АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження: № 11кп/791/254/15 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: умовно-дострокове звільнення Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
2015 року березня місяця „11 дня
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 січня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого, засудженого 03.09.2010 року Великолепетиським районним судом Херсонської області за ст. ст. 125 ч. 1, 186 ч. 2, 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд послався на те, що ОСОБА_7 при розгляді справи, не повідомив суд про те, що він, крім вироку від 10.09.2009 року Верхньорогачицького районного суду Херсонської області, також є засудженим за вироком Горностаївського районного суду Херсонської області від 07.12.2009 року за ст. ст. 186 ч. 2, 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, у зв`язку з чим вироком від 03.09.2010 року Великолепетиського районного суду Херсонської області йому було призначено покарання без врахування вироку, ухваленого Горностаївським районним судом Херсонської області. Також в своєму клопотанні засуджений при зазначені статей КК України, за які він відбуває покарання, не вказав статтю 307 частину 2 КК України, яка відноситься до тяжких, що характеризує засудженого, як особу, яка намагається уникнути покарання за вчинене та ввести суд в оману при розгляді його клопотання. Крім того, судом взято до уваги, що за період відбування покарання засудженому комісією установи 23.10.2013 року відмовлялось в направленні до суду матеріалів для застосування заохочувальної норми у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення. Судом встановлено, що засуджений працював лише чотири місяці перед направленням відносно нього клопотання до суду, що ставить під сумнів отримання засудженим восьми заохочень за сумлінне ставлення до праці в період з початку відбування покарання до 04.08.2014 року, на час переведення до дільниці соціальної реабілітації та свідчить про формальний підхід посадових осіб установи при застосуванні заохочувальних заходів до засудженого. З урахуванням наведеного та враховуючи те, що після переведення ОСОБА_7 до дільниці соціальної реабілітації на протязі майже шести місяців засудженим отримано лише одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, суд прийшов до висновку, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, не спроможний без відповідного контролю дотримуватися соціальних норм життя в суспільстві.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказує, що судом не прийнято до уваги його характеристику з місця відбування покарання, відсутність непогашених стягнень, а також наявність дев`яти заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. На думку засудженого, наявність зазначених обставин свідчить про те, що він довів своє виправлення, які є підставами для задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, в дебатах прокурор залишився на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин та відбув 2/3 частини призначеного строку покарання. Має заохочення за сумлінну поведінку та відношення до праці, до дисциплінарної відповідальності притягувався чотири рази, проте стягнення в законному порядку зняті та погашенні. 04.08.2014 року переведений до дільниці соціальної реабілітації Дар`ївської виправної колонії УДПтС України в Херсонській області (№ 10).
Проте, із досліджених судом першої інстанції матеріалів справи вбачається, що засуджений працював лише чотири місяці перед направленням ним клопотання до суду, що вірно поставлено судом під сумнів, отримання засудженим заохочень за ставлення до праці в період з початку відбування покарання до його переведення до дільниці соціальної реабілітації свідчить про формальний підхід посадових осіб установи при застосуванні заохочувальних заходів до засудженого, де на протязі майже шести місяців засудженим отримано лише одне заохочення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, що він не спроможний без відповідного контролю дотримуватися соціальних норм життя в суспільстві.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання і доводи його апеляційної скарги, ці висновки не спростовують.
Відтак, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм кримінального законодавства чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підстав для зміни чи скасування ухвали, - не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 21 січня 2015 року щодо нього - без зміни.
Ухвала набуває законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно,

Суддя: ОСОБА_2