УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Судові України у складі:

головуючого Короткевича
М.Є.,

суддів Школярова
В.Ф. та Гриціва М.І.,

за участі прокурора Саленка
І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві 29 січня 2008 року справу за касаційним поданням прокурора, який
брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та касаційною
скаргою ОСОБА_1, за заявою якого була порушена кримінальна справа, на постанову
Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 2 лютого 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2007 року,

встановила:

прокурор Дніпропетровської області постановою від 15 січня 2007 року
порушив кримінальну справу стосовно посадових осіб управління по боротьбі з
організованою злочинністю УМВСУ у Дніпропетровській області (далі УБОЗ УМВСУ у
Дніпропетровській області) за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК
України.

Згідно з цією постановою приводом до порушення кримінальної справи були
заяви громадян ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про побиття їх працівниками
міліції 2 вересня 2006 року на території бази відпочинку “Росинка”, що
неподалік села Орлівщина Новомосковського району, а підставами - установлення
під час дослідчої перевірки достатніх даних про перевищення посадовими особами
УБОЗ УМВСУ у Дніпропетровській області службових повноважень під час проведення
спеціальної міліцейської операції, що супроводжувалося насильством,
застосуванням зброї і діями, що ображали особисту гідність заявників.

Жовтневий суд міста Дніпропетровська постановою від 2 лютого 2007 року
скасував постанову прокурора та відмовив в порушенні справи на підставі п. 2 ч.
1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діянні ознак складу перевищення службовими
особами УБОЗ УМВСУ у Дніпропетровській області своїх посадових обов'язків.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 21 лютого 2007 року
постанову суду залишив без зміни.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
апеляційної інстанції, просить постановлені судові рішення скасувати,
провадження у справі закрити, а кримінальну справу направити до прокуратури
Дніпропетровської області для подальшого розслідування справи. Своє прохання
мотивує тим, що наведені в судових рішеннях висновки не ґрунтуються на
фактичних обставинах справи й встановлені з порушенням вимог
кримінально-процесуального законодавства.

Аналогічного змісту доводи та прохання містяться в касаційній скарзі
ОСОБА_1, який також просить винести окрему ухвалу відносно головуючого у справі
суду першої інстанції, працівників прокуратури Дніпропетровської області та
УМВСУ у Дніпропетровській області за порушення, допущені ними при розгляді в
межах своєї компетенції питань, пов'язаних з обставинами побиття його працівниками
міліції.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, висновок прокурора
Саленка І.В., який підтримав доводи касаційного подання та касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційне подання
підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 слід
відмовити з наступних міркувань.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 2367 КПК України скарга на постанову
прокурора про порушення кримінальної справи за фактом вчинення злочину може
бути подана до суду особою, інтересів якої стосуються порушена справа, її
захисником чи законним представником, у разі наведення достатнього
обґрунтування порушення прав та законних інтересів цієї особи.

Як видно з описово-мотивувальної частини постанови прокурора, ознаки
протиправного перевищення службових повноважень були виявлені в діях посадових
осіб УБОЗ УМВСУ у Дніпропетровській області, які спланували та брали участь у
проведенні спеціальної операції на території бази “Росинка”.

Матеріалами перевірки встановлено, що участь у цій операції брав й
заступник начальника відділу зазначеного підрозділу міліції ОСОБА_5, який на чолі групи
підлеглих виконував поставлене перед ним завдання.

Суд першої
інстанції врахував ці обставини й правильно визнав, що рішення про порушення
кримінальної справи щодо конкретно невизначеного складу посадових осіб УБОЗ
УМВСУ у Дніпропетровській області зачіпає права та законні інтереси ОСОБА_5, як
одного з цих осіб, і тому обґрунтовано прийняв скаргу його захисника до
розгляду.

У зв'язку з цим
доводи прокурора та ОСОБА_1 про неприйнятність скарги є безпідставними.

Виходячи зі
змісту ст.ст. 94-97 та ч. 13 ст. 2368 КПК України, суд першої
інстанції, здійснюючи судовий контроль за законністю порушення кримінальної
справи, має перевірити чи є приводи та підстави, які вказують на ознаки
злочину, чи достатньо даних для того, щоб розпочати процедуру досудового
слідства та чи немає обставин, передбачених ст. 6 КПК України, які виключають
провадження в кримінальній справі.

Дотримуючись
наведених положень закону, суд слушно зазначив, що у матеріалах дослідчої
перевірки не встановлено достатніх даних, які б вказували на злочинний характер
дій працівників міліції відносно ОСОБА_1 та інших заявників.

Зокрема, як
видно з матеріалів перевірки, на територію бази відпочинку працівники
спеціального підрозділу міліції з'явились у зв'язку з тим, що отримали
неперевірену інформацію про можливу зустріч у цьому місці дружини лідера
бандитського злочинного угрупування, який знаходився в розшуку, з невстановленою
особою. Оскільки перевірка цієї інформації мала проводитися в людному місці та
за непередбачуваних обставин, перед її проведенням були прийняті
попереджувальні заходи, а саме: через гучномовець попередили громадян, які
відпочивали на базі, про проведення операції й запропонували їм залишатися на
місцях з піднятими вгору руками. ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інші заявники, вважаючи
дії працівників міліції неправомірними, не підкорились їхньому наказу й стали
діяти наперекір. З урахуванням поведінки останніх і обстановки, в якій вона
відбувалася, бійці спецпідрозділу застосували силу щодо ОСОБА_2 іОСОБА_3, а
іншим наказали лягти на землю.

У контексті
наведеного суд першої інстанції правильно зазначив, що при порушенні справи не
було враховано того, що в матеріалах перевірки немає достатніх даних, які б
заперечували сам факт виконання працівниками міліції своїх службових
повноважень, причину їхньої появи на території бази, обстановку, в якій мала
проводитись спеціальна операція, вжиті ними попереджувальні заходи та коректне
поводження з відпочиваючими на базі громадянами, які виконали їх вказівку.

Згідно з цими
матеріалами, члени злочинного угруповання, місцеперебування яких працівники
міліції намагались з'ясувати під час проведення спецоперації на базі “Росинка”,
згодом були затримані, а порушена стосовно них кримінальна справа в липні 2007
року до суду для розгляду по суті.

Таким чином,
зваживши на усі зібрані у матеріалах перевірки відомості, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені на тілі заявників тілесні
ушкодження були заподіяні працівниками спецпідрозділу міліції за обставин, які
виключають протиправний характер їх походження.

Під час розгляду
справи в порядку апеляційного провадження суд другої інстанції ретельно
перевірив усі доводи прокурора, а також доводи касаційної скарги ОСОБА_1, які
за змістом аналогічні тим, що зазначені в касаційному поданні та касаційній
скарзі, й на їх спростування навів мотиви, які відповідають матеріалам справи.

Розгляд справи
проводився в межах предмета судової перевірки, з додержанням вимог
процесуального закону; висновки суду належним чином умотивовані.

Наведені в
касаційному поданні твердження прокурора, які в основному стосуються оцінки
правомірності дій працівників міліції, не спростовують висновків судових
рішень, а тому є безпідставними.

З тих же
міркувань не підлягають задоволенню й доводи скарги ОСОБА_1, а також його
прохання про ухвалення окремих ухвал щодо судді, працівників прокуратури та
органів внутрішніх справ Дніпропетровської області.

Водночас,
частково погоджуючись з доводами прокурора, колегія суддів вважає, що
мотивування судом рішення про відмову в порушенні кримінальної справи
відсутністю в діях посадових осіб УБОЗ УМВСУ у Дніпропетровській області ознак
складу злочину з посиланням на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України, є
неправильним.

Як зазначено
вище, відповідно до вимог ст. 2368 КПК України за результатами
розгляду скарги суддя, окрім іншого, може скасувати постанову про порушення
справи і винести постанову про відмову в порушенні справи. Однак не має права
заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи по
суті.

При розгляді
цієї справи суд першої інстанції не дотримав зазначених вимог закону й,
вказавши в своїй постанові, що дані, на підставі яких прокурор порушив
кримінальну справу, не містять ознак складу злочину, по суті дав їм оцінку й
наперед вирішив питання, яке на стадії оскарження дій слідчого і прокурора не
вирішуються.

Під час розгляду
справи апеляційним судом наведені порушення вимог закону не були усунуті.

За таких
обставин, посилання на п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України підлягає виключенню з
судових рішень.

Керуючись ст.ст.
394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, задовольнити частково, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову
Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 2 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2007 року щодо посадових осіб
управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВСУ у Дніпропетровській
області змінити і виключити рішення про відмову в порушенні кримінальної справи
щодо цих осіб з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

У решті
зазначені судові рішення залишити без зміни.

С у д д і:

Короткевич М.Є. Школяров
В.Ф. Гриців
М.І.