АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 213/1963/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/481/К/14Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2014 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Карпівка Широківського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 126 КК України.
Учасники кримінального провадження:
Прокурор - ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
законний представник потерпілого - Щедрова
обвинувачений ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі обвинувачений, просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі на підставі ст.. 47 КК України з передачею його на поруки трудовому колективу.
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України за наступних обставин:

Обвинувачений ОСОБА_6 08 жовтня 2013р. приблизно об 11.00 год., знаходячись у приміщенні їдальні КЗО «Криворізького багатопрофільного навчально-реабілітаційного центру «Перлина» ДОР», розташованого по вул. Соколовського, 22, в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, виконуючи свої функціональні обов`язки в робочий час, в процесі виниклої словесної сварки з малолітнім ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на завдання удару та вчинення інших насильницьких дій відносно малолітнього ОСОБА_9 , повалив його на підлогу і завдав один удар підошвою взуття обутого на правій нозі, в область грудної клітини чим завдав малолітньому ОСОБА_9 фізичного болю, без спричинення тілесних ушкоджень. Продовжуючи свій злочинний умисел, після того як ОСОБА_9 піднявся з підлоги та намагався вийти з приміщення їдальні, ОСОБА_6 наздогнав його біля виходу та схопивши своєю правою рукою, за ліву руку почав умисно утримувати ОСОБА_9 поза його волі, в результаті вчинення вказаних насильницьких дій які виразились в стисканні руки, малолітньому ОСОБА_9 було спричинено болісні відчуття, що не спричинили тілесних ушкоджень.

За вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання за ст.. 126 ч.1 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 680 грн. із забороною займатися навчальною та виховною діяльністю строком на 1 рік.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вирок суду є безпідставним та незаконним так як в ході досудового та судового слідства було допущено велику кількість грубих порушень, які могли суттєво вплинути на прийняття рішення. Так, слідчий та прокурор застосовували до нього фізичну силу, залякування та образи. Крім того, як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції неповнолітні свідки були допитані без участі законного представника. Слідчий експеримент, на думку обвинуваченого, не можна вважати допустимим доказом оскільки він проведений без згоди свідків. На досудовому слідстві навмисно не було проведено очної ставки між лікарем ОСОБА_10 та судовим експертом ОСОБА_11 внаслідок чого йому було висунуте незаконне обвинувачення за ст.. 125 ч.1 КК України. Також судом не було задоволено його клопотання про витребування характеристики на потерпілого із Широківського РВ, де останній перебуває на обліку, та залишено без розгляду клопотання про проведення психолого-педагогічної експертизи потерпілого. Крім того, на думку обвинуваченого, судом першої інстанції незаконно відмовлено у задоволенні його клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із зміною обстановки. Також, судом першої інстанції у вироку суду неповно викладені пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а крім того не всі безпідставно було відмовлено судом у клопотанні про допит свідків працівників їдальні. Також ст.. 126 ч.1 КК України не передбачає додаткових санкцій, а саме позбавлення права працювати, які суд застосував по відношенню до нього.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні просив задовольнити його апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно нього закрити з передачею його на поруки трудовому колективу.

Потерпілий та його законний представник в судовому засіданні пояснили, що 08 жовтня 2013 року обвинувачений дійсно наносив побої чим завдав фізичного болю потерпілому. Між потерпілим та обвинуваченим давно склалися неприязні стосунки і це вже не перший раз коли обвинувачений застосовував фізичну силу до потерпілого, тому вирок суду першої інстанції просять залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просять відмовити.

Прокурор в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого та його законного представника, прокурора, вивчивши матеріали провадження, перевіривши аргументи апеляційної скарги, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст..402 КПК України ( ред.. 2012р.) заперечення за апеляційну скаргу потерпілим, законним представником потерпілого, прокурором подані не були.

Висновки суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 126 ч.1 КК України ґрунтуються на доказах досліджених судом першої інстанції у судовому засіданні і які було обґрунтовано визнано судом допустимими і достатніми.

Так, потерпілий ОСОБА_14 підтвердив, що 08 жовтня 2013 року у приміщенні їдальні навчального закладу де він проходить навчання, в ході словесного конфлікту з обвинуваченим, останній повалив його на підлогу та вдарив його обутою ногою в груди, після чого він вирвався, але обвинувачений ОСОБА_6 наздогнав його та тримав за руку, внаслідок чого спричинив йому фізичний біль.

Пояснення потерпілого в судовому засіданні в суді першої інстанції також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які кожен окремо пояснили, що 08 жовтня 2013 року вони перебував в їдальні навчального закладу «Перлина» і були свідками конфлікту між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_14 , під час якого обвинувачений ОСОБА_6 повалив потерпілого на підлогу та придавив його до підлоги взутою ногою. Потім, піднявши потерпілого обвинувачений ОСОБА_6 тримав його за шию та за руку.

Крім того, колегія зазначає, що органами досудового слідства ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України, тобто за спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 . Але в судовому засіданні, шляхом допиту лікаря ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_11 було встановлено, що висновок експерта №2616 від 17.10.2013р. , згідно якого у потерпілого виявлені легкі тілесні ушкодження, не можна вважати допустимим доказом, оскільки він зроблений на підставі невірних відомостей, а саме через нерозбірливий почерк лікаря ОСОБА_18 у медичній картці потерпілого ОСОБА_14 , внаслідок чого експерт дійшов до висновку що лікар при огляді встановив наявність гематоми шиї і на підставі цього дійшов висновку про наявність тілесних ушкоджень.

У зв`язку із викладеним, колегія зазначає, що суд першої інстанції дослідивши всі докази, які були надані обвинуваченням та захистом, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст.. 126 ч.1 КК України, а саме умисне завдання удару та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Доводи в апеляції обвинуваченого щодо порушення чинного законодавства при допиті неповнолітніх свідків як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції при перевірці матеріалів кримінального провадження не знайшли свого підтвердження, оскільки допит неповнолітніх свідків проводився за участю спеціаліста з служби у справах дітей Інгулецької районної райради м. Кривого Рогу та за участі соціального педагога, як це передбачає ст.. 226 КПК України.

Не заслуговують на увагу також і доводи апеляції обвинуваченого , щодо відмови йому у задоволенні клопотання про допит свідків працівників їдальні, оскільки при прослуховуванні технічного запису судових засідань в межах підготовки справи до апеляційного розгляду, колегією встановлено, що таких клопотань від обвинуваченого не надходило.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого в частині витребування характеристики на потерпілого, то на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні такого клопотання, оскільки в матеріалах кримінального провадження є соціальна характеристика на потерпілого ОСОБА_19 ( т.1 а.к.п.27).

Також, на думку колегії суддів не обґрунтованими слід вважати доводи в апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення психолого-педагогічної експертизи потерпілому, оскільки це клопотання було вирішено судом у судовому засіданні і колегія суддів вважає, що рішення суду з цього питання було прийнято судом першої інстанції в рамках чинного законодавства.

Крім того, що стосується доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього з боку слідчого та прокурора ОСОБА_20 на досудовому слідстві фізичного та морального тиску, то на думку колегії суддів ці доводи апеляції також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до протоколу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_6 , яке здійснювалося за участю захисника останнього - ОСОБА_21 , будь яких заяв чи клопотань з цього приводу заявлено не було, а також таких клопотань не було заявлено і під час судового розгляду провадження судом першої інстанції.

Прослуховуванням запису технічного запису судових засідань в межах підготовки справи до апеляційного розгляду було встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно відобразив у вироку пояснення свідків, у тому числі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у зв`язку із чим доводи апеляції ОСОБА_6 в цій частини слід вважати безпідставними.

Згідно ст.. 48 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості може бути звільнено від кримінальної відповідальності якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Заявляючи клопотання про закриття кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 не навів суду достатніх підстав, що обстановка навколо нього зазначала таких змін що унеможливлює вчинення ним нового злочину і крім того суду не доведено, що вчинене ним діяння вже не можна вважати суспільно небезпечним.

З огляду на зазначене, а також відповідно до рекомендацій ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року №12, колегія суддів зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки на підставі ст.. 48 КК України це право а не обов`язок суду і в даному випадку суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його клопотання та закриття кримінального провадження.

Дійсно, як зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого санкцією ст.. 126 ч.1 КК України не передбачене таке додаткове покарання як позбавлення права займатися викладацької та педагогічною діяльністю яке призначене йому за вироком суду.

Але, відповідно до вимог ст.. 55 КК України додаткове покарання може бути призначено й у випадках, коли воно не передбачене санкцією статті за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою, або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Призначаючи додаткове покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення права займатися педагогічною та викладацькою діяльністю, суд першої інстанції обґрунтовано мотивував це тим, що обвинувачений на момент вчинення злочину працював вчителем і у свій робочий час та під час виконання своїх посадових обов`язків вчинив злочин пов`язаний із посадою, яку обіймав і відносно потерпілого, який був учнем цього навчального закладу. Тому відповідно до вимог ст.ст.55. 65 КК України суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень норм діючого кримінально-процесуального законодавства, яке б було підставою для скасування, або зміни вироку суду вивченням матеріалів кримінального провадження та прослуховуванням технічного запису судових засідань, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст.405,407, 419 КПК України (ред. 2012р.) колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2014 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.. 126 ч.1 КК України - залишити без змін.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

____________________________________________________________________________________
Провадження №11/кп/774/481/к/13 Суддя 1 інстанції ОСОБА_22
Категорія ст. 126 ч.1 КК України Доповідач суддя ОСОБА_2