АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/192/15 Справа № 179/227/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000015 від 21 листопада 2012 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Казначеївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у буд. АДРЕСА_1 ,

відносно якого ухвалений обвинувачений вирок за ч. 1 ст. 286 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у кв. АДРЕСА_2 ,

відносно якого ухвалений обвинувачений вирок за ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_10 ,обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винними за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання: ОСОБА_8 у виді штрафу у дохід держави в розмірі 4250 гривень; ОСОБА_9 у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь КЗ Новомосковська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 в розмірі 3 601 гривні 44 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріального збитку - 4552 гривні 70 копійок та моральної шкоди - 5000 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового слідства та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріального збитку 13305 гривень 41 копійку та моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.

Апелянт вказує, що суд не обгрунтовано застосував відносно ОСОБА_9 положення ст. 75 КК України, в зв`язку з чим призначене йому покарання є недостатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, внаслідок м`якості. Звертає увагу, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого протиправно завдано тілесні пошкодження потерпілій ОСОБА_7 . Не погоджується з рішенням суду про часткове задоволення цивільного позову, вважаючи, що заявлена потерпілою сума понесених матеріальних затрат, а також сума моральної шкоди є співрозмірною з тими великими стражданнями і переживаннями, які перенесла і продовжує переживати потерпіла, а також є об`єктивним відображенням вартості матеріальних витрат, які зазнала потерпіла внаслідок вчинення відносно неї злочину.

За вироком суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винними та засуджено за таких обставин.

ОСОБА_8 , 30 вересня 2012 року приблизно о 08.00 год., на автодорозі сполучення Магдалинівка - Дніпропетровськ поблизу с. Радянське Магдалинівського району Дніпропетровської області, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-2121 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по прямолінійній ділянці автодороги, в світлий час доби, на перехресті з прилягаючою другорядною дорогою, при здійсненні маневру повороту ліворуч не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з рухомим позаду в попутному напрямку автомобілем марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час, на автодорозі сполучення Магдалинівка Дніпропетровськ поблизу с. Радянське Магдалинівського району Дніпропетровської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, рухаючись по прямолінійній ділянці автодороги, в світлий час доби, на перехресті з прилягаючою другорядною дорогою почав обгін рухомого попереду в попутному напрямку автомобіля марки ВАЗ 2121, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , який здійснював маневр повороту ліворуч, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті обопільних дій обвинувачених ОСОБА_8 , який порушив п.10.1, та ОСОБА_9 , який допустив порушення п.14.6 (ч. а) Правил дорожнього руху України пасажиру автомобіля ВАЗ 2121, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 потерпілій ОСОБА_7 були причинені тілесні ушкодження, які в сукупності відносяться до категорії середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я на термін більш як 21 день.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора який вважав вирок законним і просив залишити його без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який покладався на розсуд суду, ОСОБА_9 , який просив вирок суду в частині призначеного покарання залишити без змін, не заперечував проти зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченим, перевіривши матеріали справи, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_9 у порушеннях правил безпеки дорожнього руху, які заподіяли потерпілій ОСОБА_7 середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, підтверджується зібраними органами досудового розслідування та дослідженими з доповненням у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Ці фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої інстанції і в апеляційному порядку не заперечуються. Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 також не оспорюється.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, що суд безпідставно застосував ОСОБА_9 ст.75 КК України та призначив явно несправедливе покарання внаслідок м`якості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції послався на те, що він щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, що суд відніс до обставин, які пом`якшують покарання, а також врахував обставину, яка обтяжує покарання скоєння кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Разом із тим, при призначенні покарання обвинуваченому, судом в достатній мірі було враховано тяжкість злочину, який відноситься до необережних злочинів середньої тяжкості, особу винного. З врахуванням викладених обставин, суд правильно дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання, застосувавши положення ст.ст. 75, 76 КК України. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, призначене ОСОБА_9 покарання відповідає принципу справедливості і законності, та є співрозмірним з покаранням, яке призначено судом іншому учаснику ДТП - ОСОБА_11 у виді штрафу в дохід держави в розмірі 4250 грн.. Вирок щодо нього учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Оскільки в апеляційній сказі представника потерпілої не наведено переконливих доводів на обґрунтування м`якості призначеного ОСОБА_9 покарання , вона в цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, відсутність у вироку вказівки суду від якого саме покарання, основного чи додаткового, звільнено ОСОБА_9 , не є істотним порушенням кримінального та кримінального процесуального закону у розрізі вимог ст. 412 КПК і такою, що перешкоджала повному та всебічному розгляду провадження та постановленню обґрунтованого рішення. Стаття 75 КК України містить вичерпний перелік покарань від яких суд може звільнити винну особу з випробуванням з іспитовим строком, а тому застосування даної норми кримінального закону до додаткових покарань не допускається. З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги представника потерпілого про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від додаткового покарання є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Положеннями ст.1188 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 суд правильно, виходячи із наданих потерпілою доказів, встановив розмір матеріальної шкоди.

Потерпілою було заявлено позов на загальну суму 13305 грн.41 коп., яка включала в себе відшкодування витрат на лікування 9105 грн.41 коп. і 4200 грн. витрати на незакінчене навчання в університеті.

Оскільки потерпілою надані дані про її витрати на лікування на суму 9105 грн.41 коп., та з врахуванням часткового відшкодування їй матеріальної шкоди обвинуваченим ОСОБА_8 , який є також винним у спричиненні шкоди потерпілій і частково відшкодував їй матеріальну шкоду, що не заперечувала сама потерпіла, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_12 на відшкодування витрат на лікування 4 552 грн.70 коп.

Потерпілою Бугай не надані суду докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_9 та негативними наслідками у виді відрахування потерпілої з Дніпропетровського гуманітарного університету, а тому судом обґрунтовано відмовлено їй у стягненні 4200 грн. які вона заплатила за навчання.

Між тим, при призначенні розміру матеріальної шкоди суд усупереч вимогам ст.1167 Цивільного кодексу України не в повній мірі врахував характер вчинених ОСОБА_9 діянь і характеру страждань потерпілої, пов`язаних з отриманням нею тілесних ушкоджень, а також тривалість фізичних і моральних страждань, настання негативних змін у її житті, незважаючи на посилання у вироку на вищевказані обставини. У вироку не наведено переконливих мотивів прийнятого рішення про стягнення на користь ОСОБА_7 5 000 грн., хоча нею заявлений позов на відшкодування в значно більшому розміру.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла зазнала великих фізичних та душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя, проходженням тривалого курсу лікування.

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим потерпілій в сумі 5 000 грн., суд, на думку колегії суддів не в повній мірі врахував фізичні, душевні та психічні страждання потерпілої, внаслідок одержання тілесних пошкоджень від вказаної ДТП за участі водія ОСОБА_9 , тривалість відновлення нею здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а тому колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності збільшення суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 до 15 000 грн., оскільки саме така сума, стягнена з обвинуваченого на користь потерпілої на відшкодування моральної шкоди, буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2013 року відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову - змінити.

Розмір моральної шкоди, стягненої з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 збільшити до 15000 (п`ятнадцяти тисяч) грн.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4