Єдиний унікальний номер 185/5025/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Павлоград кримінальне провадження, що внесено в ЕРДР за №0002408, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, судимого:

1) 18.12.1995 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 141 ч.2, ст. 142 ч.2, ст. 117 ч.3, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 01.02.2007 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч.2, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі із випробуванням на 2 роки;

який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2004 року обвинуваченого ОСОБА_4 зобов`язано виплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2004 року і до досягнення дитиною віку повноліття. На підставі рішення було видано виконавчий лист №2-4619.

Достовірно знаючи про необхідність сплати присуджених судом аліментів, обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своєї поведінки, маючи намір, що спрямований на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з 01.07.2012 року по 20.04.2015 року не виплачував в повному обсязі в добровільному порядку покладені на нього судовим рішенням зобов`язання по виплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_5 , подарунків не дарував та іншої матеріальної допомоги дитині не надавав. Інших неповнолітніх дітей, протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні обвинувачений ОСОБА_4 не мав, офіційно не працевлаштувався. Не бажаючи сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, обвинувачений ОСОБА_4 на неодноразові звернення та попередження державного виконавця щодо необхідності сплачувати аліменти не реагував, відмовлявся працевлаштуватись, маючи таку можливість, офіційно не працевлаштувався, звернувшись 04.10.2012 року до Павлоградського міськрайонного центру зайнятості з приводу працевлаштування одразу 11.10.2012 року відмовився від послуг центру, бажаючи користуватись тимчасовими заробітками та приховувати свій дохід від державного виконавця, в результаті чого утворив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.07.2012 року по 20.04.2015 рік на загальну суму 26739.00 гривень, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців:

за 2012 рік загалом 4602 гривень: за липень 767 гривень; за серпень - 767 гривень; за вересень - 767 гривень, за жовтень - 767 гривень; за листопад - 767 гривень; за грудень 767 гривень;

за 2013 рік загалом 9192 гривень: за січень 766 гривень; за лютий 766 гривень; за березень 766 гривень; за квітень 766 гривень; за травень 766 гривень; за червень 766 гривень; за липень 766 гривень; за серпень - 766 гривень; за вересень - 766 гривень, за жовтень - 766 гривень; за листопад - 766 гривень; за грудень 766 гривень;

за 2014 рік загалом 9814 гривень: за січень 813 гривень; за лютий 813 гривень; за березень 813 гривень; за квітень 813 гривень; за травень 813 гривень; за червень 813 гривень; за липень 813 гривень; за серпень - 813 гривень; за вересень - 813 гривень, за жовтень - 813 гривень; за листопад - 842 гривень; за грудень 842 гривень;

за 2015 рік загалом 3131 гривень: за січень 854 гривень; за лютий 854 гривень; за березень 854 гривень; за квітень 569 гривень.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.164 ч.1 КК України визнав повністю і пояснив, що тривалий час не працює, постійної роботи не має, дійсно з 2012 року не надає ніякої допомоги на утримання дитини, раніше коли отримував пенсію по інвалідності - аліменти сплачував. У зв`язку з відсутністю роботи утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. В майбутньому має намір працевлаштуватись та погасити заборгованість, в наступний час об`їздив декілька місць з метою працевлаштування.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винність ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується і іншими фактичними доказами справи, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності зі ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини справи підтверджені наявними у справі доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини справи доведеними.

До них відносяться: довідка державного виконавця Павлоградського ВДВС про заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_4 /т.2 а.п.96/; виконавчий лист №2-4619/2004 про стягнення з обвинуваченого аліментів на утримання сина на користь потерпілої /т.2 а.п.8/; виклики державного виконавця, адресовані обвинуваченому /т.2 а.п.18, 22/, підписки-попередження боржника ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, надані державному виконавцю /т.2 а.п.21, 24/.

Сукупність доказів, що узгоджуються між собою дають суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченого за ст. 164 ч. 1 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При призначенні покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесення злочину до категорії невеликої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також враховує повне визнання вини.

Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає повне визнання вини.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення злочину, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих його покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізолювання від суспільства та призначає йому покарання в межах санкцій інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, тобто в умовах виконання за його поведінкою постійного та обов`язкового контролю, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралась.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки: сповіщати органам кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1