерпілий втратив свідомість, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно- мозкової травми з струсом головного мозку, закритого перелому кісток носа, синців обличчя, сукон`юктивальних крововиливів обох очних яблук, садна в проекції лівої брови, які, згідно висновку судово- медичної експертизи № 1506 від 31.10.2013 року, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після того ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном ОСОБА_10 « Нокія Х1-01» » вартістю 400 грн., в якому була сім карта мобільного оператора « МТС»- 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., сім карта оператора « Київстар» ціною 10 грн., на рахунку якої було 10 грн., флешкартою пам`яті ємкістю 1 ГБ ціною 60 грн., завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 500 грн. та зник з місця події.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації

дій обвинуваченого, вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення. Зазначає, що судом безпідставно застосовано ст. 69 КК України, крім того, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 , більш м`якого виду покарання, ніж передбаченого санкцією ч.2 ст.187 КК України, однак призначив покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції даної статті Закону. А також без наведення мотивів застосував ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши суддю - доповідача, який доповів зміст оскарженого судового рішення та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника про законність вироку суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задовольнянню частково з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у вчиненні ним нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, скоєного особою яка раніше вчинила розбій, підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом першої інстанції відповідно до ст.94 цього Кодексу і в цій частині в апеляційній скарзі не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як видно з вироку, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_8 та призначаючи останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, суд в мотивувальній частині вироку вказав про призначення останньому більш м`якого виду покарання ніж передбачено санкцією ч.2 ст.187 КК України, в той же час призначив покарання ОСОБА_8 нижче нижчої межі встановленої санкцією ч.2 ст.187 КК України, тим самим допустивши суперечності в мотивувальній і резолютивній частинах вироку та не навів обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину.

Крім того, допустив суд суперечності у вироку, зазначивши у мотивувальній частині, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства в той же час призначає останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд у вироку будь- яких мотивів про можливість виправлення останнього без відбування покарання у вироку не навів. Не враховано судом того, що ОСОБА_8 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за розбій та був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак під час іспитового строку вчинив інший корисливий злочин та відбував покарання у виді позбавлення волі. Після звільнення повторно вчинив розбійний напад, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що судом визнано обставиною, яка обтяжує покарання. Тому, призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України не є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, а саме: звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, суперечить вимогам ст.ст.50,65 КК України та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Тому, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України, відповідно до вимог ч.2 ст.409, ст.420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Разом з тим, згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити покарання нижче найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції статті.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 щиро покаявся та визнав себе винним у скоєному не заперечуючи обставини вчинення ним злочину і добровільно відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, попросив у нього вибачення, що є обставинами які пом`якшують покарання.

Крім того, ОСОБА_8 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, задовільно характеризується оскільки скарг і зауважень на нього не надходило, має на утриманні трьох малолітніх дітей, з моменту вчинення цього кримінального правопорушення пройшов значний час ( скоїв злочин 27.10.2013 року) і останній на даний час злочинів не вчинив, з потерпілим примирився і ОСОБА_10 просить не позбавляти його волі, перший розбій вчинив у неповнолітньому віці.

За наведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, апеляційний суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_8 нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті Закону, за яким обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності у виді п`яти років позбавлення волі з додатковим покаранням - конфіскацією всього майна що є у його власності.

Таке покарання призначене ОСОБА_8 буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідатиме принципам законності і справедливості.

З вищенаведених підстав апеляційна скарга заступника прокурора Волинської області підлягає до часткового задовольняння.

Оскільки прокурором не ставилось питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , тому до приведення вироку до виконання слід залишити останньому раніше обраний запобіжний захід домашній арешт.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Засудженому ОСОБА_8 до приведення вироку до виконання залишити раніше обраний запобіжний захід домашній арешт.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ всіма учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4