АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/63/15 Справа № 195/678/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора- ОСОБА_5
потерпілого- ОСОБА_6
захисників- адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
засудженого- ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_6 на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новопольне Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-
звільненого за ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-
В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з постанови Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року /а.с.81 т.11/ в провадженні даного суду знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_10 , за ч.1 ст.121 КК України та ч.1 ст.122 КК України.
В ході судового слухання адвокатом ОСОБА_7 було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Задовольняючи дане клопотання сторони захисту суд послався, що з моменту скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України сплинули строки давності, передбачені ст.49 КК України, відповідно до якої особи звільняються від кримінальної відповідальності.
Не погоджуючи з даним рішенням суду в апеляції /а.с.105-107 т.11/, потерпілий ОСОБА_6 просить постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року- скасувати та забов`язати сторону обвинувачення виконати вимоги Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2013 року та 08 травня 2012 року. В своїх доводах потерпілий вказує, що в матеріалах справи є всі підстави аби дії ОСОБА_10 були перекваліфіковані з ч.1 ст.121 КК України та ч.1 ст.122 КК України на ст.15 ч.2 ст.115 КК України. Крім того, апелянт вбачає, що як і суд першої інстанції, так і органи досудового розслідування не виконали вимоги Апеляційного суду Дніпропетровської області та в супереч цього ігнорують ст.374 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та прохав задовольнити останню, пославшись на доводи, викладені у апеляції, прокурора та обвинуваченого і його захисників, які прохали залишити постанову суду без змін, а апеляцію потерпілого- без задоволення, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляція потерпілого підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як витікає з положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені законом певні строки.
Так, відповідно до вимог ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи,
Згідно з положеннями ст.282 КПК України (тут та далі в редакції КПК України 1960 року) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5,6,7,8,9,10,11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8,9,10,11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду своєю мотивованою ухвалою, а суддя- постановою, закриває справу.
Виходячи з аналізу норм вказаних статей закону при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду з відповідною постановою чи обвинувальним висновком) що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне, вмотивоване рішення.
Якщо ж органи дізнання або досудового слідства зазначені обставини не встановили, а суд при судовому розгляді справи не може усунути допущену ними неповноту, справу необхідно направити на додаткове розслідуванням з дотриманням вимог ст.281 КПК України.
Вимог вказаних вище статей кримінально-процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення не дотримався.
Так, закриваючи кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 по епізоду злочинної діяльності від 06 січня 2007 року та звільняючи обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України на підставі вимог ст.49 КК України, суд першої інстанції не переконався що діяння, яке поставлено ОСОБА_10 за провину, містить саме склад злочину, вказаний органом досудового розслідування і особа винна в його вчиненні, не вмотивував своє рішення і не тільки не усунув недоліки досудового слідства, а й сам не дотримався вказаних вимог закону, допустивши при цьому неповноту досудового та судового слідства.
На обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_10 по епізоду злочинної діяльності від 06 січня 2007 року суд послався у постанові лише на клопотання захисника та на дані обвинувального висновку, відповідно якого ОСОБА_10 обвинувачувався у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, при цьому не проаналізував доводи та свідчення потерпілого ОСОБА_6 , який як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні стверджував, що вказаний напад був пов`язаний з виконанням ним службового обов`язку, а саме депутатської діяльності, а метою нападу на нього було позбавлення потерпілого життя.
Крім наведеного вище органи досудового слідства та суд не звернули увагу і на те, за яких обставин був вчинений напад на потерпілого ОСОБА_6 06 січня 2007 року, у який спосіб і з використанням яких засобів потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, а також не проаналізували причини припинення дій нападниками, таким чином залишивши недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи, на необхідність з`ясування яких було вказано і в ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2012 року /а.с.27-38 т.7/, допустили тим самим неповноту досудового та судового слідства та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Не усунувши вказаної неповноти досудового слідства, не перевіривши належним чином обставин, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив немотивовану постанову, допустивши тим неповноту проведеного досудового слідства та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції прийняти об`єктивне та обґрунтоване рішення по справі, внаслідок чого постанова Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_10 підлягає скасуванню на підставі вимог ст.368 КПК України, ст.370 КПК України, а апеляція потерпілого ОСОБА_6 - частковому задоволенню.
Виходячи з того, що вказані вище істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неповнота були допущені і органом досудового слідства, на котрий законодавець, відповідно до вимог ст.22 КПК України та ст.64 КПК України поклав обов`язок щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, в тому числі встановлення обставин, які підлягають доказуванню в кримінальній справі і стосуються події злочину, зважаючи на той факт, що наведені вище неправильність та неповнота досудового і судового слідства, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не можуть бути усунуті в судовому засіданні, оскільки потребують проведення специфічних слідчих дій, притаманних досудовому слідству, що не було зроблено органом досудового розслідування та державним обвинувачем впродовж розслідування та розгляду справи, виходячи з того, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_10 по обвинуваченню останнього у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України повернута Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування, вказана кримінальна справа в частині епізоду злочинної діяльності від 06 січня 2007 року також, з урахуванням вимог ст.26 КПК України, на підставі вимог ст.368 КПК України, ст.370 КПК України, підлягає поверненню Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування, в ході якого, з дотриманням прав учасників процесу слід достеменно перевірити доводи потерпілого ОСОБА_6 , наведені у апеляції останнього, виконавши вимоги, зазначені в цій ухвалі та ухвалі колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2012 року /а.с.27-38 т.7/, виконати інші слідчі дії, необхідність в яких виникне при проведенні додаткового розслідування.
Що стосується доводів потерпілого ОСОБА_6 , викладених останнім в апеляції стосовно наявності в діях засудженого ОСОБА_10 інших складів злочинів, в тому числі особливо тяжких, то виходячи з вимог ч.3 ст.374 КПК України, згідно з якою, скасовуючи постанову апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання, вказані доводи слід ретельно перевірити при проведенні досудового розслідування та розгляді справи в суді.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.365 КПК України, ст.366 КПК України, ст.368 КПК України, ст.370 КПК України, ст.374 КПК України, ст.379 ч.2 КПК України (все в редакції КПК України 1960 року) та п.11, п.15 Розділу XI «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України в редакції Закону від 13 квітня 2012 року № 4652-VI, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_10 - скасувати, повернувши кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 по епізоду злочинної діяльності від 06 січня 2007 року Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.
Апеляцію потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Запобіжний захід підсудному ОСОБА_10 залишити- підписку про невиїзд.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4