Справа № 639/3294/14-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.Харків
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого прокурора прокуратури Харківської області з міжнародно-правових доручень, про перевірку наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою (екстрадиційний арешт) у відношенні громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Каршинського району Кашкадаринської області Республіки Узбекистан, узбека, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. «а», «б» ч. 3 ст. 159, п. п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244- 2, п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ, суд,

встановив:

11 квітня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської області про перевірку наявності підстав тримання під вартою громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , відносно якого ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року застосовано екстрадицій ний арешт строком до 12 місяців, до його фактичної видачі компетентним органам республіки Узбекистану для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 159, п.п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244- 2, п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ.
Заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, думку ОСОБА_5 та його захисника, які просили суд застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, та звернули увагу суду на невідповідність вимогам Конвенції додатків до клопотання, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 10 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.
Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів доданих до клопотання, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року застосовано відносно ОСОБА_5 екстрадиційний арешт строком до 12 місяців, або до його фактичної видачі компетентним органам республіки Узбекистану.
На даний час ОСОБА_5 утримується в умовах Харківського слідчого ізолятора.
11 грудня 2013р. до Генеральної прокуратури України надійшов запит Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан № 14/2/1-29334-13 про видачу ОСОБА_5 , який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. «а», «б» ч. 3 ст. 159, п. п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244- 2, п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ. Листом від 16 лютого 2013 року № 14/2/1-29334-13 на підставі ст. 587 КПК України Генеральна прокуратура України доручила проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі названої особи, прокуратурі Харківської області.
У ході перевірки встановлено, що згідно інформації ГУ ДМС України в Харківській області 24 січня 2014 року до вказаної установи звернувся адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , щодо надання статусу біженця його підзахисному. Згідно з рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 27 січня 2014 року № 16 у прийнятті заяви про надання статусу біженця ОСОБА_5 на підставі ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відмовлено.
Інкриміновані ОСОБА_5 злочини за законодавством України відповідають наступним злочинам:
- п. п. «а»., «б» ч. 3 ст. 159 КК РУ відповідає ч. 3 ст. 109 КК України;
- п.п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1 КК РУ відповідає ст. 295 КК України;
- ч. 1 ст. 244-2 КК РУ відповідає ч. 1 ст. 255 КК України.
Злочин інкримінований ОСОБА_5 , передбачений п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ, не передбачений українським законодавством і не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Враховуюче викладене, злочини, передбачені п. п. «а»., «б» ч. 3 ст. 159 КК РУ та ч. 1 ст. 244-2 КК РУ є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року кожен, термін притягнення за ними до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , відповідно до ст. 49 КК України, не сплинув. Решта злочинів, передбачених п.п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1 КК РУ та п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ не є екстрадиційними.
Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ним, у період з 2009 року по 2013 рік, злочинів, відповідно до ст. 49 КК України не закінчилися.
Генеральна прокуратура Республіки Узбекистан гарантує, що у випадку видачі ОСОБА_5 , йому будуть надані всі можливості для захисту, у тому числі допомога адвокатів. Запит про видачу ОСОБА_5 не має мети його переслідування за політичні переконання, а також у зв`язку з расовою приналежністю, віросповіданням або національністю.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 584 КПК України, у межах строку екстрадиційного арешту слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.
Перевіряючи підстави для подальшого тримання особи під вартою, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. п. «а», «б» ч. 3 ст. 159, п. п. «а», «в» ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244- 2, п. «б» ч. 2 ст. 223 КК РУ.
Приймаючи до уваги те, що до теперішнього часу процес екстрадиції ОСОБА_5 не закінчено, від компетентних органів Республіки Узбекистан інформація про зміну відносно ОСОБА_5 міри запобіжного заходу на не пов`язану з триманням під вартою або про закриття кримінального переслідування не надходила, суд приходить до висновку про наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою в межах строку екстрадиційного арешту, до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан.
Запит Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан та матеріали, які надані компетентному органу України і долучені до матеріалів справи оформлені належним чином, відповідають вимогам Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справ 1993 р., якою урегульовані відносини між Україною та республікою Узбекистан з питань екстрадиції.
Посилання адвоката ОСОБА_4 , щодо неналежного оформлення наданих прокуратурою Харківської області копій документів, на підтвердження наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою, були спростовані прокурором, який в судовому засіданні надав для огляду завірені документи на підтвердження клопотання. Вказані документи мали печатку Генеральної прокуратури України та печатку правоохоронних органі Республіки Узбекистан.
Крім того, главою 44 КПК України, якою встановлені правила застосування запобіжного заходу та видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), не передбачено встановлення судом залогу відносно осіб, щодо яких застосовано екстрадицій ний арешт.
На підставі викладеного, керуючись п. 11 ч. 2 ст. 584 КПК України, Мінською конвенцією про видачу правопорушників 1993 року, слідчий суддя,

ухвалив :

Клопотання старшого прокурора прокуратури Харківської області з міжнародно-правових доручень молодшого радника юстиції ОСОБА_3 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою (екстрадиційний арешт) у відношенні громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 - задовольнити.
Визнати наявність підстав для подальшого тримання під вартою громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Каршинського району Кашкадаринської області Республіки Узбекистан, у Харківському слідчому ізоляторі в межах строку його екстрадиційного арешту, застосованого ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року, до вирішення питання Генеральною прокуратурою України про його фактичну передачу компетентним органам Республіки Узбекистан.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6