У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Гриціва М.І. і
Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Саленка І.В.,

розглянувши
в судовому засіданні в м. Києві 11 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1на вирок Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 20 квітня 2005 року щодо нього,

в с т а н о в и л а :

вказаним вироком

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1народження, раніше
судимого, останній раз 9 березня
2000 року за ч. 2 ст. 229-6 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення
волі, постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 липня
2002 року
умовно-достроково звільненого від відбування покарання на 2 роки 26
днів,-

засуджено за :

- ч.2 ст. 309 КК України на 2 (два) роки
позбавлення волі;

- ст. 15, ч. 1 ст. 188 КК України на 1 (один)
рік позбавлення волі;

- ч.2 ст. 188 КК України на 5 (п'ять) років
позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки
позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 185 К України на 3 (три) роки
позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 188
КК України на 1 (один) рік і шість місяців позбавлення волі.

Справа № 5-4198км07 Головуючий
у першій інстанції

Категорія КК: ч.2 ст. 188 Морозова Л.М.

Доповідач
Школяров В.Ф.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено 5
(п'ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1
ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_1 до призначеного покарання
частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 березня 2000 року й визначено
йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Цим самим вироком засуджено ОСОБА_2, вирок щодо якого не
оскаржено.

В апеляційному порядку справа не переглядалася.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те,
що він у період з 5 квітня по 3 грудня 2004 року, як одноособово, так і за
попередньою змовою з засудженим у цій же справі ОСОБА_2, за обставин,
встановлених судом та детально наведених у вироку, вчинив викрадення
електропроводів, кабельних ліній зв'язку та їх обладнання та замах на вчинення
аналогічного злочину, а також ряд крадіжок чужого майна, в тому числі з
проникненням до приміщення.

Крім того, ОСОБА_1 засуджено за те, що він приблизно о
12-й годині 9 вересня 2004
року біля кінотеатру “Україна” в м. Павлограді у невстановленої особи незаконно придбав 0.55 г особливо
небезпечного наркотичного засобу - ацетильованого опію, який перевіз у своє
помешкання і незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оскаржуючи
обґрунтованість його засудження і правильність кваліфікації його дій, ставить
питання про зміну постановленого щодо нього вироку, оскільки при призначенні
йому покарання суд безпідставно застосував правила ст. 71 КК України.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора, який частково підтримав
касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи, та обговоривши
наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,
за які його засуджено, ґрунтується на зібраних у справі і досліджених у
судовому засіданні доказах, що і в скарзі не оспорюється.

Разом з тим, суд допустився порушення норм кримінального
права в частині визначення ОСОБА_1 остаточної міри покарання, що згідно зі ст.
398 КПК України, є підставою для зміни вироку.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Тернівського
міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2005 року ОСОБА_1
засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.188, ч.2 ст.
185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 188 та ст.15,
ч.1 ст. 188 КК України на п'ять років позбавлення волі. При призначенні йому покарання за новим вироком суд першої
інстанції на підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину
покарання за попереднім вироком й остаточно визначив йому за сукупністю вироків
шість років позбавлення волі.

Проте постановою Полтавського районного суду Полтавської
області від 19 липня 2002 року
ОСОБА_1 за попереднім вироком було умовно-достроково звільнено від відбування
покарання на 2 місяці 26 днів, а не на 2 роки 26 днів, як це зазначив у
вироку суд.

Отже, при призначенні покарання ОСОБА_1 суд безпідставно
застосував положення ст. 71 КК України, оскільки, як встановив суд, зазначені у
вироку злочини засуджений учинив протягом квітня-грудня 2004 року, тобто після
закінчення строку, на який його було звільнено умовно-достроково.

З урахуванням наведеного вирок щодо ОСОБА_1 підлягає
зміні з виключенням із нього посилання на ст. 71 КК України при визначенні йому
остаточної міри покарання.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну
скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2005 року
щодо ОСОБА_1 змінити - виключити із вироку рішення про застосування ст.71 КК
України при визначені йому покарання.

Вважати ОСОБА_1 засудженим до міри покарання, визначеної
судом на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.309,
ч.2 ст.188, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 188 та ст.15, ч.1 ст.188 КК
України, - у виді 5 років позбавлення волі.

с у д д і :

Паневін В.О. Гриців
М.І.
Школяров В.Ф.