Справа
№ 11 -54-2007р.
в суді 1-ї інстанції - В.I. Кириченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня
2008 року колегія
суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого -
судді В.В. Зубара,

суддів - В.Р.
Шроля, Н.М. Колокольникової,

з участю
прокурора Є.М. Чупринської,

засудженого
ОСОБА_1,

потерпілого
ОСОБА_2,

представника
потерпілого ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією засудженого на
вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2007
року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, уродженець і мешканець
АДРЕСА_1, українець, гр.України,
з середньою освітою,
одружений, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений
за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років
позбавлення волі з позбавленням права керування усіма видами транспортних
засобів на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття
покарання з випробуванням на один рік з покладенням на нього обов'язків
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та
періодично з'являтися до зазначених органів для реєстрації. Стягнуто із
засудженого на користь потерпілого ОСОБА_2 20 000 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди, на
користь комунального закладу охорони здоров'я «Київська обласна клінічна
лікарня» управління охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації
- 4090, 56 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого, на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в
Київській області - 176, 52 грн в
рахунок витрат на проведення експертизи,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком
суду ОСОБА_1 визнаний
винним і засуджений за те, що 05.03.2007
року близько 13 години 30 хвилин він,
керуючи за дорученням автомобілем ВАЗ - 2102 державний номерний знак
НОМЕР_1 на перехресті рівнозначних доріг «Кагарлик-Сущана» та «Леонівка-
Стави», рухаючись із с. Леонівка до с.
Стави, в порушення
вимог п.16.12 Правил дорожнього руху України не надав дорогу автомобілю ЗИЛ -ММЗ 554 державний
номерний знак НОМЕР_2, який виїхав на
перехрестя праворуч, та допустив з

ним
зіткнення, внаслідок якого пасажир
автомобіля ВАЗ - 2102 ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, в тому числі і тяжкі.

В
апеляції засуджений, не оспорюючи
фактичних обставин справи, правової
кваліфікації його дій та обґрунтованості призначеного покарання, просить скасувати вирок суду в частині
стягнення коштів на користь потерпілого і закладу охорони здоров'я, зменшивши розмір стягнення на користь
потерпілого та відмовивши в задоволення позову прокурора, поданого в інтересах лікарні, посилаючись на те, що суд не врахував тих обставин, що він у 2006 році переніс інсульт, отримує заробітну плату у розмірі лише 450
гривень, має на утриманні хвору
дружину, доньку, яка є інвалідом третьої групи і одинокою
матір'ю, онучку ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, яка перебуває на обліку як
тубінфікована. В апеляції звертається також увага на те, що суд стягнув кошти на користь органу
охорони здоров'я без позову відповідної установи, а прокурор не міг в силу своїх повноважень
звертатись до суду з позовом в інтересах лікарні.

В
запереченнях на апеляцію прокурор стверджує про законність вироку в частині стягнення
коштів, посилаючись на те, що докази про тяжкий матеріальний і сімейний
стан засудженого не надані, а також на
те, що прокурор діяв в межах своїх
повноважень, звернувшись до суду в
інтересах закладу охорони здоров'я і захищаючи його інтереси як державні.

Заслухавши
суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляцію, прокурора,
який вважав апеляцію безпідставною,
потерпілого, який вважав вирок
суду законним, перевіривши матеріали
справи і обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що
апеляція підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Винність
засудженого у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне
ушкодження, за обставин, викладених у вироку, доведена показаннями підсудного, потерпілого,
свідків, протоколом огляду місця
дорожньо-транспортної пригоди,
висновками судово-медичної та судово-автотехнічної експертиз.

Дії ОСОБА_1
судом вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286
КК України.

Судом
також правомірно прийнято рішення про задоволення позову прокурора в інтересах
Київської обласної клінічної лікарні про стягнення із засудженого витрат на
лікування потерпілого, що складають
4090, 56 грн. Твердження апеляції про відсутність повноважень у прокурора на
представництво інтересів закладу охорони здоров'я суперечить вимогам ст. .93-1 КПК України, за
змістом яких кошти, витрачені закладом
охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, стягуються судом при постановленні
вироку, зокрема і за позовом прокурора.

Суд
також прийшов до вірного висновку про заподіяння потерпілому винними діями
засудженого моральної шкоди, проте при
визначенні її грошового еквіваленту не врахував тих обставин, що за формою вини вчинений злочин є
необережним, дій ОСОБА_1 після вчинення
злочину, направлених на відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди та наданню потерпілому допомоги при лікуванні.
Зазначені обставини дають підстави для визначення розміру відшкодування
заподіяної моральної шкоди у вигляді 15 000 гривень, який,
на думку колегії суддів, є
справедливим, розумним та
виваженим, та зміни в цій частині вироку
суду першої інстанції.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого
задовольнити частково.

Вирок
Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2007 року щодо
ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 гривень в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

В решті
вирок залишити без зміни.