У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого Коновалова В.М.,

суддів Канигіної Г.В., Кривенди О.В.

розглянула в судовому засіданні у м. Києві
27 березня 2008 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 14
серпня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
с. Стецьківки Сумського району Сумської області, раніше судимого 1.04.1999 р.
за ч. 3 ст. 140, ст. 14, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України на 6 років 6 місяців
позбавлення волі,

засуджено за ч. 1 ст. 393 КК України на
3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим
вироком покарання приєднано частково
невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_1 визначено
3 роки 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Згідно з вироком ОСОБА_1
засуджено за вчинення злочину при таких обставинах.

ОСОБА_1, будучи раніше засудженим вироком Зарічного
районного суду м. Суми, відбував покарання у виді позбавлення волі у
Стрижавській виправній колонії № 81. 20 грудня 2002 року постановою Вінницького
районного суду Вінницької області ОСОБА_1 було переведено для подальшого
відбування покарання до дільниці колонії - поселення при Стрижавській виправній
колонії № 81.

19 серпня 2003 року приблизно о 10 годині 30 хвилин
ОСОБА_1 під час виконання робіт по погрузці деревини для Стрижавської ВК № 81 у
Якушинецькому лісництві м. Вінниці з метою уникнення подальшого відбування
покарання самовільно покинув місце роботи, тобто вчинив втечу з місця
позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не заперечуючи
обґрунтованість його засудження, просить вирок щодо нього змінити,
перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 393 КК України на ст. 390 КК України,
мотивуючи тим, що колонія - поселення не є місцем позбавлення волі, а місцем
відбування покарання у виді обмеження волі. Також зазначає про застосування до
нього під час досудового слідства недозволених методів слідства та порушення
його права на захист.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку, що в її задоволенні необхідно
відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, які не оспорювалися у судовому засіданні засудженим.
Він сам повністю визнав себе винним та показав у суді за яких обставин при
виконанні робіт у лісництві вчинив втечу з місця відбування покарання.

Відповідно до вимог статей 13, 16, 46 Виправно-трудового
кодексу України 1970 року, діючого на час вчинення ОСОБА_1 злочину, колонії -
поселення були місцем позбавлення волі, куди ОСОБА_1 було переведено для
подальшого відбування покарання цього виду покарання, визначеного вироком
Зарічного районного суду м. Суми від 1 квітня 1999 року.

Що стосується посилань у скарзі про застосування до
ОСОБА_1 незаконних методів слідства та порушення його права на захист, то ці
доводи при перевірці справи свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального
закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування постановленого у
справ вироку, не виявлено.

Таким чином, підстав
для призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Враховуючи наведене,
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної
скарги засудженого ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

В.М. Коновалов Г.В. Канигіна О.В. Кривенда

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду
України Г.В. Канигіна