ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа
№1-125/08

04
вересня 2008 року

Печерський
районний суду м. Києва у складі

головуючого
- судді Карабаня В.М.,

при
секретарях - Журавель І.Д., Ілляш С.І.,

за
участю прокурора - Нідзельської О.О.

захисника
- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського
районного суду м. Києва кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
села Ксаверово, Городищенського району, Черкаської області, українця,
громадянина України, одруженого, освіта середня, працюючого в АРП «Софія»,
військовозобов'язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, проживаючого в
АДРЕСА_1, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні злочину
передбаченого ч.2 ст.187 КК України;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця Баранівського району, Житомирської
області, поляка, громадянина України, не одруженого, з неповною середньою
освітою, працюючого в АРП «Софія», військовозобов'язаного, зареєстрованого та
проживаючого за адресою: Житомирська область, Баранівський район, село Явне,
раніше не судимого, у вчиненні злочину
передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_2 02 липня 2007 року приблизно о 22
годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходилися біля
будинку №8 по вулиці Мечнікова в м. Києві та мали наміри придбати алкогольні
напої для їх подальшого вживання. З цією метою ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 вирішили розшукати найближче
підприємство торгівлі, яке б здійснювало реалізацію алкогольних напоїв і пішли
у напрямку станції метро «Кловська».

В цей же час приблизно о 22 годині 50 хвилин
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побачили ОСОБА_4, який рухався у зустрічному напрямку і
розмовляв по мобільному телефону «SONI-ERIKSON K-700 I» вартістю 500 гривень, з СІМ карткою оператора Київстар,
вартістю 20 гривень, баланс рахунку якої складав 5 гривень.

ОСОБА_1
спільно з ОСОБА_2 попрямували назустріч ОСОБА_4 Порівнявшись із ОСОБА_4,
ОСОБА_1 звернувся з питанням щодо місця розташування найближчого працюючого
магазину, в якому можна було б придбати алкогольні напої. Натомість ОСОБА_4
припинив розмову по телефону і відповів, що не знає. Відразу ж після отримання
відповіді на це питання ОСОБА_1 завдав удару в обличчя ОСОБА_4 Від отриманого
удару потерпілий впав на асфальт і випустив з руки свій мобільний телефон.
ОСОБА_2 зробив спробу підняти ОСОБА_4 та розборонити учасників бійки. Однак
ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_2 по руці, підняв свій мобільний телефон і підвівшись на
ноги завдав декілька ударів ОСОБА_1 Злякавшись активного опору ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втекли з місця злочину.

Внаслідок
протиправних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 були завдані тілесні ушкодження у
вигляді забитої рани у лівій підочній області; по одному крововиливу на віках
лівого ока, у правій височно-теменній області; по дільниці осадніня шкіри на
тильній поверхні лівої кисті, у лівій підлопаточній області, які, згідно
висновку судово-медичної експертизи №563 від 03.08.2007 року, відносяться:
пошкодження у вигляді рани - до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою
короткочасний розлад здоровя; інші ушкодження - до легких тілесних ушкоджень.

Будучи
допитаним у судовому засіданні, підсудний ОСОБА_1 пояснив, що він 02 липня 2007
року приблизно о 22 годині 50 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, разом із ОСОБА_2 знаходилися
біля будинку №8 по вулиці Мечникова у місті Києві. Виявивши бажання
придбати алкогольні напої для їх подальшого вживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вирішили розшукати магазин або інший торгівельний заклад, у якому продавалися
алкогольні напої. Побачивши ОСОБА_4, який розмовляв по мобільному телефону і
рухався назустріч підсудним, ОСОБА_1 наблизившись до нього звернувся з
питанням про місцезнаходження
найближчого магазину, що реалізує алкогольні напої. Натомість ОСОБА_4
проігнорував питання підсудного ОСОБА_1 і почав сваритися. Після цього ОСОБА_1
завдав удару в обличчя потерпілого, від якого останній впав на асфальт. Після
того, як потерпілий ОСОБА_4 піднявся на ноги і почав активно оборонятись, а
також кричати про допомогу, ОСОБА_1 злякавшись активного опору потерпілого
почав втікати. Приблизно через 10 хвилин після виникнення бійки ОСОБА_1 було
затримано працівниками міліції.

Окрім
того, ОСОБА_1 у судовому засіданні дав показання, що всі його попередні
пояснення надані в якості підозрюваного та обвинуваченого на стадії досудового
слідства були отримані внаслідок застосування до нього працівниками міліції
фізичного насильства та погроз. ОСОБА_1 зазначив також і те, що повністю визнає
себе винним у тому, що під впливом алкоголю розпочав бійку із ОСОБА_4 та заподіяв потерпілому тілесні
ушкодження. До того ж ОСОБА_1 повідомив суд, що вчинив злочин у зв'язку з
нервовим зривом, оскільки більше п'яти років постійно знаходиться на заробітках
у місті Києві за відсутності нормальних умов для проживання та працює майже без
вихідних для того, щоб утримувати свою родину.

Допитаний
у судовому засіданні підсудний ОСОБА_2
дав показання про те, що 02 липня 2007 року разом з ОСОБА_1 розпивали
алкогольні напої по АДРЕСА_1. Після того як алкогольні напої закінчилися,
ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 виявили бажання продовжити їх вживання та з метою їх
придбання вирушили у напрямку станції метро «Кловська» по вул. Мечнікова.
Приблизно о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зустрілися із ОСОБА_4, який
рухався у зустрічному напрямку та розмовляв по мобільному телефону. Для того,
щоб з'ясувати місце розташування найближчого працюючого магазину, в якому
продаються алкогольну напої, ОСОБА_1 звернувся до потерпілого ОСОБА_4 із цим
питанням. Після того як ОСОБА_4 грубо відповів на зазначене питання, ОСОБА_1
завдав удару у обличчя потерпілого, від якого останній впав на спину. ОСОБА_2,
намагаючись розборонити ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, спробував допомогти ОСОБА_4 піднятися із землі, але отримавши удар по
руці від потерпілого та почувши крики останнього про допомогу, почав тікати.
Після втечі ОСОБА_2 переховувався по АДРЕСА_1, де і був невдовзі затриманий
працівниками міліції.

Пояснюючи
відмінності у показаннях наданих на стадії досудового слідства та під час
проведення судового слідства, ОСОБА_2 зазначив, що підписував всі процесуальні
документи під тиском слідчого, оскільки боявся, що у разі незгоди до нього
також буде застосований фізичний вплив як і до підсудного ОСОБА_1

При
цьому, ОСОБА_2 щиро розкаявся у тому, що перебуваючи у стані алкогольного
сп'яніння, не перешкодив ОСОБА_1 у його протиправних діях спрямованих на
заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4

Потерпілий
ОСОБА_4 в процесі судового розгляду подав до суд заяву, в якій зазначив, що
підтримує свої показання наданні на стадії досудового слідства, з яких
вбачається, що 02 липня 2007 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин, йшов по
вулиці Мечнікова і зустрів біля будинку №8 двох чоловіків, які перебували у
стані сильного алкогольного сп'яніння і трималися один за одного, після чого
один із них звернувся з якимось питанням. Відразу ж після цього один із
чоловіків завдав удару в обличчя, від якого ОСОБА_4 упав на асфальт та на
деякий час втратив орієнтацію, оскільки у нього потемніло в очах. Одночасно з
падінням ОСОБА_4 випустив телефон «SONI-ERIKSON K-700 I»
вартістю 500 гривень, з СІМ карткою оператора Київстар, вартістю 20 гривень,
баланс рахунку якої складав 5 гривень. Потерпілий відразу ж вчинив активний
фізичний опір і спочатку завдав удару по руці одного із чоловіків, а вже після
цього ударив іншого чоловіка, який його вдарив.

Обставини
викладені у показаннях підсудних та потерпілого підтверджуються і показаннями
свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Так, ОСОБА_5 у своїх показаннях повідомляє, що 02
липня 2007 року під час виконання службових обов'язків по охороні громадського
порядку у складі патрульно-постової служби Печерського РУ ГУМВС України в місті
Києві, приблизно о 22 годині 50 хвилин, отримав повідомлення про виникнення
бійки поряд з будинком АДРЕСА_3. Прибувши на місце події разом з ОСОБА_6, до
них звернувся з проханням про допомогу громадянин ОСОБА_4, разом з яким і був
затриманий підсудний ОСОБА_1 у стані сильного алкогольного сп'яніння.

Аналогічні
до показань ОСОБА_5 дав свідчення і ОСОБА_6

Доказом,
що підтверджує факт заподіяння тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження та
легкі тілесних ушкоджень, які привели до короткочасного розладу здоров»я)
потерпілому ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що
призвели до короткочасного розладу здоров»я є висновок судово-медичної
експертизи №563 від 03.08.2007 року, що була проведена у відповідності до вимог
ст.75, п.2 ст.76 КПК України.

Проаналізувавши
обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи
в їх сукупності, керуючись чинним законодавством України, суд дійшов висновку
про те, що вина підсудних у скоєнні злочину доведена повністю. Дії підсудного
ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.2 ст.296 КК України, як умисне грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжується особливою зухвалістю, що були вчиненні групою осіб. Дії підсудного ОСОБА_2 також слід кваліфікувати
за ч.2 ст.296 КК України, як умисне грубе порушення громадського порядку з
мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю,
що були вчиненні групою осіб.

Кваліфікуючи
дії підсудних за ч.2 ст.296 КК України, суд виходив з того, що безпосереднім
об'єктом, на який були спрямовані хуліганські дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов суспільно-корисної
діяльності, побуту і відпочинку людей. Досліджені під час судового розгляду
докази підтверджують факт посягання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на громадський порядок.
Системно-логічний аналіз чинного законодавства та правозастосовчої практики
України дає підстави стверджувати, що сферу громадського порядку становлять
переважно відносини, що виникають і розвиваються у громадських місцях, до яких
належать насамперед місця спільного проживання, праці, відпочинку, а також
спілкування людей з метою задоволення різноманітних життєвих потреб. З огляду
на це, визначальною обставиною для визнання дій підсудних як посягання на
громадський порядок є їх вчинення у громадському місці, а саме: АДРЕСА_3.

Вчинені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хуліганські дії перебувають у безпосередньому
причино-наслідковому зв'язку з: порушенням особистих прав та охоронюваних
законом інтересів потерпілого ОСОБА_4, порушенням спокою у нічний час громадян,
що мешкають по вул. Мечнікова, будинок №8 у місті Києві, які стали свідками
бійки розпочатої ОСОБА_1

При
вирішенні питання, щодо наявності в діях підсудних такої обов'язкової ознаки
хуліганства як особлива зухвалість, суд врахував характер вчинення цього
злочину, який, в даному випадку, проявився у заподіянні потерпілому ОСОБА_4
легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров»я. В
пункті 5 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у
справах про хуліганство» зазначається, що за ознакою особливої зухвалості
хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке
супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв
або заподіяння тілесних ушкоджень.

Отже,
легкі тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_4, є одним із елементів хуліганських
дій підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що згідно з ч.2 ст.12 КК України, за ступенем
тяжкості визнаються злочинами невеликої тяжкості, що виключає потребу у
додатковій кваліфікації дій підсудних за ст.125 КК України.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи, дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за
суб'єктивною ознакою мали умисний характер. Виявляючи п'яну зухвалість,
протиставляючи себе суспільству, а також застосовуючи грубу силу, підсудні
керувалися мотивом явної неповаги до суспільства. Зазначений факт визнали і
підсудні у своїх показаннях в процесі судового слідства.

Вирішуючи
питання перераховані у ст. 324 КПК України, суд, одночасно з визнанням вини
підсудних у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, визнав
необґрунтованим обвинувачення підсудних у вчиненні злочину передбаченого ч. 2
ст. 187 КК України. Дотримуючись загальних вимог ч. 1 ст. 334 КПК України, що
зобов'язує суд наводити підстави у разі визнання частини обвинувачення
необґрунтованим.

У
обвинувальному висновку від 07.09.2007 року дії підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2
кваліфікуються органом досудового слідства за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад
з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для
життя чи здоров»я особи, яка зазнала нападу, вчиненим за попередньою змовою
групою осіб. Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи №1-125/08, обвинувачення підсудних
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.187 КК України в
першу чергу ґрунтується на показаннях останніх, а також на показаннях
потерпілого ОСОБА_4

Суд
критично оцінює вищезазначені показання як докази і виходить при цьому з
положень ч. 2 ст. 74 КПК України, за правилами якої визнання обвинуваченим
своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні
цього визнання сукупністю доказів, що є у справі. Відповідно до пункту 11
Постанови від 11.02.2005 року №2 «Про практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове
розслідування», де зазначається, що визнання обвинуваченим своєї вини має бути
всебічно перевірено. У разі зміни підсудним показань, даних під час досудового
слідства, суд повинен з'ясувати причину цього, ретельно перевірити всі його
показання і дати їм належну оцінку.

До того ж обставиною, що спонукала суд до
критичного аналізу показань підсудних, стали обов'язкові до виконання вказівки
Апеляційного суду міста Києва викладені в ухвалі від 17 січня 2008 року,
відповідно до яких, місцевий суд було зобов'язано з'ясувати, у вчиненні яких
дій визнають себе винним ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також усунути протиріччя у їх
показаннях даних ними в судому засіданні і під час досудового слідства.

Висновок
суду про сумнівність доказового значення показань підсудних, наданих ними під
час досудового слідства, кореспондується з численними недоліками процесуальних
документів органів дізнання та слідства, що були виявлені судом в ході судового
слідства. У матеріалах кримінальної справи
міститься пояснення ОСОБА_1, в якому останній підтверджує умисел на вчинення
пограбування ОСОБА_4 (том.1 а.с.19). На останній сторінці цього документу
містяться виправлення коректором у двох місцях, що унеможливлює сприйняття тексту.
Більше того, визнавши свою вину у вчиненні дій, які мають ознаки злочину
передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_1 у своїх поясненнях, відібраних у
нього 03.07.2007 року, повідомляє про те, що він напав на ОСОБА_4 разом з
міліціонерами (т.1а.с.13).

Зауваження
викликають показання підсудного ОСОБА_2 (том 1 а.с.65), в яких підсудний
зазначає, що він нахилився щоб забрати собі мобільний телефон того
хлопця, хлопець вдарив його по руці, і телефон випав у нього з рук. Натомість
у решті показань ОСОБА_2 йдеться про те, що підсудній лише протягнув руку для
того щоб підняти телефон, однак йому перешкодив це зробити потерпілий ОСОБА_4
Аналогічні показання були надані і потерпілим ОСОБА_4

Перевіряючи
причини зміни підсудними своїх показань, наданих під час проведення досудового
слідства, суд взяв до уваги відповідь Київської міської станції ШМДМК від
28.03.2008 року №495, в якій зазначається те, що 04.07.2007 року о 12 годині 54
хвилині, тобто на наступний день після затримання підсудних, до громадянина ОСОБА_1,
38 років, що знаходився за адресою: м. Київ, пр. Косогоріський, 7 КПЗ, був
здійснений виїзд бригади швидкої медичної допомоги за №881. За результатами
огляду, ОСОБА_1 був встановлений діагноз - Закрита черепно-мозкова травма,
струс головного мозку. (том 1 а.с.224).

Водночас,
у протоколі медичного огляду ОСОБА_1, що проводився 03.07.2007 року, тобто, у
день затримання підсудного ОСОБА_1, для встановлення факту вживання
психоактивної речовини та стану сп'яніння, зазначається лише про те, що на
обличчі ОСОБА_1 містяться ссадини (том 1а.с.16).

Розглядаючи
ці два письмових документи у системному зв'язку між собою, є всі підстави
зробити висновок, що тілесні ушкодження ОСОБА_1, що були зафіксовані
працівниками Київської міської станції ШМДМК 04.07.2007 року о 12 годині 54
хвилини, могли бути заподіяні підсудному у проміжок з 03.07.2008 року по
04.07.2008 року, тобто після затримання ОСОБА_1 працівниками Печерського РУ ГУ
МВС України в м. Києві.

Критично
суд оцінює і показання потерпілого ОСОБА_4, як доказ вчинення підсудними
злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. У обвинувальному висновку
зазначається, після того як ОСОБА_1 завдав удару в обличчя ОСОБА_4, потерпілий впав і випустив
свій мобільний телефон. При цьому ОСОБА_4 побачив, що один із п'яних чоловіків
- ОСОБА_2, протягнув руку до його мобільного телефону (том 1 а.с.107).
Неодноразово згадуючи про протягнуту руку підсудного ОСОБА_2 у напрямку
мобільного телефону ОСОБА_4, орган досудового слідства використовує цей факт як
доказ спрямованості дій підсудних на заволодіння майном потерпілого, що є
обов'язковим елементом складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Попри
це показання ОСОБА_4, відображене у обвинувальному висновку суперечать іншим
показанням цієї ж особи та обставинам справи. Насамперед, у своїх поясненнях
від 02.07.2007 року. ОСОБА_4 (том.1 а.с.8) повідомляє про те, що після удару
одного із підсудних він впав на спину і те, що у нього потемніло в очах.
Достовірність цих показань підтверджується висновком судово-медичної
експертизи №563 від 03.08.2007 року, у якому зафіксовані тілесні ушкодження
потерпілого у лівій підлопаточній області, тобто ті ушкодження, які були
заподіяні під час падіння потерпілого.

Водночас
саме ці докази і ставлять під сумнів здатність ОСОБА_4 бачити руку підсудного
ОСОБА_2, яка б тягнулася за телефоном, оскільки саме в цей момент, як
вбачається з показань самого ж потерпілого, він втратив можливість візуального
сприйняття події, що відбувалася. Згодом, сам потерпілий під час розгляду кримінальної
справи у попередньому складі суддів, відповідаючи на питання прокурора,
пояснював, що не пам'ятає, хто його вдарив, а також не бачив, хто забрав
телефон (том.1 а.с.131).

Слід
зазначити, що ОСОБА_2 не спростовував того, що він зробив рух рукою у напрямку
до потерпілого, але пояснив свої дії намірами допомогти ОСОБА_2 підвестися
після падіння.

Для
кваліфікації дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 187 КК України не можуть бути
використані в якості доказів показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки ці
показання базуються виключно на повідомленні ОСОБА_4

Окрім
суперечностей у показаннях учасників кримінального процесу, суд виявив
порушення процесуального законодавства України, що були допущені органом
досудового слідства. Так, у мотивувальній частині постанови про порушення
кримінальної справи та перекваліфікацію злочину від 16 серпня 2007 року за
підписом слідчого Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві Грузенського Р.О. зазначається, що ОСОБА_1 за
попередньою змовою з ОСОБА_2 вчинили замах на таємне викрадення чужого майна,
що належить ОСОБА_4 Таким чином, здійснюючи перекваліфікацію, слідчий фактично
кваліфікував дії підсудних за ст.185 КК України (крадіжка), що жодним чином не
співвідноситься з відкритим характером дій, що супроводжували вчинення злочину.

Як
відкрите ігнорування принципу всебічного, повного і об'єктивного дослідження
обставин кримінальної справи суд розцінює бездіяльність органу досудового
слідства в частині перевірки показань ОСОБА_2 зафіксованих у протоколі допиту обвинуваченого.
Будучи допитаним ОСОБА_2 зазначив, що він нахилився щоб забрати собі мобільний
телефон того хлопця, хлопець вдарив його
по руці, і телефон випав у нього з рук (том 1 а.с.65).

Важливість
повідомленої інформації для доведення вини підсудних у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.187 КК України, вимагала відповідної перевірки, зокрема,
шляхом призначення експертизи на предмет підтвердження заволодіння ОСОБА_2
майном потерпілого. Однак, у подальшому, у процесуальних документах слідчого,
показання ОСОБА_2 щодо фактичного заволодіння майном потерпілого були
сформульовані вже не як фактичне заволодіння майном, а як невдалу спробу
досягнення злочинної мети, яка є обов'язковим елементом складу злочину
передбаченого ст.187 КК України.

Отже,
саме перераховані вище суперечності та помилки допущені органом досудового
слідства, а також невідповідність висновків викладених у обвинуваченні
фактичним обставинам справи призвело до неправильної кваліфікації дій підсудних
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.2 ст.187 КК України.

Суд
вважає, що дії підсудних ні суб'єктивно, ні по суті не були спрямовані на
заволодіння майном. Зокрема, суд не встановив у діях підсудних в момент
застосування насильства мети заволодіння майном, що є характерною ознакою
розбою. До того ж зовнішнє вираження дій підсудних у формі насильства не було
засобом заволодіння майном потерпілого. З обставин справи вбачається, що
приводом для побиття ОСОБА_4 з хуліганських мотивів стала відмова останнього
відповідати на питання поставлене підсуднім ОСОБА_1, який перебував у стані
алкогольного сп'яніння.

За
своїм змістом дії підсудних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являли собою грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалися особливою зухвалістю, яка виявилася у застосуванні насильства
до ОСОБА_4, що потягло за собою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому
(легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що призвели до
короткочасного розладу здоров»я). Кваліфікуючою обставиною злочинних дій
підсудних є їх вчинення групою осіб.

За
таких обставин суд визнав, що дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повинні кваліфікуватися не
як розбій, а як злісне хуліганство, що відрізняється за своїм змістом особливою
зухвалістю.

Відповідно
до постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами України
законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове
розслідування» від 11 лютого 2005 року №2, суд приходить до висновку про
відсутність процесуальних підстав для повернення кримінальної справи на
додаткове розслідування. Підставою для цього висновку є те, що зміна судом
кваліфікації дій підсудних з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.296 КК України не
пов'язане зі зміною фактичних обставин події злочину, які були всебічно
досліджені та перевірені в ході судового слідства. При цьому, суд не вбачає
порушень конституційного права підсудних на захист, з чим погодився і
захисник.

При
визначення підсудному ОСОБА_1 міри покарання суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого ними злочину, його особу, який за місцем проживання та роботи
характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не
перебуває, щиро розкаюється у вчиненому злочині, відноситься до осіб, які
потерпіли від наслідків катастрофи на ЧАЕС (4 категорії), має на утриманні
хвору дружину ОСОБА_7, хвору тещу ОСОБА_8, неповнолітню доньку ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_3, а також приймається до уваги тяжке матеріальне становище
підсудного.

При
визначення підсудному ОСОБА_2 міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого ними злочину, його особу, який за місцем проживання та роботи
характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не
перебуває, щиро розкаюється у вчиненому злочині, а також приймається до уваги
тяжке матеріальне становище підсудного.

Відповідно
до ст. 66 КК України обставинами, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_1 судом
визнано щире каяття у вчиненому злочині, усунення заподіяної шкоди.

Відповідно
до ст.66 КК України обставинами, що пом'якшують відповідальність ОСОБА_2, є
його щире каяття у вчиненому злочині.

Відповідно
до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1 судом встановлено вчинення
злочину у стані алкогольного сп'яніння.

Відповідно
до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_2 судом встановлено
вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння.

На
підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що покарання необхідно
призначити ОСОБА_1 у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування
покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього
обов'язків передбачених ст.76 КК України - не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи,
повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_2
необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та звільнити його від
відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та
покладенням на нього обов'язків передбачених ст.76 КК України - не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну місця
проживання та періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Судові
витрати по справі відсутні, цивільний позов відшкодовано. Питання речових
доказів слід вирішити у відповідності до ст.81 КПК України.

Міру
запобіжного заходу підсудним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до набрання вироком законної
сили залишити без змін - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Керуючись
ст.ст.323, 324, 349 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України і
призначити йому покарання у виді 2 (два) років позбавлення волі.

Відповідно
до ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два)роки.

Згідно
ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_1 обов'язки протягом іспитового
строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну
місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу застосованого до
ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін, - підписку про
невиїзд з постійного місця проживання.

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і
призначити йому покарання у виді 2 (два) років позбавлення волі.

Відповідно
до ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно
ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_2 обов'язки протягом іспитового
строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти зазначений орган про зміну
місця проживання та періодично з'являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Міру запобіжного заходу застосованого до
ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили залишити без змін, - підписку про
невиїзд з постійного місця проживання.

Речовий
доказ, а саме: мобільний телефон «SONI-ERIKSON K-700 I» вартістю 500 гривень з СІМ карткою оператора
«Київстар», які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_4 - залишити
останньому.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський
районний суд м. Києва протягом 15 діб з моменту проголошення.

Суддя В.Карабань