Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії:

головуючої Григор'євої
І.В.,суддів:Фурика Ю.П., Щепоткіної
В.В.,при секретарі судового
засіданняза участю прокурора Петрику
В.В., Лубіної Н.В.,засудженої в режимі
відеоконференції ОСОБА_6,розглянувши в
судовому засіданні кримінальне
провадження № 0000103 щодо
засудженої

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Булузука
Оренбурзької області, Російської
Федерації, мешканки м. Красного Луча,
Луганської області,

обвинуваченої у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі, як убачається з її
змісту, засуджена ОСОБА_6 просить
скасувати постановлені щодо неї судові
рішення і закрити кримінальне
провадження через порушення
кримінального процесуального закону і
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність. Вважає, що суди
нижчого рівня, належно не оцінивши
зібраних доказів, безпідставно дійшли
висновку про наявність у її діянні
складу злочину, передбаченого ст. 115 КК,
адже у справі відсутні дані, що
характеризують суб'єктивну сторону
протиправних дій та підтверджують
умисел на позбавлення потерпілого
життя.

У запереченнях на
касаційну скаргу прокурор зазначає про
безпідставність касаційних вимог
засудженої, відсутність порушень
кримінального процесуального закону
та правильність застосування закону
про кримінальну відповідальність за
встановлених фактичних обставин, а
відтак, законність й обґрунтованість
ухвалених судових рішень щодо
ОСОБА_6

Вироком
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 14 березня
2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК
до покарання у виді позбавлення волі на
строк вісім років.

Вирішено питання про
судові витрати та речові докази у
справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на
користь потерпілого ОСОБА_7 1 536 грн
матеріальної шкоди.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні
умисного вбивства за обставин,
детально викладених у вироку.

Як установив суд, 04 листопада 2011 року
близько 21.00 год. у приміщенні кухні
будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
який був у стані алкогольного
сп'яніння, виникла сварка. Тоді ж
ОСОБА_7, тримаючи у руці ніж, повернувся
до ОСОБА_6 та схопив її за плече.
Засуджена, перехопивши ножа у ОСОБА_8,
завдала йому цим ножем одного удару в
ліву половину грудної клітини,
спричинивши колото-різану рану з
пошкодженням м'яза серця і висхідної
дуги аорти з розвитком гострої
крововтрати, від чого настала смерть
потерпілого.

Апеляційний суд Луганської області
ухвалою від 23 липня 2013 року змінив
вирок суду першої інстанції, знизив
розмір призначеного ОСОБА_6 покарання
до семи років позбавлення волі. В решті
вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженої ОСОБА_6 на підтримання
касаційної скарги, пояснення
прокурора, який заперечив проти її
задоволення, перевіривши матеріали
кримінального провадження й
обговоривши наведені у скарзі та
запереченнях доводи, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення
повинно бути законним, обґрунтованим і
вмотивованим. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі об'єктивно
з'ясованих обставин, які підтверджені
доказами, дослідженими під час
судового розгляду та оціненими судом
відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 419 КПК у своїй ухвалі суд
апеляційної інстанції зобов'язаний
навести докладні мотиви прийнятого
рішення і, якщо апеляційні скарги
залишаються без задоволення, зазначити
підстави, через які вони визнані
необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 404 та 405
цього Кодексу суд апеляційної
інстанції зобов'язаний перевірити всі
доводи в апеляційних скаргах, у тому
числі при необхідності і шляхом
дослідження доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням
учасників судового провадження
апеляційний суд зобов'язаний повторно
дослідити обставини, встановлені під
час кримінального провадження, за
умови, що вони встановлені судом першої
інстанції не повністю або з
порушеннями.

Відповідно до вимог ст. 23 вказаного
Кодексу суд досліджує докази
безпосередньо. Не можуть бути визнані
доказами відомості, що містяться в
показаннях, речах і документах, які не
були предметом безпосереднього
дослідження суду, крім випадків,
передбачених КПК.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, засуджена
ОСОБА_6 у поданій на вирок апеляційній
скарзі, доповненнях та численних
заявах й клопотаннях заперечувала
правильність кваліфікації винного
діяння за ч. 1 ст. 115 КК. Засуджена,
висловлюючи на свій захист конкретну
версію стверджувала, що у неї не було
умислу на вбивство ОСОБА_8 та вважала,
що вчинила злочин, передбачений ст. 116
або ст. 118 КК.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи
рішення про залишення апеляційної
скарги засудженої без задоволення,
відобразивши в ухвалі докази, які
містяться в оскаржуваному вироку,
змісту їх не проаналізував та
переконливих правових аргументів на
спростування доводів ОСОБА_6 не навів.
Крім того, не з'ясував та не дослідив
причин й суб'єктивного ставлення
засудженої до вчинених винних дій,
передчасно погодившись із висновками
місцевого суду щодо наявності у Мітько
І.Г умислу на вбивство на ґрунті
раптово виниклих неприязних відносин
із ОСОБА_8

Так, апеляційний суд визнав правильно
встановленими у вироку фактичні
обставини подій, у тому числі й те, що
ОСОБА_8 по суті першим застосував
насильство до засудженої, а ОСОБА_6
завдала ОСОБА_8 удару ножем, який
перехопила з руки останнього. Однак
зазначеним обставинам суд не дав
належної оцінки.

За нормативним визначенням умисне
вбивство (ст. 115 КК) з об'єктивної
сторони характеризується дією або
бездіяльністю у вигляді протиправного
посягання на життя людини, наслідками у
вигляді смерті та причинним зв'язком
між зазначеними діяннями та
наслідками, а з суб'єктивної сторони -
умисною формою вини (прямим або
непрямим умислом), коли винний
усвідомлює, що може заподіяти смерть
особи, передбачає такі наслідки і бажає
або свідомо припускає їх настання.

Аналогічні ознаки
об'єктивної та суб'єктивної сторони
характерні і для умисного вбивства,
вчиненого при перевищенні меж
необхідної оборони (ст. 118 КК).
Проте, на відміну від умисного
вбивства, відповідальність за вчинення
якого передбачена ст. 115 КК, мотив
діяння - захист винною особою
охоронюваних законом прав та інтересів
від суспільно небезпечного посягання.

З огляду на викладене,
зважаючи на конкретні обставини у
цьому кримінальному провадженні, для
вирішення питання про кваліфікацію
складу злочину в діянні ОСОБА_6
апеляційний суд повинен був здійснити
порівняльний аналіз зібраних доказів
та оцінити наявність чи відсутність
акту суспільно небезпечного посягання
й акту захисту, встановити їх
співвідношення. відповідність чи
невідповідність захисту небезпечності
посягання, що в ході апеляційного
провадження із використанням усіх
процесуальних можливостей не зроблено.

Крім того, у матеріалах провадження
наявні письмові клопотання засудженої
ОСОБА_6 зі змісту яких убачається, що
вона, посилаючись на порушення
кримінального процесуального закону,
відсутність даних, які б
характеризували умисел вчиненого нею
злочину, фактично заперечувала
правильність оцінки судом ряду
доказів.

Проте впродовж процедури апеляційного
перегляду суд усупереч положенням ст. 2
КПК залишив ці клопотання поза увагою
й, не уточнивши у засудженої ОСОБА_6 їх
дійсної суті, розглянув кримінальне
провадження формально, з порушенням
вимог статей 404, 405 КПК.

Ураховуючи наведене, ухвалу
апеляційного суду не можна визнати
законною, обґрунтованою і
вмотивованою. Зазначене рішення
постановлено з істотним порушенням
вимог кримінального процесуального
закону. Це перешкоджає суду касаційної
інстанції дійти однозначного висновку
щодо правильності застосування закону
України про кримінальну
відповідальність. Тому на підставі п. 1
ч. 1 ст. 438 КПК ухвалу апеляційного суду
необхідно скасувати і призначити новий
розгляд кримінального провадження в
суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної
інстанції необхідно врахувати
викладене, ретельно перевірити всі
доводи в апеляційних скаргах, а також
інші доводи засудженої у касаційній
скарзі, перевірити юридично-правову
оцінку діяння, зважаючи на правову
позицію, висловлену в постанові
Верховного Суду України від 15 травня 2014
року 5-12кс14, та ухвалити законне,
обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК,
суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 23 липня 2013 року щодо ОСОБА_6
скасувати і призначити новий розгляд у
суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

І.В. Григор'єва Ю.П. Фурик В.В. Щепоткіна