АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, громадянин України, що має середню освіту, не працюючий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

· вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2014 року за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 680 гривень;

засуджений за ч.1 ст. 286 КК України до 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та від відбування призначеного покарання звільнений на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування заподіяної майнової шкоди 22 274,40 гривень, у відшкодування заподіяної моральної шкоди 40 000 гривень. Судом також вирішено питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 23 жовтня 2014 року, близько 09:30 години, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106» д/н НОМЕР_1 , здійснив рух автомобіля заднім ходом по тротуару біля будинку № 3-Д, розташованого на ж/м Комунар в м. Дніпропетровську, та, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність к дорожнім обставинам та їх змінам, не переконався в безпеці руху та у відсутності небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка в момент поновлення руху знаходилась позаду автомобіля на смузі його руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням відламків, скальпованої рани верхньої третини правої гомілки та колінного суглобу, відкритого перелому 5-ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням відламків, скальпованої рани правої кисті, синців обличчя, голови та шиї, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні / а.п. 47-49/.

В апеляції:
обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині цивільного позову та ухвалити свій вирок, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 відшкодування заподіяної майнової шкоди в повному обсязі та зменшити відшкодування моральної шкоди до суми 5 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд при призначенні відшкодування в рахунок матеріальної шкоди всупереч вимогам чинного законодавства прийняв рішення на підставі копій долучених до матеріалів кримінального провадження платіжних документів замість оригіналів даних документів; а при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні не було надано жодних доказів заподіяння саме моральної шкоди ОСОБА_9 , тобто, судом не з`ясовано, який саме життєвий уклад та в якій мірі порушено, що сприяло тому, що сума моральної шкоди, визначеної судом, є необґрунтованою та підвищеною /а.п. 53-54/.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляцію, міркування прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, позицію представника потерпілої, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію обвинуваченого задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_8 у скоєнні злочину, за який він засуджений, кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується на таких підставах.

Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином , призначивши покарання в межах санкції статті.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинення вищезазначеного злочину суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно до ст. 12 КК України не є тяжким та вчинено з необережності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, характеризується задовільно, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України із звільненням від призначеного покарання на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки з покладенням згідно до ст.76 КК України на останнього відповідних обов`язків.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого в частині вирішення цивільного позову під час ухвалення судом обвинувального вироку відносно нього, колегія суддів вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку, заявлений потерпілою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди судом було задоволено в повному обсязі з урахуванням встановлених судом обставин, а саме того, що позовні вимоги в даній частині підтверджуються копіями долучених до матеріалів кримінального провадження платіжних документів. Тому з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 на підставі ст. 1166 ЦК України була стягнута матеріальна шкода в розмірі 22 274,40 гривень, тобто витрати понесені на лікування, підтвердженні чеками.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши пояснення учасників судового провадження, колегія суддів також приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив саме в повному обсязі, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, суд першої інстанції безпосередньо досліджував в судовому засіданні під час ухвалення свого рішення оригінали платіжних документів, надані потерпілою стороною для огляду, а до лікарняної установи обвинувачений із запитом щодо роз`яснення та мотивування призначеного лікування та обсягу необхідних медикаментів та інших супутніх товарів медичного напрямку потерпілій ОСОБА_9 не звертався, тому вимоги апелянта в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо часткового задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_9 в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла зазнала фізичних та душевних страждань, пов`язаних з порушенням звичного способу життя та проходженням лікування.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Зменшуючи розмір позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з загального правила про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 60 ЦПК, яке передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Саме тому потерпілий повинен довести факт спричинення йому моральної шкоди з посиланням на належні та допустимі докази в зазначеному обсязі, щоб суд вирішив питання про відшкодування на його користь.

Вищезазначені вимоги чинного законодавства при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілою вимог про відшкодування моральної шкоди судом були враховані не в повній мірі, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів не погоджується.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 в частині компенсації за спричинену моральну шкоду ОСОБА_8 , підлягають частковому задоволенню у розмірі 30 000 грн., що на думку колегії суддів є достатнім та таким, що відповідає моральним стражданням, перенесеним позивачем.

Згідно ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Таким чином, дослідивши матеріали провадження, частково погодившись з доводами апеляційної скарги потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої в рахунок компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 30 000,00 гривень, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, ст.405 КПК України, ст.407 КПК України, ст.408 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, змінити в частині стягнення моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 30 000 (тридцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4