АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1444/14 ОСОБА_1
Категорія:(тимчасовий арешт)ст.583 КПК України Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року м. Харків
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі :
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
при секретарі - ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Дзержинського району м.Харкова ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 тимчасового арешту.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого прокурора прокуратури Дзержинського району м.Харкова ОСОБА_5 про застосування до ОСОБА_8 тимчасового арешту до надходження запиту про видачу від компетентних органів СУ УМВС Росії по Білгородській області.
Не погодившись з постановленим процесуальним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22 жовтня 2014 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_8 тимчасовий арешт з моменту його фактичного затримання. Апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, а відомості, які викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають дійсності, оскільки ним до клопотання були додані документи, які давали підстави для тимчасового арешту ОСОБА_8 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів на території Росії, проте слідчим суддею безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 в обґрунтування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням прокурора та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного :
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматись під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, Протоколами до неї від 15.10.1975 р. та від 17.03.1978 р., ратифікованими Законом України від 16.01.1998 р. N 44/98-ВР, та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, ратифікованою Законом України від 10.11.1994 р. М240/94-ВР, Протоколом до неї від 28.03.1997 р. , ратифікованим Законом України від 03.03.1998 р. Ш40/98-ВР, які є чинними для обох держав.
З урахуванням вимог ст. 16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників 1957 року підставою тимчасового арешту може бути запит про тимчасовий арешт розшукуваної особи компетентного органу запитуючої сторони, при цьому компетентні органи запитуваної сторони вирішують це питання відповідно до свого законодавства.
Згідно зі ст.583 КПК України, тимчасовий арешт може бути застосовано до особи, затриманої за вчинення злочину за межами України, на підставі відповідного клопотання прокурора, яке має відповідати вимогам ч.4 ст.583 КПК України, в тому числі і в частині долучення документів на підтвердження обставин, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання.
При цьому до клопотання прокурора про тимчасовий арешт, як зазначено ч. 4 ст. 583 КПК України , додаються протокол затримання особи, документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави.
Окрім того, частиною 6 ст. 583 КПК України передбачено, що при розгляді клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, передбачених пунктом 2 частини четвертої цієї статті, вислуховує думку прокурора, інших учасників і виносить ухвалу про застосування тимчасового арешту, або про відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування до громадянина Росії ОСОБА_8 тимчасового арешту, слідчий суддя послався на неналежне оформлення клопотання прокурора та доданих до нього матеріалів та відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_8 тимчасового арешту.
З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.
У розумінні положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об*єктивно з*ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, документи, на які посилається прокурор, як на докази, та долучені ним до клопотання, не відповідають вимогам ст.ст.99,550 КПК України, оскільки їх достовірність не засвідчена уповноваженою на це посадовою особою, а джерело їх надходження не підтверджене.
Прокурором взагалі не надані докази, що підтверджують перебування ОСОБА_8 в міжнародному розшуку, а долучена до клопотання сумнівної якості постанова оперуповноваженого (а.с.20-21) не може свідчити про завершення процедурного оформлення розшуку у системі міжнародного розшуку злочинців, відповідно до порядку, встановленого Міжнародною организацією кримінальної поліції - Інтерполом. Ксерокопія постанови Валуйського районного суду Бєлгородської області від 22 вересня 2011 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 ( а.с.15-17) є нечитабельною, її відповідність оригіналу судового рішення не посвідчена.
Звертаючись до суду з клопотанням про застосування тимчасового арешту до ОСОБА_8 , прокурор послався на протокол його затримання від 17 вересня 2014 року (а.с.5-8). Проте, судом першої інстанції встановлено, що після фактичного затримання ОСОБА_8 прокурор звертався з ідентичним клопотанням до суду; 19 вересня 2014 року суд відмовив прокурору у задоволенні клопотання та ОСОБА_8 було звільнено з-під арешту; зазначене судове рішення було оскаржене прокурором в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2014 року залишене без змін. На момент повторного звернення прокурора з клопотанням від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_8 не був затриманим та його місце перебування невідомо.
Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_5 .
У розумінні положень ст.583 КПК України, тимчасовий арешт може бути застосований тільки до вже затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, а не на майбутнє «з моменту фактичного затримання», як на те посилається прокурор. Тому, за викладених вище обставин, наявна безумовна підстава для відмови у задоволенні клопотання прокурора про тимчасовий арешт ОСОБА_8 .
Зміст постановленої слідчим суддею ухвали відповідає вимогам ст.ст.369,372 КПК України, про які зазначає прокурор в апеляційній скарзі, а відсутність посилання суду на зазначені вимоги процесуального закону на правильність висновків суду не впливає. Посилання ж прокурора на відсутність зазначення у судовому рішенні постановлення його Іменем України є недоречним, оскільки із тексту ухвали від 22 жовтня 2014 року (а.с.29-30) вбачається, що вказані вимоги процесуального закону слідчим суддею дотримані.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді від 22 жовтня 2014 року за доводами апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.3 ст.407,418,419,422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Дзержинського району м.Харкова ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 тимчасового арешту залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий :
Судді :