Справа № 11-643/2007р. Головуюча 1-ї
інстанції Шаманська Н.А.
296 ч. 4 КК України Доповідач
апеляційної інстанції Дзюба Ф.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007
року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі: Головуючого: Ржепецького О.П. Суддів: Гулого
В.П., Дзюби Ф.С. За участю
прокурора:Багірової В.А.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за апеляцією адвоката ОСОБА_1 в інтересах
засудженого ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2007р., яким:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с Добре
Баштанського району Миколаївської області,
не судимого,

-
засуджено за частиною 4 ст. 296 КК України - до 3-х років позбавлення

волі;

На
підставі ст. ст.
104, 75 КК України звільн*ено від
відбуття покарання з випробуванням на 2 роки.

На
підставі ч.3, 4, ст.
76 КК України зобов'язано повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця роботи, проживання
чи навчання та періодично з'являтися у вказані органи для реєстрації.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с Добре
Баштанського району Миколаївської області,
не судимого,

-
засуджено за частиною 4 ст. 296 КК України - до 3-х років позбавлення

волі;

На
підставі ст. ст.
104, 75 КК України звільнено від
відбуття покарання з випробуванням на 2 роки.

На
підставі ч.3, 4, ст.
76 КК України зобов'язано повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця роботи,
проживання чи навчання та періодично з'являтися у вказані органи для
реєстрації.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця
с

Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області, не судимого,
- засуджено за частиною 4
ст. 296 КК України - до 3-х років
позбавлення волі;

На
підставі ст. ст.
104, 75 КК України звільнено від
відбуття покарання з випробуванням на 2 роки.

На
підставі ч.3, 4, ст.
76 КК України зобов'язано повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця роботи, проживання
чи навчання та періодично з'являтися у вказані органи для реєстрації.

Постановлено
стягнути з засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок погашення матеріальної шкоди 139 грн.
27 коп.

За
вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано винними в скоєнні злочину,
передбаченого ст. 296 ч. 4 КК України за таких обставин.

10.11.2006
року, в проміжок часу між 17.50 і 18.20
годинами (точний час слідством не встановлено),
неповнолітній ОСОБА_2, будучи в
стані алкогольного сп'яніння і рухаючись в дизель-поїзді сполученням « ст.
Миколаїв-Вантажний - ст. Новополтавка» разом з ОСОБА_6 і ОСОБА_3, знаходячись в тамбурі вагону № 1, що є суспільним місцем, з хуліганських мотивів, та з мотивів явної неповаги до
суспільства, став безпричинно приставати
до пасажирів даного потягу ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
примушуючи ОСОБА_7 вибачитися перед ним.
ОСОБА_7, сказав, що до цього моменту ніколи не бачив ОСОБА_2 і
цього робити не буде, після чого
неповнолітній ОСОБА_2, показуючи свою
перевагу, ударив рукою по дверях
туалету, де в цей час знаходився ОСОБА_8
і поліз в кишеню своєї куртки, де
ОСОБА_7 помітив ніж. Щоб припинити дії ОСОБА_2, ОСОБА_7 покинув
тамбур і попрямував до себе у вагон. Зайшовши в наступний тамбур даного, вагону,
і взнавши від ОСОБА_8, що з ним
хочуть поговорити підсудні ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, він
сказав, що розмови не відбудеться, оскільки у одного з них він бачив ніж. Через
деякий час, неповнолітній підсудний
ОСОБА_2, з метою продовження хуліганських
дій, маючи з ОСОБА_3 і ОСОБА_6 спільний
намір, направлений на фізичне покарання
ОСОБА_7, утрьох, прийшли в тамбур вагону, де в цей час стояли і розмовляли між собою
ОСОБА_8 і ОСОБА_7. Зайшовши
першим у вищезгаданий тамбур,
ОСОБА_2, продовжуючи свої хуліганські
дії, ігноруючи встановлені правила
поведінки в суспільстві, проявляючи явну
неповагу до суспільства, що виразилася в
неповажному відношенні до громадського порядку,
діючи умисно, підійшов до ОСОБА_7, словесно провокуючи дії ОСОБА_7 по відношенню до себе,
смикнув останнього за волосся, в
цей же час ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 (хто конкретно з двох, точно не встановлено), завдав ОСОБА_7
удару пляшкою по голові. Після цього ОСОБА_2 в групі з ОСОБА_3 і
ОСОБА_6, діючи спільно, утрьох,
стали бити ОСОБА_8 і ОСОБА_7,
завдаючи їм ударів руками і ногами по різних частинах тіла, заподіявши їм тілесні пошкодження.
Пасажири, що їхали з ними у вагоні, побачивши бійку припинили її.

Через деякий час,
коли ОСОБА_7 і ОСОБА_8
повернулися після бійки в
свій вагон, в якому вони їхали, то побачили знайомого ОСОБА_9, що слідував в даному потягу і який
запропонував з'ясувати причину побиття ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 До вище перелічених осіб приєдналися також їх знайомі ОСОБА_10 і
ОСОБА_11. Вказана група осіб прибула в тамбур вагону, де раніше були побиті ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
і де ще залишалися неповнолітній ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4. На питання ОСОБА_9
до ОСОБА_2, чому були побиті ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
між всіма вище переліченими особами виникла бійка. В
процесі бійки, ОСОБА_4, тримаючи в руках скляну пляшку з-під
пива, наніс нею удар ОСОБА_9 по
голові, а неповнолітній ОСОБА_2, вихопив предмет, схожий на викрутку (швайку), яку направив на ОСОБА_9, але останній встиг перехопити руку зі
швайкою, а ОСОБА_12, який знаходився рядом її забрав. Згодом, пасажири,
що знаходились у вагоні,
припинили бійку, після чого всі
розійшлися по своїх вагонах.

Через
деякий час, неповнолітній ОСОБА_2, в групі з ОСОБА_3 і ОСОБА_6, маючи єдиний намір на продовження фізичної розправи
над потерпілими ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10
і ОСОБА_11, і продовжуючи свої
хуліганські дії, попрямували у вагон №
4., де їхали останні, при цьому,
ОСОБА_2 мав при собі ніж, тобто
наперед заготовлений для спричинення тілесних пошкоджень предмет. Зайшовши в
тамбур вагону, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відразу затіяли бійку з
ОСОБА_11 і ОСОБА_9. При цьому, ОСОБА_3
першим наніс ОСОБА_11 удар ногою в область плеча, а потім кулаком в область лиця, пошкодивши йому вухо, після чого останній на деякий час втратив
орієнтир. У цей же самий час неповнолітній ОСОБА_2 завдав удару в область плеча
ОСОБА_9, який від одержаного удару впав
на підлогу тамбура. ОСОБА_9 ОСОБА_4 сумісно з неповнолітнім ОСОБА_9, стали його бити руками і ногами по всьому
тулубу. Згодом ОСОБА_4, підійшовши до
потерпілого ОСОБА_11, що знаходиться тут
же в тамбурі, так само став його бити
руками, завдаючи удару по всьому тулубу.
Продовжуючи свої хуліганські дії по відношенню до ОСОБА_9, неповнолітній ОСОБА_2 під час бійки, вихопив з правої кишені своєї куртки
ніж, і з особливою зухвалістю зробив
декілька ударів ножем по тулубу потерпілого ОСОБА_9, заподіявши останньому тілесні пошкодження у
вигляді непроникаючих поранень грудної клітки,
черевної стінки, лівого плечового
суглоба, які утворилися в результаті
неодноразових (не менше 7 разів) ударів по грудній клітці, животу і лівому плечу і відносяться до
категорії легких тілесних пошкоджень, що
призвели до короткочасного розладу здоров'я.

Згодом, з вище переліченими тілесними пошкодженнями
потерпілий ОСОБА_9, ОСОБА_11 і
ОСОБА_7, були доставлені в Новобугську
ЦРЛ, де ОСОБА_11 і ОСОБА_7 після надання
медичної допомоги були відпущені додому,
а ОСОБА_9 був госпіталізований.

В апеляції
адвокат ОСОБА_1, в
інтересах засудженого ОСОБА_2 просить скасувати вирок районного
суду в частинні засудження останнього, а

провадження
по даній справі в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 6 КПК України за
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину.

Свою
апеляцію він мотивує тим, що суд не в
повній мірі встановив всі обставини справи і не дав їм правильної юридичної
оцінки.

Крім
того, вважає, що дії засудженого повинні були б
кваліфікуватися за ст. 125 ч. 2 КК України в порядку ст. 27
КПК України, оскільки є скарга ОСОБА_9
про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності,
а оскільки на момент скоєння злочину останньому не виповнилось 16-ти
років то він не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за відсутністю
складу злочину.

Заслухавши
доповідь судді, думку прокурора, яка вважала,
що вирок необхідно залишити без змін,
перевіривши доводи апеляції вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Розглядаючи
справу по суті суд правильно установив фактичні обставини справи і обґрунтовано
прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого
ст. 296 ч.4 КК України.

Достовірно
встановлено ОСОБА_2 знаходячись у потязі,
використовуючи незначний повід, в
групі з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали грубо порушувати громадський порядок з
мотивів явної неповаги до суспільства,
що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка знайшла своє відображення в безпричинному
побитті потерпілих і заподіяння їм тілесних ушкоджень та нанесенні ОСОБА_9 з
застосуванням ножа одному з їх-ОСОБА_13 семи поранень.

Хуліганські
дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6
неодноразово зупиняли пасажири потяга,
але незважаючи на це, вони знову
поновлювали хуліганські дії і продовжували бити потерпілих.

Обставини, які виклав суд у вироку, в судовому засіданні підтвердили потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_11., ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_8

Також ці
обставини, за виключенням деяких
деталей, а саме: ОСОБА_3 і ОСОБА_6
заперечували, що наносили потерпілим
удари пляшками і що бачили у ОСОБА_2 швайку і ніж, ОСОБА_2 заперечував, що намагався застосувати швайку, підтвердили підсудні.

Характер
дій ОСОБА_2 і інших підсудних, які
безпідставно почали чіплятися до незнайомих їм потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а потім безпідставно почали їх бити, як і бити інших потерпілих, свідчить про направленість їх умислу на
скоєння хуліганства.

З
урахуванням сокупності досліджених доказів,
суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ст.
296 ч. 4 КК України, як
хуліганство, тобто грубе порушення
громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою
зухвалістю, яка найшла своє вираження в
заподіянні тілесних ушкоджень, в
тривалості хуліганських дій, скоєне
групою осіб, з застосуванням предмета
спеціально пристосованого і заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних
ушкоджень.

Доводи захисника про
дії ОСОБА_2 на грунті неприязливих стосунків,
є безпідставними, так як не
ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що
стосується покарання, то воно ОСОБА_2
призначено з дотриманням ст. ст.
65-67, 75, 76, 104 КК
України, тобто з урахуванням ступені
тяжкості скоєного, даних про особу
винного, обставин, що обтяжують та пом'якшують покарання.

Підстав
для скасування вироку суду відносно ОСОБА_2 та закриття провадження по справі
на підставі п.2 ст. 6 КПК України, про що просить захисник, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 червня 2007 року відносно ОСОБА_2, без змін.