Справа № 541/1001/15-к
Провадження № 1-кп/541/82/2015
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2015 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді кримінальне провадження (внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №000030 від 23.04.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, розлученого, не працюючого, призваного на військову службу 24 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 демобілізованого 18 березня 2015 року, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч.1 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , являючись солдатом військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 4, 11, 16, 28, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України 26 жовтня 2014 року за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, відкрито відмовився виконати розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України від 29.09.2014 року №1166/9/10769 стосовно виключення зі списків особового складу військової частини пп НОМЕР_1 дислокованої в АДРЕСА_2 та переміщення для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини пп НОМЕР_2 до АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому діянні визнав повністю. Суду пояснив, що він проходив військову службу як мобілізований у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокувалася в АДРЕСА_2 . З 17 серпня до 14 вересня 2014 року вони перебували в зоні АТО. Після повернення в свою частину через незначний проміжок часу командиром був відданий наказ про переміщення до військової частини в АДРЕСА_3 з метою проведення злагодження та відрядження в зону АТО. Після недавнього повернення зі Сходу він психологічно не був готовий приймати участь в АТО, оскільки має батьків похилого віку які потребують догляду, лише він являється працездатним членом сім`ї, так як сестра яка також проживає з батьками є інвалідом 2 групи. Саме тому і відмовився виконати наказ командира. В скоєному розкаюється.

Крім визнавальних показань обвинуваченого ОСОБА_5 його винність в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується доказами, визнаними судом допустимими і перевіреними в судовому засіданні.

Телеграмою начальника штабу - першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 №3/913 від 24.10.2014 року ОСОБА_6 про переміщення для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) серед інших обвинуваченого солдата ОСОБА_5 .

Таким чином, з`ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчинені непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, злочину передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та особу винного, який характеризується посередньо, має батьків похилого віку.

ОСОБА_5 відповідно до матеріалів кримінального провадження не працює, постійних доходів не має, скоїв злочин середньої тяжкості, тому суд приходить до переконання про необхідність призначення винному покарання у виді позбавлення волі та не погоджується з позицією захисту та обвинувачення про необхідність призначення покарання у виді штрафу.

Однак, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та особу винного, сумлінне виконання обов`язків під час проходження служби після скоєння злочину, критичне відношення останнього до скоєного, суд вважає, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням терміном один рік, що сприятиме досягненню мети виправлення і перевиховання та запобіганню вчинення нових злочинів у майбутньому.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 202, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд , -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 402 КК України і призначити покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_1