У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.

суддів

Кузьменко О.Т., Кривенди О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 1 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2

Вироком Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 7 квітня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимості не має,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
та звільнено на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності у
зв'язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі - 1 500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 1 липня 2005 року апеляцію
потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково й вирок щодо ОСОБА_1 в частині
вирішення цивільного позову щодо матеріальних збитків скасовано, а справу в цій
частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 01.02.2002 р. у м. Луцьку
Волинської області на грунті неприязних стосунків умисно заподіяв ОСОБА_2 легке
тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я.

За змістом касаційної скарги потерпілий ОСОБА_2, посилаючись на те,
що суд, не врахувавши, що ОСОБА_1 ухилявся від явки до суду, безпідставно
звільнив його відповідно до ст.49 КК України від кримінальної відповідальності
за минуванням строків притягнення до кримінальної відповідальності, просить
судові рішення змінити і призначити ОСОБА_1 відповідне покарання.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається з касаційної скарги, потерпілий ОСОБА_2 вирок щодо обґрунтованості засудження й правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 не оскаржив, а тому касаційний суд згідно зі
ст.395 КПК України не повинен перевіряти його у цій частині.

Установлені по справі докази і фактичні
обставини свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину. Його
дії ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковано
правильно.

Що ж до тверджень потерпілого ОСОБА_2 у касаційній скарзі про те, що суд, не врахувавши, що ОСОБА_1 ухилявся від явки до суду, безпідставно звільнив його
відповідно до ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за сплином
строків притягнення до кримінальної відповідальності, то вони не ґрунтуються на законі та
матеріалах справи.

Згідно ч.ч. 1 і 2 ст.49 КК України особа звільняється від
кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої
тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі,
й до дня набрання вироком законної сили минуло
три роки.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила
злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності
відновлюється з дня з'явлення особи із зізнанням або її затримання.

Як убачається з матеріалів справи, суд, встановивши, що злочин учинений
ОСОБА_1 відноситься до злочинів невеликої тяжкості й на час постановлення
вироку (07.04.2005 р.) минуло три роки від дня його вчинення (01.02.2002 р.) та
те, що він не ухилявся від суду, правильно звільнив його від кримінальної
відповідальності за ч.2 ст.125 КК України, при цьому належним чином обґрунтував
ту обставину, що ОСОБА_1 помилково було оголошено у розшук, оскільки він не був
належним чином проінформований про порушення відносно нього кримінальної справи
й про час і місце її розгляду у суді.

Отже, звільнивши ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності відповідно до
ст.49 КК України, суд не порушив вимог закону, а тому підстав для зміни або
скасування судових рішень немає.

З огляду на викладене передбачені законом підстави для призначення справи
до касаційного розгляду відсутні.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

відмовити у задоволенні касаційної скарги потерпілого ОСОБА_2.

Судді:

ПИВОВАР В.Ф. КУЗЬМЕНКО О.Т. КРИВЕНДА О.В.