АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5
засудженого - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Карсіямон Кизилтепинського району Бухарської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.303 КК України,
за апеляціями захисника засудженого та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Шевченківського суду м.Києва від 15 лютого 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2013 року. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.303 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк покарання засудженому відраховано з 29 серпня 2012 року, зараховано термін перебування в ІТТ з 15 грудня 2010 по 24грудня 2010 року. Звільнено ОСОБА_6 з-під варти на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2013 року.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він з вересня по 14 грудня 2010 року за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, вчинив сутенерство, тобто забезпечував заняття проституцією іншими особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 .
При цьому особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, підшукувала чоловіків, які бажали отримати сексуальні послуги за грошову винагороду, домовлялася про їх вартість і організовувала зустрічі клієнтів з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 для надання таких послуг.
ОСОБА_6 , виконуючи відведену йому роль, орендував квартиру АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 проживали і займалися проституцією, забезпечував їх медикаментами, засобами особистої гігієни та доставляв за адресами чоловіків, які бажали отримати сексуальні послуги за винагороду. Крім цього, ОСОБА_6 сфотографував ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 та розмістив їх фото у мережі Інтернет з текстом про надання ними відповідних послуг і номером телефону, яким користувалася особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.
За вчинення таких дій особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, і ОСОБА_6 отримували 50 відсотків коштів, одержаних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 внаслідок заняття проституцією.
Зокрема, у зазначений спосіб ОСОБА_6 і особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 14 грудня 2010 року забезпечили надання ОСОБА_9 сексуальних послуг ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_3 , за грошову винагороду 500 грн., з яких 250 грн. мали отримати співучасники злочину. Після цього, ОСОБА_9 , особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_8 були затримані працівниками міліції.
У апеляції зі змінами прокурор, просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу щодо ОСОБА_6 повернути до районного суду на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням кримінального закону, а саме ч.1ст.297 КПК України. Посилаючись на протокол судового засідання, зазначає, що в судовому засіданні не був оголошений обвинувальний висновок, що на його думку, є істотним порушенням вимог кримінально - процесуального закону.
Окрім того, прокурор зазначає про безпідставне призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, що передбачено санкцією ч.2 ст. 303 КК України, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких та особі засудженого, який не визнавав вину, ухилявся від суду у зв`язку з чим, оголошувався в розшук.
В апеляції з доповненнями захисник засудженого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до засудженого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що ОСОБА_6 вперше притягується до відповідальності, визнав вину та щиро розкаявся, виключно позитивно характеризується за місцем роботи у Благодійній організації Благодійний фонд Миротворці України, де працює волонтером, є єдиним годувальником сім`ї, на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка на даний час є вагітною і потребує уваги та допомоги, сімя винаймає квартиру в м. Києві за кошти, які заробляє ОСОБА_6 . Окрім того, тесть ОСОБА_6 ОСОБА_12 , хворий одинокий пенсіонер, проживає на окупованій території і потребує матеріальної та моральної підтримки, яку надає лише ОСОБА_6 . Вказує на те, що ОСОБА_6 уже відбув частину призначеного покарання вироком суду утримуючись в умовах СІЗО, зробив для себе висновки та став на шлях виправлення. Вважає, що наведені сімейні обставини ОСОБА_6 є виключними, а тому їх слід врахувати при призначенні покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав апеляцію зі змінами, подану прокурором, що брав участь у суді першої інстанції та заперечив проти апеляції захисника засудженого, засудженого та захисника, які підтримали апеляцію з доповненнями захисника та просили залишити без задоволення апеляцію прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, викладені в апеляціях, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 15 розділу XI Перехідних положень КПК України 2012 року, апеляційні та касаційні скарги у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, тобто на підставі положень КПК України 1960 року.
Дана кримінальна справа надійшла до суду першої інстанції для розгляду по суті 04.03.2011року, розглянута судом першої інстанції 15.02.2013 року, а тому апеляції захисника та прокурора підлягають розгляду судом апеляційної інстанції у порядку, передбаченому положенням КПК України 1960 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 365 КПК України (1960 року) апеляційний суд перевіряє вирок суду першої інстанції в межах апеляції.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 303 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Перевіряючи доводи апеляцій щодо дотримання вимог закону при призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд врахував те, що він скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких, певний час ухилявся від суду, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на його утриманні перебуває дружина та малолітня дитина, та прийшов до висновку про можливість призначення йому мінімального покарання, визначеного в санкції ч.2 ст. 303 КК України, вказавши, що воно буде достатнім та необхідним для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Окрім того, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_6 положень статтей 69 та 75 КК України ( призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом та звільнення від відбування покарання з випробуванням) з урахуванням тяжкості злочину , особи винного.
Колегія суддів погоджується із цим висновком, оскільки, судом першої інстанції при призначенні покарання дотримано вимоги ст.ст. 50,65 КК України, призначене покарання відповідає особі засудженого ОСОБА_6 , ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання захисника у апеляції на обставини, які на його думку є виключними, зокрема те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, яка на даний час є вагітною і потребує допомоги, сімя винаймає квартиру у м. Києві за кошти, які заробляє ОСОБА_6 , то колегія суддів уважає, що самі по собі вони не спростовують висновків суду та не дають підстави для звільнення його від відбування покарання.

При цьому, колегія суддів враховує позицію колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в ухвалах від 05 грудня 2013 року та 04 грудня 2014 року, вказівки якої відповідно до вимог ст.399 КПК України (1960 року) є обовязковими у т.ч. для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді справи. Зокрема, судом касаційної інстанції двічі констатовано неправильне застосування апеляційним судом кримінального закону, а саме безпідставне застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляції захисника із доповненнями щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання не встановлено.
Посилання прокурора на те, що у судовому засіданні не був оголошений обвинувальний висновок, що є істотним порушенням норм кримінально - процесуального закону, не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування вироку. Записами у протоколі судового засідання підтверджується, що судом запропоновано прокурору оголосити обвинувальний висновок, прокурор запропонував оголосити лише резолютивну частину, з чим усі учасники процесу погодилися. В цілому записи протоколу свідчать про те, що вимоги закону при оголошенні обвинувального висновку порушені не були. ( т.2 а.с. 63).
Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України (в ред. 1960 р.), п.п. . 11, 12, 15 розділу ХІ Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляції прокурора, що брав участь при розгляді справи судом першої інстанції та захисника засудженого із доповненнями залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11/796/71/2015 Категорія КК: ч.2 ст.303
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13
Доповідач - ОСОБА_1