УХВАЛА

іменем України

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:при секретаріОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11,
за участю прокуроразахисника ОСОБА_12, ОСОБА_6,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 2 червня 2015 року кримінальне провадження № 0000002

встановила:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від

06 червня 2014 року

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не судимого,

визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв'язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 серпня 2014 року вказаний вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, будучи директором ТОВ «Запоріжторгпостачання», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов'язки, тобто будучи службовою особою, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою незаконного заволодіння бюджетними коштами, шляхом завищення протягом 2008-2010 років гранично допустимих торгівельних надбавок на продукцію, поставлену на адресу Управління освіти та науки ЗМР, заволодів чужим майном у великих розмірах, а саме бюджетними коштами у сумі 135 865,68 грн.

Обгрунтовуючи прохання про скасування судових рішень, прокурор посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, незастосування закону, який підлягав застосуванню, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом порушено ст. 94, ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ним не досліджено докази, які мають істотне значення у кримінальному провадженні, та які оспорювалися сторонами у кримінальному провадженні, а суд апеляційної інстанції всупереч ч. 2 ст. 404 КПК України не усунув допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду.

Також вказує на те, що під час вивчення аудіозапису судового засідання суду апеляційної інстанції встановлено, що головуючим суддею оголошено тільки резолютивну частину ухвали, а фіксацію проголошення повного тексту ухвали в порушення ст. ст. 27,107,376 КПК України не проведено.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, пояснення захисника, який просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду у касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст.438 КПК України не підлягають, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, чим у тому числі обґрунтовується касаційна скарга прокурора в цьому провадженні, самі по собі є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку згідно ст.409 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався та на підставі об'єктивно з'ясованих обставин справи дійшов правильного висновку про те, що не доведено вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, в якому обвинувачується ОСОБА_7

Свій висновок суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв'язаними для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім того, доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, щодо безпідставного виправдання ОСОБА_7 та порушення судом вимог кримінального процесуального закону були наведені в апеляційній скарзі прокурора, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Доводи прокурора про відсутність технічного запису оголошення повного тексту ухвали апеляційного суду є слушними, але, відповідно до ст.412 КПК, зазначене не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснюється.

Прокурор у касаційній скарзі не зазначив про присутність у визначений апеляційним судом час оголошення повного тексту ухвали однієї з сторін провадження і з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 такого не вбачається.

Твердження прокурора про порушення таємниці нарадчої кімнати судом першої інстанції при постановленні вироку було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням ґрунтовних мотивів визнав їх безпідставними. З такими висновками погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, оскільки незначний, на думку прокурора час, фактично затрачений на виготовлення письмового тексту вироку у нарадчій кімнаті, не може свідчити про порушення таємниці нарадчої кімнати та упередженості суду.

Неспроможними є доводи прокурора про порушення кримінального процесуального закону судом при здійсненні відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи без виходу до нарадчої кімнати, оскільки відповідно до статей 332, 371 КПК не передбачено обов'язкове постановлення такої ухвали у нарадчій кімнаті.

Також безпідставними є доводи прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, який, на думку прокурора, не усунув неповноту судового розгляду, допущену судом першої інстанції, не провів судового слідства та не призначив судово-економічної експертизи, оскільки за наслідками розгляду цього питання суд апеляційної інстанції постановив рішення у якому навів ґрунтовні мотиви безпідставності проведення часткового судового слідства та призначення експертизи. Такий висновок апеляційного суду погоджується з вимогами ч.3 ст.404 КПК і з ним погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, оскільки суд першої інстанції у повному обсязі дослідив докази, надані органом обвинувачення та, крім того, двічі призначав судово-економічну експертизу, яка так і не була проведена за браком первинних бухгалтерських документів.

Висновок експерта, відповідно до ст.101 КПК, не є обов'язковим для особи або органу, які здійснюють провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

На дотримання цієї вимоги закону суд першої інстанції відхилив як доказ висновок судово-економічної експертизи від 12 листопада 2012 року та свою незгоду належним чином вмотивував. З таким рішенням погодився суд апеляційної інстанції, з ним погоджується і колегія суддів, оскільки зазначений висновок ґрунтується на неповних даних та не підтверджений іншими доказами по справі.

Тому доводи прокурора, що саме зазначеним висновком експерта підтверджена вина ОСОБА_7 також є безпідставними.

Суд першої інстанції дослідив надані прокурором докази, в тому числі і зазначені у касаційній скарзі, та з врахуванням, що докази у їх сукупності не доводять вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК, правильно визнав його невинуватим та виправдав на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 незаконно виправданим за ч. 4 ст. 191 КК України немає.

Враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального чи неправильного застосування кримінального законів, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, у справі не встановлено, колегія суддів, керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від

06 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від

20 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10