Справа № 11а-484 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Шавель P.M.
Категорія ст. 186ч.2 КК України Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
червня 12 Колегія
суддів Судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області
в складі:

Головуючого Леона О.І.

Суддів Валько Н.М.,
Момота В.І.

з участю прокурора Свореня
М.М.

та адвоката ОСОБА_1

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Львові
кримінальну справу за апеляцією

засудженого
ОСОБА_2 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29 листопада 2006
року

встановила:

Даним вироком

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, громадянин України, непрацюючий, раніше
судимий, -

засуджений по
ст. 185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі;

по ст. 186 ч.2
КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання 5 років
позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 обчислюється з 22.12.2005 р.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, громадянин України, непрацюючий, раніше судимий 23.09.2002 р.
Залізничним районним судом м.Львова по ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70 КК України
на 4 роки позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 21.07.2005 р.
згідно акту амністії, -

засуджений по
ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі;

по ст. 186 ч.2
КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів ОСОБА_2 остаточно
призначено покарання 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття
покарання засудженому ОСОБА_2 обчислюється з 22.12.2005 р. з часу фактичного
затримання.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, громадянин України, працюючий вантажником ТзОВ „Поліфрукт",
раніше не судимий,-

засуджений по
ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі
ст.75 КК України
ОСОБА_4 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, громадянин України, непрацюючий, раніше не судимий, -

засуджений по
ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі; по ст. 309 ч.1 КК України на
1 рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим за сукупністю злочину ОСОБА_5 остаточно призначено покарання З
роки позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України засуджений ОСОБА_5
звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України на засудженого ОСОБА_5 покладено відповідні
обов"язки.

ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, громадянин України, учень
10 класу ВШ
№ 17 м.Львова, раніше судимий, -

засуджений по
ст.185 ч.3 КК України на 3 роки позбавлення волі. Згідно ст.71
КК України до
призначеного покарання частково
приєднано невідбуту частину
покарання по вироку Залізничного районного суду
м.Львова від

18.01.2005 р.
та остаточно визначено
покарання ОСОБА_6 4 роки 3
місяці

позбавлення
волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 змінено з підписки про невиїзд на
взяття під варту в залі судового засідання і строк відбуття покарання
обчислюється з

29.11.2006 р.

Вирішено питання
з речовими доказами.

Постановлено стягнути
із засуджених судові витрати за проведення експертиз.

Згідно з вироком суду 15.11.2005 p., біля 2 год.,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
попередньою змовою між собою, проникли в гараж, що розташований біля будинку
АДРЕСА_1, звідки таємно викрали з автомобіля ВАЗ-2108, номерний знак НОМЕР_1
потерпілого ОСОБА_7 автомагнітолу „Піонер" вартістю 596 гривень.

6.12.2005 p.,
біля 19 год., ОСОБА_3
за попередньою змовою із ОСОБА_2,
в АДРЕСА_2, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи
здоров"я потерпілого, повторно, відкрито заволоділи майном потерпілої
ОСОБА_8 на загальну суму 1362 гривні 20 коп.

13.12.2005 p., біля 20 год.ЗО хв.,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за попередньою
змовою між собою, в АДРЕСА_3, із застосуванням насильства, яке
не є небезпечним
для життя чи
здоров"я потерпілого, повторно,

відкрито
заволоділи майном потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 1130 гривень.

14.12.2005 p., біля 22 год.,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2
за попередньою змовою між собою, в АДРЕСА_4, із застосуванням насильства, яке
не є небезпечним для життя чи здоров"я потерпілого, повторно, відкрито
заволоділи майном потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 638 гривень 15 коп.

16.12.2005 p.,
біля 19 год.ЗО хв.,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за попередньою
змовою між собою, в м.Львові, по вул. Любінській, біля кінотеатру
„Галичина" , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя
чи здоров"я потерпілого, повторно, відкрито заволоділи майном потерпілої
ОСОБА_11 на загальну суму 1572 гривні 50 коп.

21.12.2005 p.,
біля 20 год., ОСОБА_3
та ОСОБА_2 за попередньою
змовою між собою, в АДРЕСА_5, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним
для життя чи здоров"я потерпілого, повторно, відкрито заволоділи майном
потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 455 гривень.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_2 покликається на те, що він повністю визнає свою вину в
скоєнні злочину по ст. 185 ч.3 КК України та просить обрати більш м"яке
покарання.

Засуджений ОСОБА_2
в апеляції покликається на те, що суд безпідставно засудив його по ст. 186
ч.2 КК України. Даних злочинів він не вчиняв, а під час досудового слідства він
себе оговорив під тиском працівників міліції.

Вказує також, що ОСОБА_3 також заперечує його участь в скоєнні даних
злочинів.

Тому просить вирок в цій частині скасувати, а справу провадженням закрити
за відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав
апеляцію, засудженого ОСОБА_3, який пояснив, що ОСОБА_2 не приймав участі в скоєнні злочинів, передбачених ст.186
ч.2 КК України, адвоката ОСОБА_1, яка вважає, що апеляцію слід задоволити,
міркування прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така до задоволення
не підлягає.

Як вбачається з апеляції та доповнень до неї засудженого
ОСОБА_2 в ній не
оспорюється доведеність вини та кваліфікація злочинних дій по ст. 185 ч.3 КК
України.

Вина засудженого ОСОБА_2
у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України повністю
стверджується сукупністю доказів по справі.

Так, згідно протоколу явки з повинною ОСОБА_2
визнав, що 6.12.2005 p.,
разом із ОСОБА_3 на вул. Любінській пограбували жінку (т.1, а.с. 256).

Аналогічними за
своїм змістом є пояснення ОСОБА_2
(т.1; а.с 257).

В явці з повинною ОСОБА_3 також визнав, що він з ОСОБА_2 по вул. Любінській
пограбували жінку (т.1, а.с.258). Про це ОСОБА_3 ствердив і в своєму поясненні
(т.1, а.с. 259).

Будучи допитаним в якості підозрюваного 17.01.2006 р. ОСОБА_2 визнавав, що
6.12.2006 р. разом із ОСОБА_3 по вул. Люблінській пограбували жінку (т.1, а.с.
262-263). Аналогічні показання дав ОСОБА_2
будучи допитаним в якості обвинуваченого (т.1, а.с. 271-272).

ОСОБА_3 під час досудового слідства повністю визнавав факт пограбування
жінки 6.12.2005 р. по вул. Любінській (т.1, а.с. 281-282, 283-285, 290-291).

В явці з повинною від 22.12.2005 р. ОСОБА_3 визнає, що 13.12.2005 р. разом
із ОСОБА_2 по вул. Яворницького пограбували жінку (т.1, а.с.307).

Вказані обставини ОСОБА_3 підтвердив під час допиту в
якості підозрюваного (т.1, а.с. 313).

ОСОБА_2 також в
явці з повинною визнав
факт пограбування жінки 13.12.2005 p. разом із ОСОБА_3 по вул. Яворницького (т.1, а.с. 309).

Будучи допитаним в якості підозрюваного по цьому епізоду ОСОБА_2 підтвердив факт
пограбування (т.1, а.с. 319-320).

Аналогічні показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 давали, будучи допитаними в якості
обвинувачених (т.1, а.с. 327,332).

Також в явці з повинною ОСОБА_2
визнав факт пограбування 14.12.2005 р. жінки по вул. Любінській разом із
ОСОБА_3 (т.2, а.с. 12).

В поясненні, будучи допитаним в якості підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_2 повністю визнав
даний факт (т.2, а.с. 13, 22, 30).

Вказані обставини повністю підтверджував і ОСОБА_3 (т.2, а.с. 11,15,
17-19,35).

Будучи допитаним в якості обвинуваченого 16.02.2006 р. ОСОБА_2 повністю визнав
свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ст.186 ч.2 КК України, зазначивши,
що також скоював пограбування 16.12.2005 р. та 21.12.2005 р. разом із ОСОБА_3
(т.2, а.с.181-185).

Аналогічні за своїм змістом показання, дав і ОСОБА_3 16.02.2006 p., будучи допитаним
в якості обвинуваченого (т.2, а.с. 192-196).

Колегія суддів вважає, що докази під час досудового слідства, були зібрані
з дотриманням вимог КПК України, зокрема, в суді першої інстанції підсудній ОСОБА_2 заявив, що
слідча на нього тиску не чинила (т.2, а.с. 94).

Також не встановлено, що під час досудового слідства було порушено право на
захист обвинуваченого ОСОБА_2,
оскільки йому неодноразово роз'яснювалися його процесуальні права. Зокрема,
16.02.2006 р. ОСОБА_2 було роз"яснено його права як обвинуваченого, і в
протоколі про роз'яснення прав, ОСОБА_2 зазначив, що від захисника він
відмовляється, а захищати себе буде самостійно (т.2, а.с. 176).

Таким чином, колегія суддів вважає, що як досудове слідство, так і судове
слідство проведені з дотриманням вимог КПК України.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_2, суд прийняв до уваги
тяжкість вчинених ним злочинів, особу винного, який притягувався до
кримінальної відповідальності, без визначеного місця проживання.

Колегія суддів вважає, що суд призначив засудженому ОСОБА_2 покарання у
відповідності до вимог ст.65 КК України і не вбачає підстав для його
пом"якшення.

З врахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку суду
колегія суддів не встановила.

А тому,
керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29
листопада 2006 р. відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляцію - без
задоволення.