Справа №480/345/15-к 29.07.2015 29.07.2015 29.07.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/517/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.263, Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_2
ч.1 ст. 122 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
Головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000863 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернувате, Миколаївського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 263 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.2 ст. 263 КК України, призначено покарання:

за ч.1 ст. 122 КК України - 3 роки обмеження волі

за ч.2 ст. 263 КК України 2 роки обмеження волі

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зімну місця проживання.

Ухвалено стягнути на користь держави витрати на лікування потерпілого в сумі 1214грн. 79 коп., а також витрати на проведення експертизи - 342грн.30коп.

Вирішено питання щодо речового доказу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд не прийняв до уваги показання обвинуваченого, які підтверджені іншими матеріалами кримінального провадження. Зокрема те, що потерпілий був ініціатором конфлікту з обвинуваченим, ніж ОСОБА_6 взяв з собою, щоб налякати потерпілого ОСОБА_8 , не маючи на меті спричинення останньому тілесних ушкоджень. Вважає, що суд на обґрунтування своїх висновків неправильно послався на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки вони не були свідками самої події, а тому, на думку апелянта, не підтверджують версію обвинувачення про умисне заподіяння тілесних ушкоджень. Також зазначає, що ОСОБА_6 купив ніж в магазині та не знав, що він є холодною зброєю, добровільно видав цей ніж дільничному інспектору, хоча мав змогу позбутися його, але не вчинив цього. Вважає посилання суду у вироку про доведеність його вини в цій частині обвинувачення на ст. 68 Конституції України неправильним, оскільки ця норма закону до даного випадку не відноситься. Виходячи з цього, просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити за відсутністю у його діях складу зазначених кримінальних правопорушень.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в суді доказами, а тому вважає обвинувальний вирок щодо нього законним та обґрунтованим. Вказує, що обвинувачений не заперечував, що він свідомо взяв з дому ніж, який відповідно до висновку експерта №47 від 10.07.2013р. відноситься до контактної короткоклинкової холодної зброї. Звертає увагу суду, що придбавши такий ніж, обвинувачений не звертався до правоохоронних органів для передбаченого законом дозволу на його носіння.. Зазначає, що судом вірно взято до уваги показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та потерпілого. Тому просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Судом 1-ої інстанції встановлено, що 26.06.2013р. о 21 год. 50 хв. ОСОБА_6 знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, вступив в конфлікт з ОСОБА_8 , в ході якого ножем умисно наніс останньому удар в область лівої кисті, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, відкритого перелому основної фаланги 1- го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилля довгого згинача і довгого розгинача 1-го пальця лівої кисті, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін понад 21 день.
Відповідно до висновку експерта №47 від 10.07.2013р. ніж, вилучений 27.06.2013р. під час огляду помешкання, яке належить ОСОБА_6 , відноситься до холодної зброї. Даний ніж відноситься до контактної коротко клинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії промислового виготовлення і є мисливським ножем загального призначення.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я; за ч.2 ст.263 КК України незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а саме носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідь судді, захисника в інтересах обвинуваченого на підтримку доводів своєї апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу його захисника задовольнити, потерпілого та прокурора, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка.

Хоча у суді обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, проте не заперечував, що з потерпілим ОСОБА_8 у нього склалися неприязні відносини, оскільки ОСОБА_8 почав ставити свою машину на місце, де стояв його автомобіль. Поясняв, що 26.06.2013р. приблизно о 21 год. 30 хв. він під`їхав на своєму автомобілі до місця його паркування і побачив на цьому місці автомобіль потерпілого. Тому він поставив свій автомобіль таким чином, щоб завадити виїзду автомобіля потерпілого зі стоянки. В цей момент до нього підбіг ОСОБА_8 та почав його бити. Він став тікати від останнього, забіг до себе в квартиру, але потім вирішив вийти з квартири, щоб закрити машину. Щоб запобігти подальшому нападу потерпілого, взяв з собою ніж. Між 2 та 3 поверхами він зустрів потерпілого, який підіймався до нього. Він ( ОСОБА_6 ) став розмахувати ножем перед собою, щоб потерпілий не нападав на нього, останній схопився за лезо ножа, а він вимикнув ножа з рук потерпілого, щоб не дати йому забрати ніж. Побачивши у потерпілого поранення, він з місця події пішов. Ніж він придбав в магазині. Вину у пред`явленому обвинуваченні не визнає тому, що не мав умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, про те, що ніж є холодною зброєю, не знав.

Однак вина обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні потерпілому тілесного ушкодження підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, а саме показаннями потерпілого, свідків та висновками експертів.
Так, потерпілий ОСОБА_8 , пояснив, що 26.06.2013р. він поставив свою машину на місце, де зазвичай її ставив. Приблизно о 21год. 30хв. він побачив ОСОБА_6 , який припаркував свою машину, заблокувавши виїзд його машині. З цього приводу у них з ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої останній вдарив його рукою в область лівого вуха. Потім ОСОБА_6 пішов до себе додому та взяв ніж. Коли вони зустрілися між 2 та 3 поверхами, ОСОБА_6 наблизився до нього впритул та заніс над ним ніж, замахуючись в область шиї та голови. Він ( ОСОБА_8 ) закрився від удару лівою рукою, підставивши її, та отримав ножове порання лівої кісті руки. Після чого він став тікати від ОСОБА_6 , який висловлював на його адресу погрози вбивством. Вийшовши з під`їзду побачив, що колеса його автомобіля були порізані, що сталося вже не вперше. Сам він обвинуваченому ніяких ударів не наносив.
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є батьком потерпілого, 26.06.2013р., приблизно о 22 год. до нього прийшов його син та повідомив, що на нього напав ОСОБА_6 з ножем та порізав йому руку, рука у сина була в крові.
Зазначені показання потерпілого та свідка ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , які в свою чергу спростовують показання обвинуваченого про обставини події. Так, свідок ОСОБА_10 пояснив, що ввечері 26.06.2013р., коли він гуляв з собакою, почув крики та побачив обвинуваченого та потерпілого, які перебували в під`їзді свого будинку на 2-му поверсі, ОСОБА_6 стояв вверху, а ОСОБА_8 внизу. Він чув крики ОСОБА_6 , який погрожував потерпілому ОСОБА_8 ..
При цьому зазначені показання потерпілого та свідків, які узгоджуються між собою, спростовують доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно взяв їх до уваги, як докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілому тілесного ушкодження.
Про достовірність показань зазначених осіб вказує їх узгодженість з дослідженими судом письмовими доказами, в тому числі:

даними протоколу огляду місця події від 27.06.2013р. та даними протоколу слідчого експерименту від 16.01.2015р., який проводився з потерпілим ОСОБА_8 , який на місці події показав, що, коли вони з обвинуваченим зустрілися в під`їзді між 2 та 3 поверхами, ОСОБА_6 стояв на сходах зверху, в правій руці у нього був ніж, а він ( ОСОБА_8 ) йшов знизу. ОСОБА_6 наблизився до нього та намагався нанести йому удар ножем в область шиї. Він ( ОСОБА_8 ) закрився від удару лівою рукою, підставивши її, таким чином отримав ножове порання лівої кісті руки (а.с. 85 86, 104-112).
Згідно висновку експерта №2025 від 27.12.2013р. у потерпілого ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, відкритого перелому основної фаланги 1-го пальця лівої кисті з пошкодженням сухожилля довгого згинача і довгого розгинача 1-го пальця лівої кисті, яке могло утворитися в результаті колючо-ріжучого предмету, не виключено клинка ножа. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін понад 21 день. (а.с. 88-89). За висновком додаткової судово-медичної експертизи №127/2025-13 від 09.02.2015р. тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 могли виникнути за обставин, на які він вказував в ході проведення з ним слідчого експерименту 16.01.2015р. (а.с.114-115).

Таким чином, суд правильно встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 після сварки з потерпілим на вулиці, свідомо взяв у себе вдома ніж для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, та при зустрічі з останнім в під`їзді, реалізуючи свій намір, умисно наніс останньому удар ножем, спричинивши йому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Разом з тим суд правильно не взяв до уваги твердження обвинуваченого про необхідність оборони від нападу потерпілого, оскільки після конфлікту з потерпілим, знаходячись в своїй квартирі, де його життю та здоров`ю з боку потерпілого нічого не загрожувало, ОСОБА_6 вийшов з квартири, узявши із собою ножа. При цьому, як встановлено, в момент їх зустрічі в під`їзді, потерпілий на нього не нападав, у потерпілого з собою ніякої зброї, або будь-якого іншого предмета, яким він міг би спричинити тілесні ушкодження обвинуваченому, не було.

Виходячи з цього, суд вірно визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Доводи апелянта про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад зазначеного злочину, є безпідставними, а тому його вимоги про закриття з цих підстав кримінального провадження за ч.1 ст. 122 КК України відносно обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Що стосується визнання ОСОБА_6 винним за ч.2 ст. 263 КК України, тобто в носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу,то, як вбачається з вироку, суд встановив, що відповідно до висновку експерта №47 від 10.07.2013р., ніж, вилучений 27.06.2013р. під час огляду помешкання, яке належить ОСОБА_6 відноситься до холодної зброї. Даний ніж відноситься до контактної коротко клинкової холодної зброї колюче-ріжучої дії промислового виготовлення і є мисливським ножем загального призначення.

Однак, викладені обставини не містять обвинувачення, яке б вказувало на наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається, суд у вироку не зазначив обставин, за яких можливо визнати ОСОБА_6 винним за обвинуваченням за ч.2 ст. 263 КК України. Крім того, у вироку суд послався лише на докази, які підтверджують ті обставини, що у ОСОБА_6 27.06.2013р. за місцем його проживання був вилучений ніж, який за висновком експерта є холодною зброєю, не навівши при цьому доказів на підтвердження його вини у носінні цієї зброї. Оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнавав себе винним, суд вказав, що відповідно до ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, проте, не зазначив, яким чином це стосується висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст. 263 КК України.

Вирок стороною обвинувачення не оскаржений.

У відповідності до вимог ч.1, 2 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги захисника обвинуваченого і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Виходячи з викладеного, у відповідності до вимог ст. 417 КПК України вирок в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України підлягає скасуванню з закриттям кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутності в діянні складу цього кримінального правопорушення..

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України скасувати, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України закрити за відсутності в діянні складу цього кримінального правопорушення..

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вказаним вироком за ч.1 ст. 122 КК України на 3(три) роки обмеження волі, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього на підставі ст. 76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зімну місця проживання.

В інший частині вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала суду набуває чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді