ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого
Лагнюка М.М.,

суддів
Колесниченка В.М., Кравченка С.І.,

за участю прокурора Парусова
А.М.,

засуджених
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

захисників
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника потерпілих
ОСОБА_6,

розглянула у судовому засіданні у м.
Києві 11 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1 і в його інтересах
захисника ОСОБА_3, ОСОБА_2 і в його
інтересах захисника ОСОБА_4 на вирок
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 16 травня 2012 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року щодо
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
16 травня 2012 року засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України,

такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 3 ст. 146 КК України - на строк 10
років; за ч. 3 ст. 355 КК України - на строк 8
років, а також за пунктами 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст.
115 КК України до покарання у виді
довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно ОСОБА_1
визначено покарання у виді довічного
позбавлення волі;

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України,

такого, що не має судимості,

до покарання у виді позбавлення волі:
за ч. 3 ст. 146 КК України - на строк

10 років; за ч. 3 ст. 355 КК України - на
строк 8 років, а також за пунктами 3, 4, 9,
12, ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у
виді довічного позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточно ОСОБА_2
визначено покарання у виді довічного
позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 3
ст. 146 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 10 років; за ч.
3 ст. 355 КК України - на строк 8 років, а
також за пунктами 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України до покарання у виді довічного
позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК
України до остаточного покарання у
виді довічного позбавлення волі.

Постановлено стягнути солідарно із
ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 500 000 грн.
кожному.

Вирішено питання про долю речових
доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 02 квітня 2014 року
вищевказаний вирок щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишено без зміни.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними і
засуджено за вчинення злочинів за
таких обставин.

18 червня 2008 року ОСОБА_7 з метою
створення спільного сімейного бізнесу
за участю ОСОБА_10 на прохання
останнього та свого сина ОСОБА_1 у
Першій Київській філії АКБ «Інтеграл»
по вул. М. Раскової, 11 у м. Києві
оформив кредитний договір під заставу
земельної ділянки. Того ж дня біля
вказаного відділення банку ОСОБА_7
передав ОСОБА_10 200 000 грн. Крім того, в
період із квітня 2007 року по березень 2008
року ОСОБА_1 у м. Києві поетапно віддав
ОСОБА_10 гроші на загальну суму 61 800 грн.,
які останній також зобов'язався
використати на створення спільного
бізнесу.

Із серпня 2008 року по квітень 2009 року
ОСОБА_7 та його сини неодноразово
телефонували ОСОБА_10 на мобільний
телефон, приїжджали до місця його
роботи та проживання, намагаючись
дізнатись, яким чином останній
розпорядився переданими йому грошима
та як виконується укладена між ними
угода щодо організації спільного
бізнесу.

ОСОБА_10 у свою чергу, отримавши від
ОСОБА_7 указані гроші, почав ухилятися
від виконання взятих на себе
зобов'язань та від повернення грошей,
хоча запевняв, що вони
використовуються за призначенням.

В кінці травня 2009 року ОСОБА_7 вирішили
викрасти ОСОБА_10 та примусити
останнього повернути належні їм 261 800
грн.

ОСОБА_7 всі разом підготували мотузку,
пістолет для відстрілу патронів із
гумовими кулями марки «Форт-12р»
калібру 9 мм, НОМЕР_2, право на
зберігання якого належало ОСОБА_1, а
також підшукали автомобіль марки
«Москвич 2141» (реєстраційний номер
НОМЕР_1).

26 травня 2009 року приблизно о 07.00 год.
ОСОБА_1 на вказаному автомобілі
під'їхали до місця проживання ОСОБА_10 -
до будинку АДРЕСА_1, та стали чекати
на нього.

Приблизно о 08.30 год. ОСОБА_7 і ОСОБА_2,
побачивши ОСОБА_10, вийшли із салону
автомобіля і попрямували до
останнього, а ОСОБА_1 залишився за
кермом чекати на них.

Перші двоє, застосовуючи фізичну силу,
схопили ОСОБА_10 за руки і проти його
волі почали тягнути до автомобіля.
ОСОБА_2 ручкою заздалегідь
заготовленого пістолету ударив ОСОБА_10
по голові, що дало змогу ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 подолати опір ОСОБА_10 і посадити
його в салон автомобіля. В середині
ОСОБА_10 продовжив опиратися ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, через що останні зв'язали йому
руки заготовленою раніше мотузкою.

26 травня 2009 року приблизно о 09.30 год.
ОСОБА_2 за попередньою змовою групою
осіб на вказаному автомобілі під
керуванням ОСОБА_1 доставили ОСОБА_10 до
будинку АДРЕСА_2, де із застосуванням
насильства затягли його до підвального
приміщення, в якому зв'язали мотузкою
ноги та прив'язали до стільця.

Утримуючи ОСОБА_10, в період із 09.30 год.
до 18.00 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою
групою осіб почали примушувати ОСОБА_10
виконати взяті на себе
цивільно-правові зобов'язання щодо
повернення грошей, переданих йому для
ведення спільного з ними бізнесу, однак
останній відмовлявся повертати гроші.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у вечірній час ОСОБА_1
(з метою приховати раніше вчинені
злочини - викрадення людини та
примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань) за
попередньою змовою групою осіб на
вищевказаному автомобілі привезли
ОСОБА_10 до Жорнівського
орнітологічного центру
Києво-Святошинського району Київської
області, де зв'язали вздовж тіла руки та
ноги ОСОБА_10 та заклеїли рот
ізоляційною стрічкою.

Приблизно о 21.00 год. ОСОБА_1, викопавши
яму, помістили туди ОСОБА_10 й засипали
ґрунтом, завдаючи потерпілому
особливих фізичних та психічних
страждань, оскільки останній весь час
перебував при свідомості. У результаті
таких дій ОСОБА_1 смерть ОСОБА_10 настала
на місці вчинення злочину.

Після вчинення умисного вбивства
потерпілого ОСОБА_1 покинули місце
злочину і, з метою знищення слідів
злочину дорогою до с. Бобровиці спалили
та закопали в ґрунт речі потерпілого, а
саме ножиці, голку, канву для вишивання
та службове посвідчення останнього.
Також із цією ж метою ОСОБА_1 на узбіччі
дороги Жорнівка - Боярка викинули
зв'язку ключів, ланцюжок та хрестик, які
у невстановлений час та в
неустановленому місці забрали у
потерпілого ОСОБА_10

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_2 порушує питання про
скасування судових рішень щодо нього,
призначення нового судового чи
апеляційного розгляду. На
обґрунтування своїх вимог указує про
однобічність і неповноту досудового та
судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильну оцінку доказів,
істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
зокрема, застосування незаконних
методів слідства - фізичного
насильства, незаконного утримування
під вартою, порушення права на захист,
оскільки не було запрошено захисника,
участь якого є обов'язковою. Зазначає,
що суд не надав можливості допитати
окремих свідків обвинувачення та
потерпілих, безпідставно взяв до уваги
явку з повиною, складену внаслідок
застосування фізичного насильства, та
докази, отримані з порушенням права на
захист. Зазначає, що вирок винесено
незаконним складом суду, оскільки
порушено вимоги незмінності суду. На
його думку, кваліфікація злочину за
пунктами 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України є
безпідставною. Посилається також на
невідповідність призначеного
покарання даним про його особу та
вказує, що судами не враховано те, що
він позитивно характеризувався за
місцем роботи, проживання та місця
відбування покарання, того, що він
одружений, утримує малолітню дитину і
непрацездатну матір, не врахував
неправомірну поведінку потерпілого
ОСОБА_10

- захисник ОСОБА_4 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 просить скасувати
судові рішення щодо останнього та
направити справу на новий судовий
розгляд. Наводить доводи про порушення
права на захист на досудовому слідстві,
незабезпечення участі захисника,
незаконне затримання ОСОБА_2 Вказує про
безпідставність кваліфікації дій
ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 355 КК України, оскільки
між ним і потерпілим не було
цивільно-правових відносин. Зазначає
також про невідповідність
призначеного покарання особі ОСОБА_2,
оскільки, на її думку, не враховано
позитивних даних про особу
засудженого, того, що він раніше не
судимий, обставин, що пом'якшують
покарання - вчинення злочину внаслідок
збігу тяжких обставин, під випливом
примусу з боку батька.

- засуджений ОСОБА_1 порушує питання про
скасування судових рішень щодо нього
та направлення справи на нове
розслідування, новий судовий чи
апеляційний розгляд. Як і ОСОБА_2
наводить аналогічні доводи про істотні
порушення вимог
кримінально-процесуального закону, у
тому числі, застосування незаконних
методів слідства, порушення права на
захист, недопустимість доказів,
неправильне застосування
кримінального закону при кваліфікації
дій за пунктами 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України. Зазначає також про
невідповідність призначеного
покарання його особі, та вказує, що
судами не враховано його позитивні
характеристики з місця роботи,
проживання, наявність на утриманні
неповнолітніх дітей, матері похилого
віку, наявність захворювань.
Посилається на однобічність і
неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи.

- захисник ОСОБА_3 просить судові
рішення щодо ОСОБА_1 змінити: пом'якшити
призначене йому покарання у виді
довічного позбавлення волі до
покарання у виді позбавлення волі на
певний строк. Посилається на порушення
права засудженого на захист,
застосування незаконних методів
слідства, порушення вимог незмінності
складу суду, обґрунтування вироку
доказами, що безпосередньо не
досліджені у судовому засіданні.
Зазначає, що при призначенні покарання
не було враховано того, що ОСОБА_1
частково визнав вину, до кримінальної
відповідальності не притягувався,
позитивно характеризувався за місцем
постійної роботи, на його утриманні
перебували дружина та троє малолітніх
дітей, страждає на ряд захворювань.
Зазначає про однобічність і неповноту
досудового та судового слідства,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, засуджених
ОСОБА_2, який підтримав свою та
захисника касаційну скаргу, просив
направити справу на нове
розслідування, ОСОБА_1, який підтримав
свою та захисника касаційну скаргу та
просив направити справу на новий
судовий розгляд, захисників ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які підтримали подані ними та
засудженими касаційні скарги,
захисника ОСОБА_5, який підтримав
касаційні скарги, представника
потерпілих ОСОБА_6, який просив
касаційні скарги залишити без
задоволення, думку прокурора, який
зазначав про необґрунтованість
касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи, викладені у скаргах, колегія
суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960
року підставами для скасування або
зміни судових рішень судом касаційної
інстанції є лише істотне порушення
вимог кримінально-процесуального
закону, неправильне застосування
кримінального закону та
невідповідність призначеного
покарання тяжкості злочину і особі
засудженого.

Як убачається зі змісту касаційних
скарг, засуджені ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
обґрунтовуючи касаційні вимоги,
посилаються у тому числі на
однобічність і неповноту досудового та
судового слідства, а також на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам, визначення яких
дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960
року, тоді як перевірка цих обставин до
повноважень касаційного суду законом
не віднесена. Отже, касаційний суд при
касаційному розгляді виходить із
обставин справи, встановлених судом.

З урахуванням положень ст. 395 КПК
України 1960 року суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість судових рішень в тій
частині, в якій вони були оскаржені.
Щодо засудженого ОСОБА_7 вирок суду у
касаційному порядку не переглядається.

При перевірці матеріалів справи
касаційним судом установлено, що свої
висновки про доведеність винуватості
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 146, п. 3, 4, 9,
12 ч. 2 ст. 115 КК України та кваліфікації
їх дій за даними нормами кримінального
закону судами зроблено на підставі
доказів, досліджених та оцінених у
сукупності із дотриманням вимог
кримінально-процесуального
законодавства, у тому числі з точки
зору їх достатності для вирішення
питань, визначених ст. 324 КПК України 1960
року, про що у судових рішеннях
наведено докладні мотиви.

Висновки суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
вчиненні ними зазначених у вироку
злочинів підтверджуються дослідженими
в судовому засіданні та викладеними у
вироку доказами, і є обґрунтованими.

Винуватість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів обґрунтовано
визнано судом доведеною з урахуванням
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, у тому числі шляхом
аналізу та оцінки даних, що містяться у
явках із повиною, а також їх показань,
отриманих у ході досудового слідства
під час проведення слідчих дій за
участю їх захисників, сукупності
письмових доказів, зокрема даних,
встановлених із протоколу огляду місця
події, висновків судових експертиз
тощо. Так, у явках із повиною, наданих
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при їх затриманні за
підозрою у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, вони
підтвердили свою причетність не тільки
до викрадення потерпілого ОСОБА_10, але
й зазначили, про те, що позбавили його
життя, у тому числі й указали дані про
місцезнаходження трупа, характеру його
положення та завданих ушкоджень. Дані,
указані у явках з повиною, були
перевірені судом та визнані
достовірними, оскільки вони
узгоджуються із іншими доказами,
наявними у матеріалах справи, у тому
числі, даними, встановленими при огляді
місця події, під час якого у вказаному
ОСОБА_1 місці та положенні, виявлено та
проведено огляд виявленого трупу
ОСОБА_10, а сам характер ушкоджень та
причини смерті потерпілого, про який
зазначали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
підтверджено при проведенні
судово-медичних експертиз. За
результатами аналізу висновків
проведених експертиз судом
установлено, що смерть потерпілого
ОСОБА_10 настала від потрапляння
сипучої речовини до дихальних шляхів.
При цьому, у подальшому, будучи
допитаним у якості обвинуваченого за
участю захисника, призначеного за його
заявою, ОСОБА_2 підтвердив дані,
зазначені у явці з повиною, зокрема те,
що ОСОБА_2 втрьох вчинили викрадення
ОСОБА_10, у подальшому утримували його
зв'язаним у підвалі дачного будинку, а
згодом вивезли до лісу, де викопали яму,
зв'язали потерпілого, кинули у яму та
усі троє засипали землею, після чого
спалили та закопали речі потерпілого,
які й були вилучені у вказаному ОСОБА_2
місці. Будучи допитаним у якості
обвинуваченого за участю захисника,
призначеного за його заявою, ОСОБА_1
указував, що його батько та брат силою
помістили ОСОБА_10 до автомобіля, а він
перебував за кермом, після чого вивезли
потерпілого та утримували зв'язаним у
підвалі, а потім вивезли до лісу та за
наказом батька викопали яму.

Крім того, висновки суду ґрунтуються на
даних, встановлених із зібраних у
справі письмових доказів, у тому числі
протоколів слідчих дій - огляду місця
події, речових доказів, висновків
судових експертиз, у тому числі щодо
характеру тілесних ушкоджень,
виявлених у потерпілого,
судово-психіатричних експертиз,
відповідно до яких під час вчинення
злочину засуджені могли усвідомлювати
свої дії та керувати ними.

За встановлених судом фактичних
обставин справи, дії засуджених
правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 355, ч.
3 ст. 146, п.п. 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

На думку колегії суддів, суд правильно
встановив наявність кваліфікуючих
ознак вчинення убивства, передбачених
п.п. 3, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - убивство
викраденої людини, учинене з особливою
жорстокістю та за попередньою змовою
групою осіб, оскільки щодо ОСОБА_10
спочатку було вчинено протиправне
переміщення всупереч його волі до
місця, де він знаходитися не бажав,
засуджені усвідомлювали, що закопують
потерпілого живим, вчиняючи злочин
способом, яким завдають потерпілому
особливих фізичних та моральних
страждань, і крім того, об'єктивні
обставини злочину, зокрема спільність
та узгодженість дій засуджених при
його вчиненні, указує на наявність
конклюдентної згоди на вчинення
злочину, що є підставою для
кваліфікації злочину як такого, що
вчинений за попередньою змовою групою
осіб. У зв'язку з цим, доводи касаційних
скарг засуджених про неправильну
кваліфікацію їх дій є
необґрунтованими.

Безпідставними є також твердження
захисника ОСОБА_4 про неправильну
кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_7 за
ч. 3 ст. 355 КК України, оскільки
диспозиція указаної статті не
передбачає обов'язкової наявності
цивільно-правових зобов'язань
безпосередньо між особою, яка вчинила
злочин та потерпілим.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
були би безумовною підставою для
скасування вироку суду, у справі не
встановлено.

Посилання засуджених та їх захисників
на застосування до засуджених
співробітниками правоохоронних
органів незаконних методів слідства
ретельно перевірялися судом і не
знайшли свого підтвердження, у зв'язку
з чим їх визнано безпідставними з
наведенням у вироку докладних мотивів
на користь такого висновку, з яким
погоджується і колегія суддів. Так, за
результатами перевірки заяв
засуджених було відмовлено у порушенні
кримінальної справи щодо працівників
правоохоронних органів, які
здійснювали досудове розслідування у
справі. У матеріалах справи відсутні
дані, що ці рішення було скасовано.

Одночасно заслуговують на увагу доводи
касаційних скарг ОСОБА_2 та
захисника ОСОБА_4 щодо визнання
недопустимими доказами показань,
наданих 02 липня 2009 року під час допиту
як підозрюваного та у ході відтворення
обстановки та обставин події, а також
засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_3
щодо визнання недопустимими доказами
його показань, даних 03 липня 2009 року під
час проведення аналогічних слідчих
дій. Як убачається з матеріалів справи,
будучи затриманим за підозрою у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.
146 КК України, ОСОБА_2 02 липня 2009 року
звернувся з явкою з повиною, у якій,
з-поміж іншого, зізнався у вчиненні
умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10
Після цього, 02 липня 2009 року його було
допитано як підозрюваного та проведено
відтворення обстановки та обставин
події. При цьому у матеріалах справи
наявна заява ОСОБА_2 про відмову від
захисника, у якій він висловив бажання
захищати себе особисто, яка була
прийнята особою, що провадила
розслідування. 03 липня 2009 року, будучи
затриманим за підозрою у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК
України з явкою із повиною звернувся
ОСОБА_1, у якій він також визнав себе
винуватим не тільки у викраденні
людини, а й в умисному вбивстві.
Одночасно ОСОБА_1 теж відмовився від
захисника та зазначив, що буде захищати
себе особисто і ця відмова була
прийнята особою, що провадить
розслідування. При цьому, 03 липня 2009
року щодо ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_1 було
порушено кримінальну справу за п.п. 6, 12
ч. 2 ст. 115 КК України. Цього ж дня, 03 липня
2009 року ОСОБА_1 було допитано в якості
підозрюваного та проведено
відтворення обстановки та обставин
події за його участю.

При затриманні ОСОБА_1 за підозрою у
вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.
146 КК України, участь захисника не була
обов'язковою. Проте, після отримання
від підозрюваного зізнання у вчиненні
більш тяжкого злочину, обов'язкова
участь захисника у провадженні
досудового слідства якого
передбачалась п. 4 ч. 1 ст. 45 КПК України
1960 року, на думку колегії суддів, орган
досудового розслідування зобов'язаний
був забезпечити право підозрюваного на
ефективний захист та забезпечити
участь захисника у подальших слідчих
діях за його участю. За таких обставин
відмова особи від захисника не повинна
була братись до уваги. Це стосується
також і обвинуваченого ОСОБА_1,
оскільки у явці з повиною ОСОБА_2 указав
про причетність останнього до вчинення
більш тяжкого злочину. За таких
обставин, колегія суддів вважає
недопустимими доказами протокол
допиту та протокол відтворення
обстановки та обставин події від 02
липня 2009 року за участю ОСОБА_2 та
протокол допиту і протокол відтворення
обстановки та обставин події від 03
липня 2009 року за участю ОСОБА_1, а тому
посилання суду на них підлягають
виключенню як з мотивувальної частини
вироку щодо них, так і з ухвали суду
апеляційної інстанції.

Це, однак, не впливає на висновок суду
про доведеність винуватості
засуджених у вчиненні ними злочинів за
обставин, установлених судом, оскільки
пізніше, ОСОБА_2 за участю захисника, на
участі якого він наполягав,
звернувшись із відповідною заявою,
надавав показання у якості
обвинуваченого про обставини
вчиненого ним разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_1
викрадення, примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань та
умисного вбивства ОСОБА_10, а також
показання ОСОБА_1 як обвинуваченого,
надані за участю захисника щодо
окремих обставин вчинених злочинів,
які суд обґрунтованого поклав в основу
вироку, оскільки вони одержані з
дотриманням вимог
кримінально-процесуального закону та
підтверджуються іншими доказами у
справі, наведеними у вироку.

Інші наведені в касаційних скаргах
доводи про порушення права засуджених
на захист є необгрунтованими та свого
підтвердження не знайшли.

Порушень порядку дослідження показань
свідків та потерпілих, як про це
зазначається у касаційних скаргах, не
встановлено, оскільки як убачається з
матеріалів справи, після одержання
даних про неможливість явки окремих
свідків та потерпілих з поважних
причин, їх показання були досліджені в
судовому засіданні у порядку,
визначеному ст. 306 КПК України. При
цьому було дотримано також вимоги щодо
незмінності складу суду, оскільки
розгляд справи відбувався в одному
складі суду.

Розглядаючи справу за апеляціями
захисників та засуджених, суд
апеляційної інстанції ретельно
перевіривши матеріали справи, дійшов
висновку про правильне встановлення
місцевим судом фактичних обставин
справи, доведеність вини засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_1 у вчиненні злочинів,
належним чином мотивуваши свої
висновки.

Разом із цим, на думку колегії суддів,
доводи касаційних скарг засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_1 і захисників ОСОБА_4,
ОСОБА_3 щодо необґрунтованої суворості
обраного засудженим покарання у виді
довічного позбавлення волі
заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України суд
призначає покарання, враховуючи
ступінь тяжкості вчинених злочинів,
особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання, необхідне і
достатнє для її виправлення та
попередження вчинення нею нових
злочинів.

З урахуванням положень ст. 64 КК довічне
позбавлення волі встановлюється за
вчинення особливо тяжких злочинів і
застосовується у випадках, спеціально
передбачених цим Кодексом, якщо суд не
вважає за можливе застосувати
позбавлення волі на певний строк.

Як убачається з вироку місцевого суду,
обираючи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покарання за
п. п. 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України
покарання у виді довічного позбавлення
волі, суд виходив із того, що засуджені
вчинили особливо тяжкий злочин з
особливою жорстокістю, не усвідомили
його суспільну небезпеку, не покаялись
у вчиненому. При цьому щодо кожного із
засуджених суд послався на ступінь
тяжкості вчиненого злочину, обставини
його вчинення, дані про особи
засуджених - які кожен окремо, є раніше
не судимими особами, на спеціальних
обліках не перебували, позитивно
характеризувались за місцем
проживання та роботи, мають на
утриманні по одній неповнолітній
дитині.

Однак, призначаючи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 цей
вид покарання, суд не в повній мірі
дотримався вищевказаних положень
кримінального закону та належним чином
не мотивував висновків про
неможливість виправлення засуджених
при призначенні покарання у виді
позбавлення волі на певний строк.
Застосування судом покарання у виді
довічного позбавлення волі, що
передбачає пожиттєву ізоляцію від
суспільства, без належного мотивування
висновку про неможливість
застосування позбавлення волі на
певний строк, є підставою для зміни
вироку.

При цьому, як убачається із матеріалів
справи, до вчинення злочину засуджені,
які є особами молодого віку, мали
позитивні суспільні зв'язки та
схильності, оскільки
характеризувались виключно позитивно
як за місцем роботи, так із місцем
проживання, раніше до кримінальної
відповідальності не притягувалися,
мають сім'ї, утримують малолітніх
дітей, відповідно ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3,
а ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацездатну
матір, звертались із явкою з повиною. На
думку колегії суддів, з урахуванням
характеру участі та ролі кожного із
засуджених у вчиненні злочину, які не
були його ініціаторами та не
виконували керівної ролі для
досягнення злочинного результату,
відсутності обставин, що обтяжують
покарання, а також зважаючи на
позитивні дані про особи засуджених, їх
виправлення можливе при призначенні
покарання у виді позбавлення волі на
певний строк.

Зважаючи на тяжкість вчиненого
злочину, покарання слід призначити у
виді позбавлення волі на строк 15 років.
Таке покарання, на думку колегії
суддів, є необхідним і достатнім для
виправлення засуджених і попередження
нових злочинів.

У зв'язку з викладеним касаційні скарги
засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960
року та пунктами 11, 15 розділу ХІ
«Перехідних положень» КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційні скарги засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_2, захисника ОСОБА_3 в інтересах
засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_4 в
інтересах засудженого ОСОБА_2
задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 16
травня 2012 року та ухвалу Апеляційного
суду Київської області від 02
квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
судових рішень посилання як на докази
на показання ОСОБА_2 як підозрюваного
від 02 липня 2009 року та на дані
протоколу відтворення обстановки та
обставин події від 02 липня 2009 року за
його участю, а також посилання як на
докази на показання ОСОБА_1 як
підозрюваного від 03 липня 2009 року та
посилання на дані протоколу
відтворення обстановки та обставин
події від 03 липня 2009 року за його
участю.

Пом'якшити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання
за п. п. 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України з
довічного позбавлення волі до 15 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів остаточно вважати
засудженими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 3 ст.
355, ч. 3 ст. 146, п. 3, 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК
України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 15 років
кожного.

У решті судові рішення щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 залишити без зміни.

С у д д і:

М.М. Лагнюк В.М. Колесниченко С.І.
Кравченко