АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/436/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0008460 прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений 02 грудня 2014 року Шевченківським районним судом

м. Києва за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, ОСОБА_7 27 вересня 2014 року, приблизно о 18 годині 20 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 та побачивши раніше невідому ОСОБА_10 , вирішив відкрито викрасти її майно, а тому зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком, вартістю 2 500 гривень. Після чого, утримуючи при собі повторно відкрито викрадене майно, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор у кримінальному провадженні прокурор прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій та обґрунтованість призначення за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від його відбування з випробуванням, але, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, незастосування, не дивлячись на те, що злочин за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 вчинив до ухвалення попереднього вироку, вимог, передбачених ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначити ОСОБА_7 остаточне покарання з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки і штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень, які виконувати самостійно, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 звертає увагу на ту обставину, що штраф, призначений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, обвинуваченим сплачено, тобто покарання за цим вироком повністю відбуте, а тому відсутні підстави для скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва з ухваленням нового вироку та призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 , заперечення обвинуваченого та захисника щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, за викладених у вироку обставин, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується наявними у ньому доказами, які в силу вимог ч. 3

ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушення при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Покарання ОСОБА_7 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2

ст. 186 КК України, судом першої інстанції призначено як того вимагають приписи

ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та прийняв рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши термін іспитового строку, що також прокурором не оспорюється.

Що стосується апеляційного прохання прокурора про ухвалення нового вироку і призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, то воно, з урахуванням встановлених у даному кримінальному провадженню обставин, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У ч. 3 ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

З матеріалів кримінального провадження та судового рішення вбачається, що ОСОБА_7 02 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва засуджений за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень, і злочин, за який він засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року, вчинений ним до постановлення вироку від 02 грудня 2014 року.

Крім того, штраф, визначений вироком від 02 грудня 2014 року, ОСОБА_7 сплатив у повному обсязі 23 грудня 2014 року, що підтверджується матеріалами провадження, тобто на час апеляційного перегляду вироку суду від 12 грудня 2014 року, який не набрав законної сили, відбув покарання за попереднім вироком.

Оскільки основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, тобто вимоги апеляційної скарги прокурора про повне складання призначених покарань суперечать приписам ч. 1 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України, з огляду на те, що на даний час попередній вирок щодо ОСОБА_7 вже виконаний, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, не дивлячись на те, що в оскарженому вироку немає вказівки на самостійне виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, для ухвалення щодо ОСОБА_7 нового вироку з призначенням йому остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі прокурор.

За відсутності підстав для скасування або зміни вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 , апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Солом`янського району м. Києва ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4