Справа №1-73/08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року м.Кодима,
Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області
в складі:

головуючого-судді
Гури А.І.

при секретарі
Поліковській О.І.

за участю прокурора
Пояцики С.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодима, Одеської області
кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Богачівка, Кривоозерського району, Миколаївської області, мешканця м. Кодима, Кодимського району,
Одеської області, АДРЕСА_1, громадянина України, українця, працюючого приватним підприємцем, із середньою спеціальною освітою, в шлюбі не
перебуває, на утриманні одна неповнолітня дитина, не депутата, раніше не
судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ст. 164
ч.1 КК України,

В
С Т А Н О В И В:

Підсудний, на підставі виконавчого листа Кодимського районного суду №2-484 від 7
червня 2006 року зобов”язаний сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_2 в розмірі ј
частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для
дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 травня 2005 року. Однак, на
протязі 22 місяців підсудний аліменти на утримання дитини не сплачував, у
зв”язку з чим утворилась заборгованість в сумі 3313,88 грн. Неодноразово
попереджувався працівниками Кодимського районного управління юстиції про
кримінальну відповідальність у випадку не сплати заборгованості по аліментах.
Яких-небудь дій спрямованих на погашення заборгованості по аліментах не вчиняв.

Підсудний свою вину в скоєному визнав в
повному обсязі та показав таке, що
згідно рішення суду повинний сплачувати аліменти на утримання дитини.
Цього не робив, тому, що не мав коштів. Розуміє, що чинить неправильно.
Щиросердечно кається і просить суд суворо не карати.

Суд, зважаючи на те, що учасники судового
розгляду не заперечують, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих
фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, при цьому з”ясувавши, що
підсудна й інші учасники судового
розгляду справи правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумніву в
добровільності й істинності їхньої позиції.

Викладене приводить суд до переконання в
тому, що дії підсудного необхідно кваліфікувати за ст. 164 ч.1 КК України,
тому, що він вчинив злісне ухилення від
сплати встановлених судом коштів на утримання неповнолітніх дітей.

При обранні виду й міри покарання суд
ураховує суспільну небезпеку вчиненого, тяжкість скоєного злочину, обставини
справи, особистість підсудного.

До пом”якшуючих покарання обставин суд
відносить щире каяття підсудної у вчиненому.

Обтяжуючих покарання обставин суд не
вбачає.

Суд, з урахуванням пом»якшуючих покарання
обставин, вважає за можливе, засудивши ОСОБА_1. до обмеження волі, застосувати
дію ст.ст. 75,76 КК України, тобто звільнити його від відбування призначеного
покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.323,324,332,333,334,335 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у
виді одного року обмеження волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України,
звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням,
якщо він на протязі одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і
виконає покладені на нього обов”язки: не
виїжджати за межі України на постійне проживання бе дозволу органу
кримінально-виконавчої системи; періодично з”являтися для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Вирок може бути оскаржений до
апеляційного суду Одеської області на протязі 15 діб з моменту його
проголошення.

Суддя
А.І.Гура