Справа № 728/2279/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/92/2015
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем ПСП «Авангард», не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за апеляційними скаргами цивільного відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

представника цивільного відповідача ПСП «Авангард» ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до статті 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст.76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 491 грн. 40 коп.

Заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ПСП «Авангард» цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ПСП «Авангард» на користь ОСОБА_7 50000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. витрат понесених на правову допомогу, на користь ОСОБА_8 50000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 серпня 2014 року, близько 09-00 години, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ-66», який не зареєстрований в Державтоінспекції та належить ПСП «Авангард» (с. Курінь Бахмацького району Чернігівської області), порушив вимоги п.1.5, 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху, а саме: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним, та при в`їзді в бокс гаражного приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 , придавив до колони ОСОБА_12 , який показував, як правильно розмістити автомобіль у ньому.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді розтрощення кульшового суглобу зліва з переломом шийки лівого стегна та кісток таза зліва, розчавлення м`яких тканин тіла в цій ділянці з пошкодженням нервів та крупних судин з розвитком травматичного шоку та зовнішньої крововтрати, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і при транспортуванні до Бахмацької ЦРЛ помер в кареті швидкої допомоги.

З вироком суду 1 інстанції, в частині вирішення цивільних позовів, не погодились потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також цивільний відповідач - приватне сільськогосподарське підприємство «Авангард».

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду змінити та збільшити суму стягнутої з ПСП «Авангард» на їх користь моральної шкоди до 200000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги потерпілі зазначили, що суд першої інстанції при визначенні обсягу завданої потерпілим моральної шкоди належним чином не врахував той факт, що з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди порушились актуально життєві плани потерпілих, погіршилась реалізація побутових та життєвих перспектив. Вчиненим кримінальним правопорушенням їм завдано значно більше моральної шкоди, ані ж визначено судом першої інстанції.

Представник цивільного відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати в частині, що стосується вирішення цивільного позову, ухвалити новий, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди у зв`язку з тим, що вона не є потерпілою у даному провадженні, а також зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПСП «Авангард» на користь потерпілої ОСОБА_7 до 20000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що вирок суду постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як судом, в порушення ч. 6 ст. 55 КПК України, ОСОБА_8 визнано потерпілою у кримінальному провадженні, та не враховано той факт, що рішенням Бахмацького районного суду від 06.01.2005 року ОСОБА_14 , дружину померлого, позбавлено батьківських прав, а батько ОСОБА_8 на той час відбував покарання у місцях позбавлення волі. З 12.01.2005 року ОСОБА_8 знаходилась у Городнянській загальноосвітній школі - інтернаті на повному державному забезпеченні та мала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, протягом всього часу перебування потерпілої в даній школі батьки її не відвідували, листів не писали, здоров`ям та успіхами не цікавились. Після повернення ОСОБА_12 з місць позбавлення волі останній відносин з донькою не підтримував, про що свідчить рішення виконавчого комітету Курінської сільської ради від 17.07.2007 року, в якому остання клопотала перед службою у справах неповнолітніх про позбавлення ОСОБА_12 батьківських прав. Рішенням Курінської сільської ради від 18.12.2013 року ОСОБА_8 придбано житловий будинок та земельні ділянки як дитині, позбавленій батьківського піклування, за рахунок державних коштів. Згідно повідомлення Кременчуцької ВК № 69 протягом періоду перебування ОСОБА_12 у виправній колонії його донька жодного разу не приїздила до нього на побачення. Тобто, з 2004 року ОСОБА_12 не підтримував будь-яких стосунків зі своєю дочкою, не проживав з нею однією сім`єю. Цивільні позови в частині розміру моральної шкоди належним чином не обґрунтовані, що є порушенням вимог Цивільного та Цивільно-процесуального коксів України. При визначенні обсягу завданої моральної шкоди суд необґрунтовано завищив суму, яка підлягає стягненню, та не в повній мірі з`ясував обставини провадження та обсяг душевних страждань позивачів.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих представник цивільного відповідача, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги потерпілих, просить вирок суду скасувати в частині, що стосується вирішення цивільного позову, ухвалити новий, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди а також зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПСП «Авангард» на користь потерпілої ОСОБА_7 до 20000 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача, які просили апеляційну скаргу потерпілих залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ПСП «Авангард» задовольнити з наведених в ній підстав, представника потерпілих, який просив подану потерпілими апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу цивільного відповідача залишити без задоволення, прокурора, який просив подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу цивільного відповідача ПСП «Авангард» слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини кримінального провадження, викладені в обвинувальному акті та у вироку суду. Зазначив, що в скоєному щиро кається.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, являється особою молодого віку та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування ним покарання, встановивши максимальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України, та поклавши на нього певні обов`язки, визначені ч. 1ст. 76 КК України.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що вирок необхідно змінити в частині вирішення цивільного позову.

Згідно із положеннями ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з матеріалів кримінальних проваджень (т. 2 а.п. 20, 18, т. 1 а.п. 137, 139), потерпіла ОСОБА_8 являється донькою померлого ОСОБА_12 , який не позбавлявся батьківських прав, а ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_12 , та мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька та чоловіка. Тому твердження представника цивільного відповідача про те, що ОСОБА_8 не є потерпілою у даному кримінальному провадженні колегія суддів не приймає до уваги з вказаних вище підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, суд першої інстанції у повній мірі не врахував всі обставини відносин позивачів з потерпілим, які безпосередньо впливають на глибину та тривалість душевних страждань потерпілих.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що померлий ОСОБА_12 є батьком позивачки ОСОБА_8 , який з 01.07.2004 року по 2007 рік та з 14.03.2008 року по 14.03.2013 року перебував у місцях позбавлення волі, що підтверджується вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.07.2004 року (т.2 а.п. 111,112) та довідкою про звільнення Кременчуцької ВК в Полтавській області (т.2 а.п. 92).

Позивачка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до листа Городнянської загальноосвітньої школиінтерната від 22.10.2015р., з 12.01.2005 року по 26.06.2007 року знаходилась на вихованні в Городнянській загальноосвітній школі-інтернаті та перебувала на повному державному забезпеченні, в 2007 році вступила на навчання до Куликівського аграрного ліцею, мала статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За період перебування ОСОБА_15 в школі-інтернаті батьки жодного разу не провідали дитину, листів не писали, не дзвонили, життям, здоров`ям та успіхами дівчинки не цікавились (т. 2 а.п. 95).

Відповідно до повідомлення Кременчуцької ВК в Полтавській області від 24.10.2014 року за час відбування ОСОБА_12 покарання позивачка ОСОБА_8 останнього не відвідувала, листи не писала (т. 2 а.п. 91).

Як вбачається з листа Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області від 29.10.2014 року, рішенням виконкому Курінської сільської ради від 17.07.2007 року ініційовано позбавлення батьківських прав ОСОБА_12 по відношенню до дитини ОСОБА_8 , 1990 року народження, але позбавлення не відбулося, оскільки ОСОБА_12 був знову засуджений і відбував покарання у місцях позбавлення волі (т. 2 а.п. 104, 107).

Згідно рішення Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області від 18.12.2013 року для дитини позбавленої батьківського піклування ОСОБА_8 , 1990 року народження, придбано житловий будинок та земельні ділянки (т. 2 а.п. 74).

Відповідно до свідоцтва про шлюб померлий ОСОБА_12 та позивачка ОСОБА_7 уклали шлюб 05.06.2014 року (т. 2 а.п. 18).

В суді 1 інстанції, розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 200 000 грн., позивачка ОСОБА_7 обґрунтовувала втратою чоловіка, тим, що вона залишилася одна та відсутністю житла, а позивачка ОСОБА_8 свої вимоги обґрунтовувала втратою батька, який після звільнення з місць позбавлення волі їй допомагав та необхідністю грошей для газифікації та проведення ремонту будинку.

Проте доказів відновлення стосунків, які притаманні близьким родичам, після звільнення померлого ОСОБА_12 з місць позбавлення волі, позивачка ОСОБА_8 не надала.

В суд апеляційної інстанції позивачі не з`явилися, а їх представник ОСОБА_10 не навів жодного доказу, який б підтверджував тривалу духовну близькість родинних відносин між батьком та дитиною, їх прив`язаність та обізнаність про життя один одного, а також тривалість часу спілкування потерпілих, їх душевні страждання та тяжкість вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Враховуючи вище викладені факти, та зокрема той факт, що позивачці ОСОБА_8 , вже після звільнення її батька з місць позбавлення волі, рішення сільської ради від 18.12.2013 року, як дитині позбавленої батьківського піклування, був придбаний будинок та земельна ділянка, що спростовує її доводи, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_12 між нею та батьком відновилися родинні зв`язки, а також враховуючі інші обставини, які впливають на розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, зокрема близькість, тривалість родинних відносин між померлим та потерпілими, колегія суддів вважає, що на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 20000 грн. на кожну потерпілу, яка за даних обставин відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на те, що на час заподіяння моральної шкоди обвинувачений ОСОБА_6 виконував трудові обов`язки, то обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди суд обґрунтовано поклав на цивільного відповідача ПСП «Авангард», який є власником автомобіля «ГАЗ-66», який не зареєстрований в Державтоінспекції, та яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував обвинувачений ОСОБА_6 .

Доводи представника ПСП «Авангард», що ОСОБА_8 взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з загибеллю батька - ОСОБА_12 , оскільки позивачка знаходилась на вихованні у Городнянській загальноосвітній школі інтернаті, на повному державному забезпеченні та мала статус дитини позбавленої батьківського піклування, апеляційний не може взяти до уваги виходячи із положень статей 1167, 1168 ЦК України.

Твердження представника ПСП «Авангард» про те, що судом не дотримано вимог ч. 6 ст. 55 КПК України, яка обмежує кількість потерпілих у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до вказаної норми закону, за відповідним клопотанням потерпілими у провадженні може бути визнано кілька осіб.

У зв`язку з наведеним, в порядку ст. 408 КПК України, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 слід змінити в частині розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до 20000 грн. на кожну потерпілу

В решті зазначений вирок щодо ОСОБА_6 слід залишити без змін, оскільки інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення у кримінальному провадженні не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу цивільного відповідача - приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» - задовольнити частково.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 - змінити в частині вирішення цивільного позову про відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування заподіяної моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» на користь ОСОБА_7 20000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Авангард» на користь ОСОБА_8 20000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В решті вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4