Дата документу Справа № 323/4200/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/957/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №323/4200/14-к ОСОБА_1
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шевченкове Пологівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 зник з місця події, не вжив заходів до виклику швидкої медичної допомоги, а в результаті вчиненого ним злочину настала смерть потерпілої. Тому просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки, в іншій частини вирок залишити без змін.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначають, що суд безпідставно врахував в якості обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття та вибачення перед потерпілими, оскільки в ході судового розгляду ОСОБА_10 фактично переклав вину на загиблу ОСОБА_12 , крім того, жодних виплат по відшкодуванню моральної шкоди їм не надходило, хоча ОСОБА_10 неодноразово зобов`язувався відшкодувати моральну шкоду. Також судом безпідставно не враховано, що ОСОБА_10 хоча і має неповнолітню доньку, але з дитиною не проживає та не утримує її, не надав суд належної оцінки тому, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, а його дії призвели до тяжких наслідків. Крім того, згідно характеристики, виданої Новотавричеською сільською радою Оріхівського району, ОСОБА_10 за час проживання на території зазначеної сільської ради зарекомендував себе з негативної сторони, неодноразово керував автомобілем в нетверезому стані, на зауваження не реагував. За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є необґрунтованим. Тому потерпілі просять вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

В запереченнях на апеляційні скарги потерпілих обвинувачений ОСОБА_10 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, оскільки він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував потерпілим матеріальну шкоду, намагався відшкодувати потерпілим завдану моральну шкоду частинами, постійно надає допомогу на утримання своєї доньки, раніше не судимий, страждає хронічним захворюванням, тому вирок суду просить залишити без змін, вважаючи його мотивованим і обґрунтованим.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язку, передбаченого ч.1 ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися в органи кримінально - виконавчої інспекції для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати в сумі 1179, 36 грн. на користь держави.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- прокурор частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, повністю підтримав апеляційні скарги потерпілих та просив вирок суду скасувати, призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;

- потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представник потерпілих підтримали апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачений ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_11 заперечували проти апеляційних скарг, просили вирок суду залишити без змін.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 15 жовтня 2014 року, приблизно о 02 годині, ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі від с.Тарасівка в напрямку с.Вільне Оріхівського району Запорізької області.

В районі ЛЕП №63 вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_10 у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вправо, внаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де не впорався з керуванням транспортного засобу, допустив його занос, після чого виїхав в лівий кювет і автомобіль перевернувся.

Своїми діями водій ОСОБА_10 порушив вимоги п.п.2.9 а), 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив його виїзд за межі проїжджої частини та перекидання у лівому кюветі.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» реєстраційний номер о НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних рваних ран волосистої частини голови справа з крововиливом м`яких тканин правої лобно - скронево- тім`яної області, забитої рани верхньої губи, множинних синців і осадження правої половини обличчя, крововиливів під оболонки головного мозку, забиття головного мозку, вдавленого перелому кісток склепіння та основи черепа праворуч, набряку - набухання головного мозку з дислокаційним синдромом.

Відповідно до висновку експерта №136 від 27.11.2014р. смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком - набуханням головного мозку з дислокаційним синдромом на тлі гемаспірації.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої і правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, доводи потерпілих про безпідставне звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Разом з тим, при звільненні ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням вищевказані вимоги закону суд не виконав.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню доньку, а також обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, вибачення перед потерпілими.

Разом з тим, суд, враховуючи ці обставини та приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не зазначив у вироку, яким чином вказані обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та співвідносяться з характером його дій.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, наслідком скоєного злочину стала загибель потерпілої, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.
З урахуванням цих обставин, і, незважаючи на те, що обвинувачений визнав вину, позитивно характеризується, добровільно відшкодував матеріальні збитки, звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів не може визнати обґрунтованим, тому вирок в цій частині підлягає скасуванню. У зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Разом з тим, враховуючи, що апеляційні скарги потерпілих не містять переконливих доводів для призначення обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання і вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання у виді 4 років позбавлення волі є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Колегія суддів також не погоджується і з доводами потерпілих про збільшення обвинуваченому строку позбавлення права керувати транспортними засобами до 2 років, оскільки з моменту отримання ОСОБА_10 (в 2002 р.) посвідчення водія він вперше притягується до відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

За таких обставин апеляційні скарги потерпілих підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

П Р И С У Д И Л А:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року відносно ОСОБА_10 в частині звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ст.286 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4