У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах

у складі:

головуючого - судді

Пивовара В.Ф.,

суддів

Пошви Б.М. і Гошовської Т.В.,

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 20 грудня 2007 року кримінальну справу
за касаційною скаргою представника потерпілих адвоката ОСОБА_1 на постанову
Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11 липня 2006 року
та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2006 року.

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 11
липня 2006 року у застосуванні до

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Теребовля Тернопільської області, раніше не
судимого,

примусових
заходів медичного характеру - відмовлено, а кримінальну справу про вчинення
ОСОБА_2 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України
закрито за відсутністю в діянні складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК
України.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 21год., перебуваючи у домогосподарстві ОСОБА_3
у АДРЕСА_1, з якою він був знайомий
у зв'язку з проведенням телефонної лінії та встановлення телефону у
господарстві з квітня 2005 року та яка його запросила помитися після закінчення
роботи. Під час перебування у цьому господарстві між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник конфлікт на ґрунті
сексуальних домагань з боку останньої, яка після відмови ОСОБА_2, стала йому
погрожувати тим, що заявить на нього у правоохоронні органи, що він нібито її
намагався зґвалтувати, та в разі його засудження над ним будуть знущатися, а
також ображала його, називаючи імпотентом.

На ґрунті цього, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виник конфлікт, який переріс у
бійку, під час якої ОСОБА_3, взявши ножа, завдала ОСОБА_2 удар лезом ножа,
спричинивши рану передньої поверхні правого променевого зап'ясного суглоба. При
цьому ОСОБА_2 вихопив ніж у ОСОБА_3 і став завдавати ним удари, спричинивши
потерпілій колото-різані рани лівого та правого передпліччя. Потім ОСОБА_2,
перебуваючи у стані паталогічного афекту, взяв сокиру, яка знаходилася у
господарстві потерпілої, і завдав їй обухом та лезом сокири приблизно 12 ударів
по голові, спричинивши ушкодження від яких ОСОБА_3 померла. Крім того, ОСОБА_2
намагався позбавити життя ОСОБА_3 шляхом стиснення її шиї пальцями рук,
спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого ріжка під'язикової
кістки. Коли ОСОБА_2 прийшов до свідомості, яка у нього була потьмарена згідно
з висновком амбулаторної психолого-психіатричної експертизи, внаслідок афекту,
усвідомлюючи протиправність своїх дій, намагався покінчити життя самогубством
шляхом механічної асфіксії через повішення, але через обрив телефонного кабелю,
який ОСОБА_2 обрізав у господарстві потерпілої і на якому намагався повіситись,
він упав з висоти залізничного мосту, після чого був доставлений у реанімаційне
відділення Теребовлянської ЦРЛ.

Суд дійшов висновку, що у застосуванні примусових заходів медичного
характеру до ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки у даний час ОСОБА_2 не становить
суспільної небезпеки та примусових заходів медичного характеру не потребує, а
потребує лікування на загальних підставах у психіатричній лікарні за місцем
проживання, а кримінальну справу про вчинення ОСОБА_2 суспільно-небезпечного
діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, судом закрито за відсутністю в
діянні складу злочину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 серпня 2006 року
постанову щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі представник потерпілих адвокат
ОСОБА_1 просить судові рішення щодо ОСОБА_2
скасувати, а його виправдати, посилаючись при цьому на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи та на істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів
вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Як убачається з матеріалів справи, суд, приймаючи рішення про відмову у
застосуванні примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_2, зробив цей
висновок на підставі матеріалів, досліджених у судовому засіданні, і детально
викладених у постанові.

Твердження представника потерпілих про те, що суд неповно з'ясував усі
обставини справи та не дав належної оцінки усім доказам по справі,
необґрунтовані і не відповідають матеріалам справи, оскільки усі обставини
справи досліджено повно.

Оцінивши висновки експертизи у сукупності з іншими доказами суд
обґрунтовано дійшов висновку про відмову у застосуванні примусових заходів
медичного характеру щодо ОСОБА_2

Доводи представника потерпілих адвоката ОСОБА_1 у касаційній скарзі,
аналогічні за змістом доводам апеляції, які було ретельно перевірено
апеляційним судом і в ухвалі наведено докладні та мотивовані підстави, через
які апеляцію визнано необґрунтованою. Рішення апеляційного суду відповідає
матеріалам справи і є правильним.

Істотних порушень кримінально-процесуального законодавства, які б ставили
під сумнів правильність висновків суду, немає.

Виходячи з наведеного, підстав для призначення справи до розгляду у
касаційному порядку з повідомленням зазначених у ст. 384 КПК України осіб
немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів Судової палати Верховного
Суду України у кримінальних справах

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_1
щодо ОСОБА_2 відмовити.

С у д д і :

Пивовар В.Ф. Пошва Б.М. Гошовська Т.В.