МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2169/14-к
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши 08 квітня 2015 року в місті Миколаєві у відкритому судовому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

· ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, раніше не судимого, призваного у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України з квітня 2014 року Тисменицько-Тлумацькому ОРВК Івано-Франківської області, який проходить військову службу на посаді стрільця-зенітника військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у військову званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні злочину передбаченого ст. 409 ч. 2 КК України,

в с т а н о в и в :

Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_4 був призваний у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України з квітня 2014 року Тисменицько-Тлумацькому ОРВК Івано-Франківської області.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №78 від 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-зенітника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_1 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов`язаний:

1)
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

2) беззастережно виконувати накази командирів (начальників)

3) виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

4) виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями;

5) неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ , і своєму безпосередньому начальникові;

6) сумлінно вивчати військову справу , зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

7) вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

8) дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, підозрюється у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин:

В період червня 2014 року, у зв`язку з веденням в дію указу Президента України №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", окремі підрозділі військової частини НОМЕР_1 , в тому числі підрозділ в якому проходить службу солдат ОСОБА_4 , передислоковані до Широколанівського загальновійськового полігону військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), де військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 проходили внутрішню служби під час розташування військ у таборах.

14 червня 2014 року на шикуванні особовому складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдату ОСОБА_4 , командувачем військами Північного оперативного командування, разом з командиром військової частини НОМЕР_1 , було доведено директиву начальника Генерального штабу Збройних Сил України про залучення особового складу військової частини НОМЕР_1 до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України та наказ про необхідність вибуття 15 червня 2014 року в безпосередні райони проведення операції.

Зміст та вимоги вищезазначеного наказу було доведено до всього особового складу частини, в тому числі до солдата ОСОБА_4 , при цьому наказ був виданий у належному порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказів не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод ОСОБА_4 , не носив в собі явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Проте, солдат ОСОБА_4 на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, п. п. 4, 7, 12, 18, п. 2 ст. 82, 83, 122, 173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 10 грудня 2008 року, п. п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України", діючи умисно, відкрито, не звертаючись до обману, усно а також письмово(рапортом) заявив про своє небажання тимчасово нести військову службу та виконувати обов`язки по участі в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях України.

Відмова солдата ОСОБА_4 від несення обов`язків військової служби потягли за собою передислокування підрозділів військової частини НОМЕР_1 в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях у неповному бойовому складі, збільшення навантаження з обов`язків військової служби на інших військовослужбовців частини, а також тимчасове переведення солдата ОСОБА_4 до іншої військової частини - НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ).

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу під час мобілізації на посаді стрільця-зенітника військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_1 , діючи в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, п. п. 4, 7, 12, 18, п. 2 ст. 82, 83, 122, 173 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 10 грудня 2008 року, п. п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.19, 4.1, 4.11, 4.31 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України", ІНФОРМАЦІЯ_2 , з прямим умислом, знаходячись на Широколанівському загальновійськовому полігоні військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), відмовився від несення обов`язків військової служби в проведенні антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 409 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений і прокурор заявили клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості.

По суті заявленого клопотання судом встановлено, що 08.04.2015 року між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 409 ч. 2 КК України. При цьому обвинувачений беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ст. 409 ч. 2 КК України 3 роки позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Розглядаючи в порядку ст. 474 ч.ч. 3, 4 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Так, інкримінований ОСОБА_4 злочин, у вчиненні якого він визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник та прокурор, просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену в ній міру покарання.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Судом також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати відсутні. Речові докази письмові документи.

Круючись ст. ст. 369, 373, 374, 469, 472, 475 КПК України, суд, -

п р и с у д и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 08.04.2015 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 409 ч. 2 КК України і призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання 3 (три) роки позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.

Речові докази: письмові документи залишити в матеріалах кримінального провадження ЄРДР № 0000058 від 13.08.2014 р.

Запобіжний захід особисте зобов`язання щодо ОСОБА_4 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

08.04.2015