Справа №
Головуючий у І інстанції Войтех О.І.
Доповідач Сердюк О.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2008 року колегія суддів судової палати з кримінальних
справ апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого -
Трейтяк О.П.

суддів -
Сердюка О.Г., Зенченко Т.С.

з участю прокурора Лисуна С.І.

засудженого ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Куликівського районного суду
Чернігівської області від 03 червня 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець та житель м. Ніжина
Чернігівської області, українець, громадянин України, з базовою
загально-середньою освітою, неодружений, невійськовозобов'язаний, раніше
судимий:

1) 05.09.1996 року Ніжинським міським судом за ч. 2 ст. 140 КК України
(1960 року) до 2 років позбавлення з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

2) 03.02.1999 року Ніжинським
міським судом за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 222, ст. 42
КК України (1960 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 11.04.2003 року Ніжинським
міським судом за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі;
покарання відбуті, судимість не погашена,

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.
289 КК України до 5 років позбавлення
волі без конфіскації майна.

Доля речових доказів вирішена у відповідності з вимогами ст. 81 КПК України.

ОСОБА_1 судом визнаний винним та засуджений за те, що будучи раніше
засудженим за вчинення крадіжок, в період непогашених судимостей, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, 21 січня 2008 року о 23 год. 40 хв. прибув до АДРЕСА_1, з метою
незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ -2101, державний номерний знак НОМЕР_1
що належить ОСОБА_2, шляхом злому вітрової шибки дверей водія, відімкнув
запірний пристрій, проник до салону автомобіля і намагався запустити двигун,
але не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від
його волі, оскільки господар автомашини ОСОБА_3 виявив проникнення сторонньої
особи до автомобіля і прийняв заходи для його затримання на місці вчинення
злочину.

Не погоджуючись з вироком суду засуджений ОСОБА_4 подав
апеляцію в якій просить пом'якшити призначене судом
покарання. Свої вимоги аргументує тим, що суд не прийняв до уваги його щире
каяття, те, що потерпілий претензій не
має, судимість в нього погашена. Вважає, що
з врахуванням зазначених обставин та даних про його особу можливо пом'якшити йому покарання.

В доповненні до апеляції засуджений ОСОБА_4 вважає, що
вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він не довів свій злочинний намір до кінця не з причин, що не залежали від його
волі, а добровільно відмовився від доведення злочину до кінця. Вважає, що в
його діях є ознаки добровільної відмови при незакінченому злочині, тому із
зазначених підстав просить скасувати вирок.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_4, який
підтримав апеляцію, просив її задовольнити, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обгрунтованим,
перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з слідуючих підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні
злочинів за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і
підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені,
належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Твердження ОСОБА_4 про те, що він добровільно відмовився
від доведення злочину до кінця, є безпідставними та спростовуються дослідженими
судом доказами.

Зокрема, будучи неодноразово допитаним на початку
досудового слідства 22 січня 2008 року як підозрюваний та при відтворенні
обставин і обстановки події (а.с.38, 39), а в послідуючому і при допиті як
обвинуваченого (а.с.84) ОСОБА_4 вину визнавав повністю і стверджував, що дійсно
він у вечірній час 21 січня 2008 року, перебуваючи в смт.Куликівка, з метою щоб
доїхати до м.Ніжина проник в автомобіль ВАЗ 2101 і коли намагався завести двигун до автомобіля підійшов господар і почав сваритись. Внаслідок чого він пішов від автомобіля.

Такі показання засудженого об'єктивно узгоджуються з матеріалами справи і підтверджуються показаннями
потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_3 показав, що у нього є автомобіль марки ВАЗ-2101,
близько 23-30 з вікна свого дома він побачив, що двері автомобілі відчинені.
Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що на водійському сидінні сидів ОСОБА_1
і щось робив під кермом. Коли він сказав, що є власником автомобіля і буде
викликати міліцію, то останній почав погрожувати, а потім відходити за будинок.
Після огляду автомобіля він побачив, що вирвані дроти запалення, з чого
зрозумів, що засуджений намагався заволодіти автомашиною. Після цього звернувся
до сусіда ОСОБА_5 за допомогою, щоб затримати чоловіка, який хотів вкрасти
автомобіль, але цього їм не вдалося зробити, оскільки ОСОБА_1 втік. Про скоєний
злочин він відразу повідомив міліцію.

Показаннями свідка ОСОБА_5 підтверджуються показання потерпілого.

Свідок ОСОБА_6 показала, що 21.01.2008 року у неї в гостях був знайомий
ОСОБА_1. В період відпочинку він вживав алкогольні напої, його побили місцеві
хлопці, а потім він кудись зник. Через деякий час вони зустрілися біля
гуртожитку Куликівського ПАЛ. До них підійшли місцеві хлопці та сказали, що
ОСОБА_4 зламав замок у автомобілі та намагався його завести. Запропонували
засудженому пройти з ними до автомашини. Вона просила не викликати міліцію і
поки вона розмовляла з потерпілим, ОСОБА_1 втік.

За таких обставин, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_4
вчинив замах на злочин та не довів його до кінця з причин, що не залежали від
його волі.

У відповідності з встановленими
судом фактичними обставинами подій злочину, дії засудженого ОСОБА_4 правильно
кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру
покарання ОСОБА_4, суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив
його враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність пом'якшуючих
вину обставин, обтяжуючими вину обставинами суд визнав - вчинення злочину у
стані алкогольного сп'яніння та рецидив злочину, а також з врахуванням даних, що характеризують особу
підсудного, суд дійшов правильного
висновку про можливість обрання міри покарання в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК
України.

Призначене засудженому покарання є достатнім і необхідним для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання засудженому ОСОБА_4, колегія суддів не знаходить.

Посилання засудженого ОСОБА_1 на те, що судом не
враховано при визначенні міри покарання його щире каяття, є безпідставними,
оскільки як слідує з протоколу судового засідання (а.с.180-186) в судовому
засіданні засуджений визнавав свою вину частково і не стверджував про каяття.

Твердження засудженого про те, що попередні його
судимості погашені, також являються безпідставними, оскільки протирічать
вимогам ст.89 КК України.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального
законодавства, що б потягло за собою безумовне скасування вироку по справі не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 379 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок
Куликівського районного суду Чернігівської області від 03 червня 2008 року щодо
ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Сердюк О.Г.
Трейтяк О.П. Зенченко Т.С.