№ 209/1751/14-к
№ 1-кп/209/24/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
27 січня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

сторони захисту обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1кп-209/24/15 відносно обвинувачених
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17 вересня 2001 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. ст.185 ч.3, 44, 141 ч.2, 140 ч.2, 42 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення полі, звільнений із Павлоградської ВК Дніпропетровської області 06 березня 2001 року;

- 10 жовтня 2003 року заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. ст. 186 ч.2, 69,104 КК України до 2 місяців 11 днів позбавлення волі,, звільнений 28 жовтня 2003 року після вироку в залі суду на підставі ст. 75 КК України 2001 року від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки:

- 08 листопада 2004 року Дніпропетровським обласним судом за ст. ст. 187 ч.2, 186 ч.2, 296 ч.4, 296 ч.3, 70 КК України до 7 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднане не відбуте покарання у вигляді 1 місяця позбавлення полі за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 жовтня 2007 року, остаточно до відбуття призначено 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений із Синельніковської ВК Дніпропетровської області (№94) по відбуванню строку покарання 07 березня 2011 року;

- 03 листопада 2011 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч.2, 395, 70 ч.1 КК України до 3 місяців арешту, звільнений із Жовтоводської ВК № 26 Дніпропетровської області по відбуванню терміну покарання 08 травня 2012 року,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освті повна професійно-технічна, не працює, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:
06 лютого 2014 року, близько о 22.00 годині, обвинувачений ОСОБА_5 разом із обвинуваченим ОСОБА_6 , знаходячись у кінці 9-го мікрорайону по пр. Перемоги в м. Дніпродзержинську, побачили раніше незнайому їм жінку, в якої у руках була жіноча сумка, після чого у обвинувачених виник умисел на відкрите заволодіння майном потерпілої. Далі, діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_6 відійшов в сторону, щоб спостерігати за обстановкою, а ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, штовхнув потерпілу ОСОБА_4 , тобто застосував насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та шляхом ривку заволодів її майном, а саме жіночою сумкою, у якій знаходилося: мобільний телефон марки LG, вартістю 700 грн., мобільний телефон марки Нокія, вартістю 400 грн., тим самим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1100 грн. Заволодівши викраденим обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця злочину зникли, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд.

Своїми умисними діями обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто, відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), скоєне групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 , повторно, 10 березня 2014 року, о 14.00 годині, знаходився в квартирі по АДРЕСА_3 , у своєї знайомої ОСОБА_7 , де побачив, що в кофті, яка була надіта на ОСОБА_7 знаходиться мобільний телефон Самсунг Х-460, і вирішив незаконно заволодіти ним. Після чого, він, реалізовуючи свої злочинні наміри, вихватив телефон із кишені кофти, і таким чином, відкрито викрав мобільний телефон Самсунг Х-460, вартістю 100 грн., з сім-картою НОМЕР_1 , вартістю 50 грн., що належить потерпілій ОСОБА_7 , чим причинив останній матеріальну шкоду на суму 150 грн. Заволодівши викраденим, обвинувачений ОСОБА_5 с місця злочину втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, тобто, відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), що скоєне повторно.

Повторно обвинувачений ОСОБА_5 10 березня 2014 року, приблизно о 15.00 годині, перебуваючи в квартирі по АДРЕСА_3 , вирішив незаконно заволодіти чужим майном. З цією метою ОСОБА_5 , реалізуючі свої злочинні наміри, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав килим, вартістю 2000 грн., що належить ОСОБА_8 , заподіявши останній матеріальний збиток на суму вказану суму. Заволодівши викраденим, обвинувачений ОСОБА_5 з місця злочину втік, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 ч.2 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що скоєно повторно.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою вину в заволодінні майном потерпілих, підтвердив обсяг викраденого майна, час та місце скоєння кримінальних правопорушень, в скоєному щиро покаявся, заявлені цивільні позови визнав у повному обсязі, суду пояснив, що він товкнув ОСОБА_9 не сильно, забрав в неї сумку, потім сумку викинув, а те, що було в сумці, він забрав собі, в подальшому телефони були вилучені та повернуті потерпілій, він був ініціатором пограбування ОСОБА_9 . Що стосується викрадення мана ОСОБА_10 , то він був із нею знайомий, телефон у неї він дійсно забрав, хотів його продати, але не вийшло, викрадений килим був потім повернутий потерпілій.

Просив суд розглянути справу із застосуванням ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи, пред`явлене йому обвинувачення та розмір завданих злочинами збитків, йому зрозумілі, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна і дійсна позиція.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнав свою вину в заволодінні майном потерпілої ОСОБА_9 , підтвердив обсяг викраденого майна, час та місце скоєння кримінального правопорушення, в скоєному щиро покаявся, заявлений цивільний позов ОСОБА_9 визнав у повному обсязі, пояснив суду майно із сумки, що була вихвачена у ОСОБА_9 , він віддав ОСОБА_11 .

Просив суд розглянути справу із застосуванням ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи, пред`явлене йому обвинувачення та розмір завданого злочином збитку, йому зрозумілі, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна і дійсна позиція.

Відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України суд, з урахуванням позиції обвинувачених, думки прокурора, який не заперечував проти розгляду справи відповідно до ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне дослідження тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинувачені розуміють зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істинною. Судом обвинуваченим, кожному, роз`яснено, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи та розмір цивільних позовів в апеляційному порядку, про що в справі є розписки обвинувачених.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою вину в інкримінованих йому органом обвинувачення кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, суд вважає, що його вина в судовому засіданні встановлена і доведена, а його умисні дії органами досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчиненим повторно, і за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений групою осіб, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом обвинувачення кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 186 КК України, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, суд вважає, що його вина в судовому засіданні встановлена і доведена, а його умисні дії органами досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений групою осіб, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд виходить із вимог ст. 65 КК України, обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, відповідно до ст.66 КК України, суд вважає їх щире каяття та повне визнання обвинуваченими своєї вини. Обставиною, що помьякшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , також є його зьявлення зі зізнанням, знаходження на його утриманні непрацездатної бабусі, яка є інвалідом.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом, не виявлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 міри покараннясуд враховує що вчинені ним кримінальні правопорушення, є тяжким злочинами, враховує особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, але повністю визнав свою вину, покаявся у скоєних злочинах, визнав цивільні позови в повному обсязі, незадовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_4 , яка наполягала на більш суворому покаранні для ОСОБА_5 , та принципу індивідуалізації покарання, вважає, що подальше виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливо без ізоляції його від суспільства, і йому належить призначити покарання у в межах санкцій ч.2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ст.69 КК України виходячи з таких обставин: обвинувачений щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, вибачився перед потерпілою, в матеріалах провадження мається його зьявлення зі зізнанням, у убвинуваченого на утриманні є бабуся ОСОБА_12 , 1937 року народження, яка є інвалідом 2ї групи, що підтверджено належними документами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, суд, враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав свою вину, покаявся у скоєному, визнав цивільний позов в повному обсязі, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_4 , яка не наполягала на суворому покаранні для ОСОБА_6 , та принципу індивідуалізації покарання, вважає, що подальше виправлення і перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції його від суспільства, з призначенням йому покарання у в межах санкції ч.2 ст.186 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст.75, 76 КК України.

Під час досудового кримінального провадження потерпілою ОСОБА_7 та під час судового розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 заявлені цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які визнані обвинуваченими.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вирішуючи питання про задоволення цивільних позовів, суд, вважає позови законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 349, 370, 371 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі,

- за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_5 призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 - тримання під вартою залишити таким же до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 19 березня 2014 року.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Покласти на засудженого ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання залишити таким же до набрання вироком законної сили.

Іспитовий строк обчислюється, відповідно до положень ст.165 КВК України, з моменту проголошення вироку суду.

Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріального збитку 100 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріального збитку 2850 грн. та у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Речові докази, передані на зберігання потерпілим, - повернути потерпілим.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками процесу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 3 ст. 376 КПК України обвинувачений, його захисник, його законний представник, потерпілий, його представник мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно вручити після оголошення засудженим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1