АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/84/15 Справа № 711/5043/14-к Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаряОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченихОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Леськи, Черкаського району, Черкаської області, громадянка України, українка за національністю, з середньою спеціальною освітою, не працююча, одружена, раніше не судима, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України та якій призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах, організаціях і установах всіх форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області, громадянин України, українець за національністю, з середньою освітою, не працюючий, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України та якому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах, організаціях і установах всіх форм власності строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком обвинувачена ОСОБА_7 в період часу з 23 години 50 хвилин 20.12.2013 року по 00 годин 10 хвилин 21.12.2013 року, будучи матеріально-відповідальною особою за ввірені їй матеріальні цінності та виготовлену в цеху продукцію, згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 28.12.2006 року, та працюючи на посаді начальника зміни цеху печива ТОВ «Світ ласощів», розташованого по вул. Чигиринській, 11 в м. Черкаси, керуючись посадовою інструкцією від 15.01.2008 року, і виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки по здійсненню керівництва колективом працівників та координуючи виробництво печива в цеху, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на привласнення чужого майна службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, попередньо домовившись з охоронцем території заводу товариства - обвинуваченим ОСОБА_8 , який перебував на добовому чергуванні на посту охорони №3, про спільне привласнення виготовленого в цеху печива, надала останньому доступ до приміщення вантажного ліфту, до якого вона попередньо організувала переміщення 18 ящиків печива «Вівсяночка» та в подальшому, в момент, коли останній переносив привласнену продукцію з ліфту, вона власноручно винесла з цеху ще три ящики печива «Зоологічне» та поставила біля входу до цеху для подальшого заволодіння ними ОСОБА_8 , який переніс вказані ящики з печивом та помістив їх до салону і багажною відділення власного автомобіля «Опель Кадет», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на стоянці на території товариства, а 21.12.2013 року, приблизно о 08.00. годині після закінчення зміни чергування, ОСОБА_10 намагався виїхати з території заводу на власному автомобілі з привласненою продукцією: 18 ящиками печива «Вівсяночка», загальною вартістю 848 гривень 70 копійок та 3 ящиками печива «Зоологічне», загальною вартістю 160 гривень 50 копійок, а всього з продукцією на загальну суму 1009 гривень 20 копійок та розпорядитись ним спільно з ОСОБА_7 на власний розсуд, проте останні свій злочинний умисел до кінця не довели з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_8 був зупинений працівниками служби безпеки товариства та привласнену продукцію у нього було вилучено.

Не погодившись з вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити їх від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.2-4 ст.76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначене основне покарання нижче від найнижчої межі передбаченої ч.3 ст.191 КК України без застосування положень ст.69 КК України. Крім цього, прокурор зазначив про відсутність підстав до застосування вимог ст..69 КК України щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винність обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні та ніким не оспарюється.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року в частині кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також доведеності їх вини до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд в цій частині не проводиться.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дослідженням встановлено, що санкція ч.3 ст.191 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Однак, суд першої інстанції не застосовуючи положення ст.69 КК України призначив обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.191 КК України.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що у відповідності до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Не зважаючи на вищевказану норму, суд безпідставно звільнив обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю на підприємствах, організаціях і установах всіх форм власності.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судом першої інстанції не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до не правильного призначення покарання.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є не застосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання необхідно скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Так, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 в період часу з 23 години 50 хвилин 20.12.2013 року по 00 годин 10 хвилин 21.12.2013 року, будучи матеріально-відповідальною особою за ввірені їй матеріальні цінності та виготовлену в цеху продукцію, згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 28.12.2006 року, та працюючи на посаді начальника зміни цеху печива ТОВ «Світ ласощів», розташованого по вул. Чигиринській, 11 в м. Черкаси, керуючись посадовою інструкцією від 15.01.2008 року, і виконуючи організаційно-розпорядчі обов`язки по здійсненню керівництва колективом працівників та координуючи виробництво печива в цеху, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на привласнення чужого майна службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, попередньо домовившись з охоронцем території заводу товариства обвинуваченим ОСОБА_8 , який перебував на добовому чергуванні на посту охорони №3, про спільне привласнення виготовленого в цеху печива, надала останньому доступ до приміщення вантажного ліфту, куди вона попередньо організувала переміщення 18 ящиків печива «Вівсяночка», для його викрадення та в подальшому, в момент, коли останній переносив привласнену продукцію з ліфту, вона власноручно винесла з цеху ще три ящики печива «Зоологічне» та поставила біля входу до цеху для подальшого заволодіння ними ОСОБА_8 , який переніс вказані ящики з печивом та помістив їх до салону і багажною відділення власного автомобіля «Опель Кадет», д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на стоянці на території товариства, а 21.12.2013 року, приблизно о 08.00. годині коли після закінчення зміни чергування, ОСОБА_10 намагався виїхати з території заводу на власному автомобілі з привласненою продукцією: 18 ящиками печива «Вівсяночка», загальною вартістю 848 гривень 70 копійок та 3 ящиками печива «Зоологічне», загальною вартістю 160 гривень 50 копійок, а всього з печивом на загальну суму 1009 гривень 20 копійок та розпорядитись ним спільно з ОСОБА_7 на власний розсуд, свій злочинний умисел до кінця не довів з причин, які не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_8 був зупинений працівниками служби безпеки товариства та привласнену продукцію у нього було вилучено.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегія суддів кваліфікує за ч. 2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України як закінчений замах на привласнення чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п.п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), а досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 на підставі положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.м.к.п. 92-93), за місцем роботи характеризується негативно (а.м.к.п. 95), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.м.к.п. 94), вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, на думку колегії суддів обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік зі звільненням, на підставі положень ст. 75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та реальним відбуванням додаткового покарання, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів у відповідності до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до тяжких кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.м.к.п. 100-101), за місцем проживання характеризується посередньо (а.м.к.п. 104), а за місцем роботи негативно (а.м.к.п. 103), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.м.к.п. 102), має на утриманні трьох малолітніх дітей (а.м.к.п. 98), вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, на думку колегії суддів обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік зі звільненням, на підставі положень ст. 75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та реальним відбуванням додаткового покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 3 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Додаткове покарання призначене ОСОБА_7 у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік виконувати реально.

Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.191 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді 3 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Додаткове покарання призначене ОСОБА_8 у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік виконувати реально.

В решті вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді