Ухвала іменем україниКолегія суддів Судової палати у кримінальних справахВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_5, суддів:ОСОБА_6, ОСОБА_7,з участю прокурораОСОБА_8,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 19 березня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2014 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, працюючу бухгалтером ТОВ «Метал-Індастрі», директором ТОВ «Будреконструкція Київ 2006», ТОВ «Бебіко», таку, що судимості не має,

визнано винною та засуджено:

· за ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000 грн;

· ч.3 ст.28 ч.2 ст.358 КК України (в редакції 2010 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці;

· за ч.3 ст.28 ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 15000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 225 000 грн, з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є її індивідуальною власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці і штраф у розмірі 18000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 306 000 грн, з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є її індивідуальною власністю.

Постановлено відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України міру покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ч.4 ст.53 КК України призначено штраф з розстрочкою виплати частинами на 1 рік по 25500 грн щомісячно;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянку України, таку, що судимості не має,

визнано винною та засуджено:

· за ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000 грн;

· ч.3 ст.28 ч.2 ст.358 КК України (в редакції 2010 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці;

· за ч.3 ст.28 ч.5 ст.27 ч.3 ст.212 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 15000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 225 000 грн, з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є її індивідуальною власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 2 місяці і штраф у розмірі 18000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 306 000 грн, з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є її індивідуальною власністю.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено обов'язки, передбачені п.п.2,4 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України міру покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

На підставі ч.4 ст.53 КК України призначено штраф з розстрочкою виплати частинами на 1 рік по 25500 грн щомісячно.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності із ст. 81 КПК України 1960 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2014 року, вирок Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині застосування ч.2 ст.205 ч.2 ст.358 КК України змінено.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звільнено від покарання призначеного вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2012 року за ч.2 ст.205 та ч.2 ст.358 КК України, у зв'язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В решті вирок залишено без зміни.

Заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про застосування до призначених вироком суду покарань вимог Закону України «Про амністію у 2014 році» залишено без задоволення.

Як визнав встановленим суд, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом 2006-2010 років разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, створили організовану злочинну групу з метою здійснення фіктивного підприємництва і пособництва в ухиленні від сплати податків. При цьому створили і придбали суб'єкти підприємницької діяльності, а саме: ПП «Магнолія», ТОВ «ЧОСО», ПП «Спецторгснаб», ПП «Маргеотех», ПП «Маріс» та ухилялися від сплати податків на додану вартість та на прибуток ТОВ «ВКП «Техкомплект», на загальну суму 3 933 678 грн, що є особливо великим розміром, шляхом підроблення офіційних документів та внесення до них завідомо неправдивих відомостей.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону.

В обґрунтування наведеного судом неправильно застосовано ст.77 КК України щодо ОСОБА_3 та застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вважає, що суд апеляційної інстанції прийшов до передчасного висновку щодо не застосування до засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

Крім того, вказує на порушення вимог ст.377 КПК України 1960 року під час ухвалення рішення апеляційного суду.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу злочину, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування наведеного стверджує, що інкримінованих злочинів вона не скоювала.

При цьому вказує, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції вона фактично відбула покарання.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_3 просить судові рішення скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в її діях складу злочину, у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, а також невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування наведеного стверджує, що порушено вимог ст. 277 КПК України 1960 року і ч.5 ст.74 КК України, всупереч вимог п.2 ч.1 ст.6 КПК України 1960 року за наявності для того підстав судом не було винесено виправдувальний вирок.

Крім того вважає, що судом всупереч вимог ч.5 ст.72 КК України не враховано її попереднє ув'язнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який свою касаційну скаргу підтримав просив її задовольнити, частково підтримав касаційні скарги засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а касаційні скарги засуджених - частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 370-372 КПК України 1960 року предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.377 КПК України 1960 року зміст ухвали апеляційного суду повинен відповідати вимогам вказаним у даній нормі закону.

Згідно ч.1 ст.365 КПК України 1960 року вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

У відповідності із ч.1 ст.355 КПК України 1960 року до початку розгляду справи в апеляційному суді, особа, що подала апеляцію, має право доповнити, змінити або відкликати її, а також подати свої заперечення на скаргу іншого учасника судового розгляду. Засуджений або виправданий вправі відкликати свою апеляцію, а також апеляцію свого захисника, крім випадків, передбачених частиною першою статті 45 цього Кодексу (ч.4 ст.355 КПК України 1960 року).

Відповідно до ст.364 КПК України 1960 року у разі відмови особи, яка подала апеляцію, від своїх вимог і при відсутності апеляцій інших учасників судового розгляду, апеляційний суд виносить ухвалу про закриття апеляційного провадження.

На думку колегії суддів ухвала апеляційного суду не відповідає вказаним вище вимогам Закону.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, при розгляді апеляцій засуджені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовились від попередніх апеляційних вимог викладених в апеляціях засудженої ОСОБА_4 та їх захисників, та просили колегію суддів розглянути їх заяви про застосування до них вимог ст.49 КК України та ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році», бо на їх думку вони відбули (виконали) ј частини основних покарань призначених вироком суду, оскільки знаходились під вартою у Київському СІЗО 5 місяців кожна.

Разом з тим, всупереч вимог статей 355, 364 КПК України 1960 року при надходженні відкликів апеляційних скарг, суд продовжив судовий розгляд та розглянув заяви засуджених в частині застосування до них вимог ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році», чим порушив вимоги ст.365 КПК України 1960 року.

Тобто, при надходженні відкликів апеляційних скарг та наявності підстав для закриття апеляційного розгляду, суд провадження закрив лише в частині, а в іншій частині, за відсутності для цього повноважень, продовжив розгляд заяв, чим порушив порядок судового розгляду, вийшовши за межі апеляції.

Крім того, судом не було належним чином з'ясовано чи відмовляються засуджені від апеляцій своїх захисників.

Вказані порушення є істотними, що перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити рішення у відповідності з вимогами ст.377 КПК України 1960 року.

Наведені обставини свідчать про грубе порушення вимог статей 365, 377 КПК України 1960 року, у зв'язку із чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий апеляційний розгляд у ході якого слід усунути вказані недоліки, перевірити дійсність намірів засуджених про відклик поданих апеляцій, за необхідності перевірити доводи, викладені в апеляціях, та прийняти законне, обґрунтоване й справедливе рішення.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити, а касаційні скарги засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2014 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_6