У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Верещак В.М.,

суддів

Канигіної Г.В., Мороза М.А.

розглянула у судовому засіданні 28 лютого 2008 року
в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на постановлені
щодо нього судові рішення.

Вироком Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 24
травня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Дніпропетровська,

такого, що не має судимості згідно
ст. 89 КК України,

засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років
позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю, а на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено 6 років
позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є його власністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2007 року вирок залишено без
зміни.

ОСОБА_1 визнано винним і засуджено
за те, що він у червні 2005 року у м. Дніпропетровську знайшов і незаконно
придбав дульнозарядний шомпольний пістолет з гнітим розпалювачем, який згідно
висновку експерта є виготовленою саморобним способом гладкоствольною
вогнепальною зброєю, який переніс за місцем свого проживання, де зберігав без
передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_1 у невстановлений
слідством час за місцем свого проживання незаконно виготовляв з ефедрину
(псевдоефедрину) особливо небезпечну психотропну речовину, яку незаконно
зберігав із метою збуту.

3 та 19 серпня 2005 року він збув
ОСОБА_2 особливо небезпечну психотропну речовину вагою відповідно 0,08 г та
0,06 г у перерахунку на суху речовину, а під час обшуку 19 серпня 2005 року у
нього вилучено шприці з цієї речовиною вагою 0,24 г, 0,15 г та 0,06 г у
перерахунку на суху речовину.

У касаційній скарзі засуджений
ОСОБА_1 посилається на однобічність і
неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Стверджує, що його винність у збуті психотропної
речовини матеріалами справи не доведена, справу сфабриковано працівниками
міліції, свідки давали неправдиві
показання. Указує, що порушено його
право на захист, оскільки він страждає на психічну хворобу, проте йому
несвоєчасно надано захисника. Просить скасувати судові рішення й направити
справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи убачається, що
висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у
вироку злочинів ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів і є
правильним.

Так, у на досудовому слідстві та у
суді ОСОБА_1 послідовно
розповідав про обставини незаконного виготовлення та зберігання ним
особливо небезпечної психотропної речовини, зазначаючи, що робив це для
особистого вживання без мети збуту. Проте, його показання у цій частині спростовуються показаннями свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Зазначені
докази об'єктивно підтверджуються даними протоколів огляду покупця, оперативної
закупки, обшуку, висновками судово-хімічних експертиз, речовими доказами й іншими матеріалами справи.

Будь-яких даних, які б ставили під
сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

За встановлених судом фактичних
обставин дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України кваліфіковано
правильно.

Даних, які б свідчили, що у справі щодо ОСОБА_1 неправильно застосовано кримінальний закон,
не встановлено.

Вивченням матеріалів справи не
виявлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які тягнули б
скасування постановлених у справі судових рішень.

За даними проведеної щодо ОСОБА_1
амбулаторної судово-психіатричної експертизи він хронічним психічним
захворюванням не страждав і не страждає,
є осудним. Під час вчинення інкримінованих їй дій ОСОБА_1 не виявляв ознак
тимчасового розладу психічної діяльності, був здатний усвідомлювати свої дії та
керувати ними (а.с. 189).

Як убачається
з матеріалів справи, на досудовому
слідстві ОСОБА_1 заявив, що послуг адвоката не потребує, свої права
буде захищати самостійно (а.с. 30, 86, 119). В подальшому за його клопотанням
йому був призначений захисник.

Тому доводи у касаційній скарзі ОСОБА_1 про порушення
його права на захист є безпідставними.

Апеляційний розгляд
справи проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону. Усі
наведені засудженим в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам
його касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд, згідно
з вимогами ст. 65 КК України,
врахував тяжкість вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, обставини
справи, які впливають на ступінь його відповідальності, і обрав покарання, яке
є обґрунтованим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 та
попередження нових злочинів.

Отже, передбачені ч. 1 ст. 398 КПК України підстави для призначення справи
щодо ОСОБА_1 до касаційного розгляду
відсутні.

у х в а л и л а
:

у задоволенні
касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

С у д д і :

Верещак
В.М. Канигіна
Г.В. Мороз М.А.