Справа № 307/1177/15-к
Провадження № 1-кп/307/210/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2015 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3

ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, із повною загальною середньою освітою, не працюючу, не одружену, судиму вироком Тячівського районного суду від 10.07.2014 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 316 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і шість місяців, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26.02.2015 року, близько 16.20 год. обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись у магазині «Перлина», який розташований по вул. Народній № 104 в смт. Тересва, та належить приватному підприємцю ОСОБА_4 , таємно викрала дві спідниці з шкірозамінника вартістю 260 грв. кожна, одне атласне плаття вартістю 245 грв., одну пару кросівок вартістю 200 грв., лосини з квітковим візерунком вартістю 150 грв., жіночу сумочку рожевого кольору виготовлену з шкірозамінника вартістю 108 грв., одну пару шкарпеток «Адідас» вартістю 19 грв., дві пари капронових шкарпеток вартістю 5.20 грв. кожна та одну пару трикотажних трусів «класичні» вартістю 20 грв. А всього викрала майна на суму 1272.2 грв. чим завдала потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні крадіжки з магазину «Перлина» визнала. Пояснила, що 26.02.2015 р., вона разом з ОСОБА_8 пішла в бар у центрі смт. Тересва, де вони випили каву та пиво. Приблизно в 16-й год., пішли в магазин «Рандеву» і ОСОБА_8 роздивлялася різні речі та ходила між стелажами із товаром, а вона чекала її біля виходу з магазину. Коли вони вийшли на двір то ОСОБА_8 показала їй свою сумку, в якій знаходився різний одяг, і сказала, що викрала його з магазину. Про те що ОСОБА_9 має намір викрасти речі вона їй не говорила і вони ні про що не домовлялися. Так як у неї ОСОБА_10 -, сумка була за розмірами досить велика, то деякі речі ОСОБА_8 переклала у її сумку. Після цього вони зайшли в магазин «Перлина», де також почали роздивлятися різний одяг. Зрозумівши, що за нею ніхто не спостерігає, вона викрала жіноче атласне плаття, плаття з шкірозамінника, дві спідниці, кросівки, лосини, сумку рожевого кольору, одну пару шкарпеток фірми «Адідас», дві пари капронових шкарпеток та труси «класичні». Після цього вони вийшли на вулицю і через кілька хвилин побачили, що їх наздоганяє ОСОБА_11 , яка була в магазині «Перлина». Тоді вона взяла із сумки кросівки та кинула їх через огорожу. Підійшовши до них ОСОБА_12 попросила показати вміст сумок і, побачивши що там немає кросівок вибачилася та повернулася в магазин. Після цього вона забрала кросівки та разом з ОСОБА_8 пішли в бар. Через декілька хвилин до них знову підійшла ОСОБА_12 і вирвала від нею сумку з викраденими речами. Потім ОСОБА_8 втекла, а через деякий час втекла і вона. Попередньої домовленості на викрадення речей ні з магазину «Рандеву», ні з магазину «Перлина» у них із ОСОБА_9 не було. Ніхто з них не відволікав увагу продавців для того щоб дати можливість іншій вчинити крадіжку. У вчиненому розкаюється, вибачається перед потерпілими та просить не позбавляти її волі.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки з магазину «Перлина» доведена повністю. Крім її визнання це стверджується наступними доказами.

Так потерпіла ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що їй належить магазин «Рандеву» в смт. Тересва, де продається жіночий одяг. 26.02.2015 р., біля 16-ї год., до неї в магазин зайшли двоє дівчат, з яких вона впізнала ОСОБА_7 , так як вона проживає в Грушеві. Протягом 15-20 хвилин, друга дівчина, як їй зараз відомо ОСОБА_13 , роздивлялася одяг та цікавилася розмірами і цінами на нього, а ОСОБА_7 стояла біля вхідних дверей магазину і її увагу нічим не відволікала. Потім дівчата вийшли з магазину та пішли у невідомому їй напрямку. Через деякий час на мобільний телефон її матері, ОСОБА_14 , зателефонувала її знайома та запитала чи не приходили до них двоє дівчат, яких вона спіймала на крадіжці у барі. Прийшовши в той бар, вони зустріли ОСОБА_12 яка розповіла про крадіжку одягу та показала їй сумку з викраденими речами. Серед цих речей вона впізнала одяг із свого магазину. Після цього вони розійшлися, а вона з матір`ю поїхали додому до ОСОБА_7 , де їх зустріла мати обвинуваченої ОСОБА_15 та сказала, що доньки немає вдома. Вони розповіли їй про крадіжки вчиненні ОСОБА_7 , вона зателефонувала доньці, яка підняла слухавку в перший раз, але на подальші дзвінки не відповідала. Тоді вони повідомили про крадіжку в міліцію. Шкода завдана їй повністю відшкодована. Поросила суворо не карати обвинувачену.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердила, що вона є приватним підприємцем і їй належить магазин жіночого та чоловічого одягу «Перлина» в смт. Тересва. 26.02.2015 р., після 16-ї години, в магазин зайшли двоє дівчат, одна з яких ОСОБА_7 . Вона до них не підходила, тому що в цей час в магазині була жінка з чоловіком та донькою, яка приміряла спідниці з шкірозамінника. Одну спідницю дівчина взяла в примірочну, а іншу спідницю темно-синього кольору залишила на прилавку. Згодом дівчата вийшли з магазину на двір. Тоді вона підійшла до прилавку і побачила, що спідниці на місці де вона її залишила, вже не має. Її донька ОСОБА_11 , яка перед цим прийшла в магазин, також не знала куди вона поділася, але помітила, що зникла одна пара кросівок, які вона хотіла залишити собі. Тоді донька побігла слідом за дівчатами, але повернувшись розповіла, що в них нічого не виявила. Згодом до магазину під`їхав незнайомий чоловік, який неподалік від них будує власний магазин і сказав, що одна з дівчат викинула викрадене за огорожу, тому її донька нічого не знайшла. Кудринська знову побігла за дівчатами та через 30 хвилин повернулася з викраденими речами - кросівками, спідницею із шкірозамінника, платтям, лосинами з візерунком із квітами, жіночою сумкою рожевого кольору, парою шкарпеток фірми «Адідас», двома парами капронових шкарпеток та парою трусів. Згодом вони виявили, що зник шарф та блузка, але мати обвинуваченої оплатила їм вартість цих речей. Просить не карати обвинувачену суворо та дати їй можливість виправитися на волі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що 26.02.2015 р., після 16-ї год., вона прийшла в магазин «Перлина», який належить її матері ОСОБА_4 . Потім в магазин зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вони підійшли до відділу з одягом та почали щось вибирати, але нічого не приміряли. Її мати в цей час обслуговувала інших покупців, а вона стежила за своїм сином. Коли мати запитала її чи не брала вона спідниці з прилавку, невідомий чоловік розповів, що двоє дівчат, які вийшли на двір дивилися на них. Крім того вона помітила, що з прилавку зникли кросівки. Мати попросила її піти за дівчатами. Наздогнавши їх вона попросила показати вміст їхніх сумок. У сумках був різний одяг з інших магазинів і вона звернула увагу на те, що він не був упакований, а накиданий хаотично, але особливого значення цьому не надала. Не побачивши речей з їхнього магазину, попросила вибачення та повернулася в магазин. Після цього, чоловік якого вона знає лише візуально, зупинив автомобіль біля їхнього магазину та сказав, що двоє дівчат до яких вона підходила викинули якісь речі за огорожу. Тоді вона знову побігла слідом за ними та наздогнала їх уже у барі, де вирвала з рук ОСОБА_7 сумку, в якій побачила викрадені речі з магазину матері та речі з магазину «Рандеву». Зателефонувавши власниці вказаного магазину, вона побачила що ОСОБА_9 втекла. Потім втекла і ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що взимку 2015 року, близько 15-16-ї год., вона зайшла до магазину «Рандеву», який належить її доньці ОСОБА_3 та сіла у відділі де продають речі для господарства. Після неї в магазин зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вони почали роздивлятися одяг і ОСОБА_3 підійшла до них, роз`яснюючи їм ціни на речі, які їх цікавили. Дівчата заглянули у відділ де вона сиділа, а потім вийшли. ОСОБА_3 підійшла до неї та сказала, що вони нічого не купили і були в стані алкогольного сп`яніння. Через деякий час їй на мобільний зателефонувала знайома і запитала чи не приходили до них в магазин двоє дівчат, які здійснили крадіжку в магазині «Перлина». Після цього вона з донькою прийшла в бар та зустріла ОСОБА_12 , яка показала її доньці сумку з викраденими речами і ОСОБА_16 впізнала одяг із свого магазину. Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні ствердила, що після обіду, взимку 2015 року, в кафе «Венеція» зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а слідом за ними зайшла ОСОБА_11 з магазину «Перлина», яка, вивівши ОСОБА_7 на двір, почала з нею сваритися та вирвавши з її рук сумку, почала витягувати з неї лосини, спідниці та інші речі. Побачивши як обвинувачена намагається втекти, вона почала тримати її, поки до них не підійшла власниця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка теж впізнала речі із свого магазину. Спочатку втекла ОСОБА_8 , а потім вирвалася ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні ствердила, що вона працює в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де після обіду в кінці лютого 2015 року, вона побачила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які піднялися в кафе на другий поверх. Слідом за ними забігла ОСОБА_11 і вони вийшли на вулицю де почали сваритися. У цей час вона та ОСОБА_8 знаходилися в приміщенні та дивилися на суперечку між ними через вітрину. Потім вона побачила як ОСОБА_11 витягнула з сумки ОСОБА_7 якийсь одяг. Через декілька хвилин прийшла власниця магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_3 та впізнала речі із свого магазину. Коли ОСОБА_7 вирвалася, вона разом з ОСОБА_8 почали втікати в бік залізничного вокзалу.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 просить притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих їй осіб, які 26.02.2015 р., близько 16.10 год., викрали з її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 , джинси, дві спідниці з шкірозамінника, жіночу блузку, плаття з шкірозамінника, одну пару штанів та двоє лосинів (а. с. 4-5 т. 1).

Із заяви ОСОБА_7 від 26.02.2015 р. убачається, що вона добровільно видає працівникам міліції викрадені нею та ОСОБА_8 речі, а саме, жіночі джинси та сверт (а. с. 11 т. 1).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.02.2015 р., ОСОБА_4 просить притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих їй осіб, які 26.02.2015 р., близько 16-ї год., викрали з її магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який знаходиться в АДРЕСА_3 , жіночий одяг, а саме: дві спідниці з шкірозамінника, пару кросівок, жіночу сумку, плаття з шкірозамінника, жіночі труси та пару штанів, чим завдали їй матеріальну шкоду на суму 3000 гривень (а. с. 25-26 т. 1).

Висновком експерта від 10.03.2015 р. стверджено, що станом на 27.02.2015 р., з урахуванням фізичного та морального зносу, вартість п`яти лосінів становить 595 грв., джинсів 270 грв., брюків 360 грв., чотирьох спідниць з шкірозамінника 1040 грв., двох блузок 300 грв., атласного плаття 245 грв., кросівок 200 грв., лосінів з візерунком 150 грв., жіночої сумки з шкірозамінника рожевого кольору 108 грв., шкарпеток з хлопку фірми «Адідас» 19 грв., двох пар капронових шкарпеток 10.40 грв., трусів «класичних» виготовлених з трикотажу 20 грв., блузки і шарфу з шифону 190 грв. та плаття з шкірозамінника 220 грв. (а. с. 51-57 т. 1).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі та досліджені докази, які не суперечать один одному і повністю узгоджуються між собою суд приходить до висновку, що приблизно в 16.20 год., 26.02.2015 р., обвинувачена ОСОБА_10 з магазину «Перлина» по АДРЕСА_2 , таємно викрала дві спідниці з шкірозамінника, одне атласне плаття, одну пару кросівок, лосини з візерунком із квітів, жіночу сумочку рожевого кольору виготовлену з шкірозамінника, одну пару шкарпеток фірми «Адідас», дві пари капронових шкарпеток, одну пару трусів.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України по кваліфікуючій ознаці таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні крадіжки із магазинів «Рандеву» та «Перлина» за попередньою змовою з ОСОБА_8 , кримінальне провадження відносно якої було закрито у зв`язку з її смертю (а. с. 139-141 т. 1).

Однак під час судового розгляду кримінальної справи доказів, які б спростовували версію обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що вона у змову із ОСОБА_9 на вчинення крадіжок не вступала, ОСОБА_9 викрала речі з магазину «Рандеву» самостійно, без її участі, і повідомила їй про крадіжку лише на вулиці де поклала в її сумку деякі речі, а також про те, що вона ОСОБА_10 -, крадіжку із магазину «Перлина» також вчинила самостійно, без попередньої домовленості з ОСОБА_9 , яка їй у цьому не допомагала і ніякої участі в крадіжці не приймала, здобуто не було.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Показаннями потерпілих та свідків підтверджується лише та обставина, що ОСОБА_10 була затримана ОСОБА_12 і у неї в сумці були виявлені речі викрадені з магазинів «Рандеву» та «Перлина», однак вони не спростовують показання обвинуваченої, що ці речі ОСОБА_9 поклала в її сумку після вчинення крадіжки. Крім того, і ОСОБА_19 і ОСОБА_16 ствердили, що ні ОСОБА_9 ні ОСОБА_10 під час перебування в магазинах не відволікали їхню увагу, щоб дати можливість іншій викрадати речі. Ці показання фактично підтверджують показання обвинуваченої про те, що кожна з них при вчиненні крадіжки діяла самостійно без участі і підтримки іншої.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» звернуто увагу суддів на те, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину.

У зв`язку з цим, з обвинувачення ОСОБА_7 слід виключити епізод про крадіжку з магазину «Рандеву», кваліфікуючу ознаку - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуючу ознаку про повторність, а також епізод про викрадення блузки та шарфа з шифону.

Обираючи обвинуваченій покарання суд враховує обставини які його пом`якшують: по місцю проживання характеризується позитивно, свою вину визнала, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодувала шкоду завдану потерпілій; а також обставину, яка обтяжує покарання: допустила рецидив кримінальних правопорушень.
Вказану в обвинувальному акті обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння суд до уваги не бере, так як під час судового розгляду обвинуваченням не було надано жодних доказів про перебування ОСОБА_10 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Суд також встановив, що вироком Тячівського районного суду від 10.07.2014 р. ОСОБА_7 була засуджена за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 316 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і шість місяців. Тому суд вважає, що покарання обвинуваченій слід призначити з застосуванням ст. 71 КК України за сукупністю вироків і до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, за наявності рецидиву злочину. Згідно абзацу 7 п. 26 цієї ж постанови, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) ( 2341-14 ) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Враховуючи особу обвинуваченої, яка вчинила злочин будучи засудженою та звільненою від покарання з іспитовим строком суд приходить до висновку, що її виправлення можливе лише в місцях позбавлення волі, так як відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на один рік.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати покарання призначене вироком Тячівського районного суду від 10.07.2014 р. і за сукупністю вироків остаточно до відбуття призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на три роки і один місяць.

Обрати до засудженої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту у залі судового засідання.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 рахувати з 03.06.2015 р.

Речові докази: джинси, блузку з шкірозамінником на рукавах і комірцеві, лосини з леопардовим принтом, кросівки, труси, жіночу сумку рожевого кольору, дві пари капронових шкарпеток, одну пару шкарпеток фірми «Адідас», лосини з візерунком квітів, дві спідниці з шкірозамінника, плаття чорного кольору залишити в потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженою ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Головуючий: ОСОБА_1