Ухвала іменем україни 17 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року у кримінальному провадженні відносно нього.

Зазначеним вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

визнано винуватим за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК та призначено покарання:

за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна;

за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, судові рішення відносно якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року зазначений вирок залишений без зміни.

Згідно з вироком суду, 29 серпня 2012 року в період часу з 21.00 до 22.00 години, ОСОБА_2 за попередньою змовою та разом з ОСОБА_1, маючи умисел на відкрите заволодіння майном, вчинили напад на подружжя ОСОБА_3 шляхом проникнення на територію домоволодіння АДРЕСА_2, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4, під час якого, умисно нанесли потерпілому удари руками та ногами, подолавши його опір, зв'язали мотузкою йому руки та ноги і залишили лежати в приміщенні веранди. Після чого, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заволоділи грошовими коштами подружжя ОСОБА_4 в сумі 1150 грн. та з місця вчинення злочину зникли.

Під час нападу потерпілому ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спричинили легкі тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок отримання яких потерпілий помер.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1 просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК на ч. 3 ст. 186 КК, застосувати положення ст. 75 КК і призначити покарання, непов'язане з позбавленням волі. При цьому зазначає, що у нього був умисел на вчинення відкритого викрадення чужого майна, що ОСОБА_2 вийшов за межі домовленості про вчинення відкритого викрадення чужого майна і наніс ОСОБА_4 тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, що він, ОСОБА_1, тілесні ушкодження потерпілому, які спричинили смерть останнього, не спричиняв. Крім того посилається, також, на те, що судами належним чином не враховано його щире каяття, часткове відшкодування потерпілим завданої шкоди, думку потерпілої, яка просила суворо його не карати.

Перевіривши касаційну скаргу, а також долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК, та призначив йому, застосувавши положення ст. 70 КК, відповідне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник засудженого ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду відносно ОСОБА_1 та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК на ч. 3 ст. 186 КК, застосувати до засудженого положення ст. 75 КК та призначити йому покарання, непов'язане з позбавленням волі. При цьому захисник у апеляційній скарзі зазначала про те, що ОСОБА_1 не наносив ОСОБА_4 тілесні ушкодження та не вчиняв дії, які призвели до смерті останнього. Зазначені доводи є аналогічні доводам касаційної карги засудженого.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої апеляційної скарги, прийшов до висновку про їх безпідставність та погодився з кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 187 та ч. 2 ст. 121 КК, а також з видом та розміром призначеного ОСОБА_1 судом першої інстанції покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, обставини вчинених кримінальних правопорушень, у тому числі і ті, на які посилається в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи засудженого ОСОБА_1, наведені у касаційній скарзі, щодо перекваліфікації його дій стосуються необхідності встановлення та визнання доведеними обставин, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, і, відповідно до вимог ст. 433 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, та виходячи з того, що з касаційної скарги і наданих копій судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає, тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст. 428 КПК.

На підставі наведеного, керуючись п.2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року у кримінальному провадженні відносно нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8