АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/791/1269/2013 Головуючий в 1 інстанції - Томашевський В.А.
Категорія: ст. 350 ч.2, ст. 296 ч.2 КК України Доповідач - Заіченко В.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2013 року місто Херсон

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Заіченка В.Л.

суддів: Червоненка В.Я., Чупини С.П.

з участю прокурора: Дворецького О.О.

адвоката: Мельничук В.П.,

адвоката: Шиліна Є.Ю.

засуджених: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальну справу за апеляцією адвоката Мельничук В.П., який діє в інтересах засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4, апеляцією адвоката Шиліна Є.Ю., який діє в інтересах засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.06.2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Херсона, громадянин України, освіта професійно-технічна, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацюючий, невійськовозобов'язаний, проживає по АДРЕСА_1 не судимий у відповідності до ст. 89 КК України, -

засуджений за ч.2 ст. 350 КК України строком на 5 (п'ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 296 КК України строком на 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 (п'ять) років. У відповідності до ст.ст.75, 76 КК України, звільнено його від покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки, зобов'язано протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтися на реєстрацію в орган кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід - "підписка про невиїзд" залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець с.Павлівка, Чаплинського району Херсонської області, громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючий, військовозобов'язаний, проживає по АДРЕСА_2 раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст. 350 КК України строком на 5 (п'ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст.296 КК України строком на 4 (чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 (п'ять) років. У відповідності до ст.ст.75, 76 КК України, звільнено його від покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк два роки, зобов'язано протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та періодично з'являтися на реєстрацію в орган кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід - "підписка про невиїзд" залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_5 3520,00 (три тисячі п'ятсот двадцать) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; на користь ОСОБА_6 15000,00 (п'ятнадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2986,00 (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят шість) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 визнано винними та засуджено за те, що 11 вересня 2010 року, близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи у службовому кабінеті начальника опорного пункту охорони правопорядку, який знаходиться в адміністративній будівлі Надеждівської сільської ради по вул. Гагаріна, 24 в с. Надеждівка, Чаплинського району, Херсонської області, діючи спільно, умисно, з метою припинення виконання функціональних обов'язків начальника опорного пункту охорони правопорядку Надеждівської сільської ради ОСОБА_6, який на той час виконував громадський обов'язок по охороні правопорядку, нанесли останньому чисельні удари руками та ногами по різним частинам тіла, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили потерпілому короткочасний розлад здоров'я.

Крім того ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, 02 листопада 2011 року близько 19 години 00 хвилин, біля фельдшерсько - акушерського пункту в с. Надеждівка, Чаплинського району Херсонської області, діючи спільно, грубо порушуючи громадський порядок, демонстративно зневажаючи існуючі у суспільстві правила поведінки, моралі, доброзичливості, діючи з особливою зухвалістю, із хуліганських спонукань, поводячись нахабно, ображаючи ОСОБА_5 нецензурною лайкою, принижуючи його честь та людську гідність, безпідставно завдали ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на губах, які є легкими тілесними ушкодженнями.

В апеляціях:

- адвокат Мельничук В.П., який здійснює захист інтересів засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вважає що викладені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок порушення судом вимог ст.ст. 27, 323 КПК України щодо оцінки доказів законності і обґрунтованості вироку, а тому мотивувальна частина вироку містить протиріччя в оцінці доказів, перекручення показань засуджених, свідків, упущення наведених ними фактів, якими спростовуються обвинувачення, викладення і обґрунтування вчинення його підзахисними злочину, документів прокурорського реагування, хоча вони не мають значення для вирішення справи, оскільки стосувалися іншого злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України. Крім того, вважає, що посилання суду про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочину за ч.2 ст. 350 КК України про нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6, які були заподіяні в опорному пункті охорони правопорядку, де останній виконував обов'язки начальника - не обґрунтованими та такими, що протирічать дійсним обставинам, оскільки ОСОБА_6 не виконував обов'язки начальника опорного пункту, перевищував надані йому повноваження, якщо такі у нього взагалі були, зокрема: незаконно і безпідставно, всупереч Закону доставив підсудних серед ночі в опорний пункт охорони громадського порядку сільської ради; видавав себе дільничим інспектором міліції; спровокував конфлікт з ОСОБА_3 і затіяв з ним бійку, під час якої останній заподіяв йому легкі тілесні ушкодження. Просить скасувати вирок Чаплинського районного суду від 12.06.2013 року стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_4, справу закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.350 КК України.

- адвокат Шилін Є.Ю., який здійснює захист інтересів засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вважає вирок в частині засудження своїх підзахисних за ч.2 ст. 296 КК України не законним, оскільки він не відповідає обставинам справи, мотивуючи тим, що що вина Фоменків судом першої інстанції підтверджується тільки показами свідків - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Між тим показання цих свідків не є достатніми доказами, оскільки в них одне джерело - те що їм розповів ОСОБА_5 Крім того, свідчення ОСОБА_6, взагалі є недопустимим доказом, оскільки останній перебуває з ОСОБА_4 в неприязних (навіть ворожих) стосунках, що дозволяє сумніватися в їх об'єктивності та достовірності. Причинно-наслідковий зв'язок між отриманими ОСОБА_5 ушкодженнями та механізмом їх спричинення є також сумнівним у відповідності до висновків судово-медичної експертизи. Крім того вважає, що відсутність в діях ОСОБА_5, по відношенню до ОСОБА_4, складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 або ст. 125 ч.2 КК України до теперішнього часу не доведена. Крім того, вважає, що при вирішенні питання щодо задоволення заявленого цивільного позову - судом порушені норми матеріального права. Судом безпідставно задоволені вимоги ОСОБА_5 про стягнення 300,00 грн. компенсації за пошкоджений одяг, оскільки докази вартості відновлюваного ремонту одягу суду не надані, товарознавча експертиза не проведена, сам одяг в судовому засіданні не оглядався. Стягнення судом 325,00 грн. компенсації за шкоду спричинену ОСОБА_5 втратою срібного ланцюжка з кулоном - ґрунтується тільки на показах самого потерпілого, належних доказів про його вартість та метал, з якого він вироблений - суду не надано. Судом стягнуто 2839,00 грн. на користь ОСОБА_5 витрати, зроблені ним на придбання пального для поїздок в судові засідання автомобілем "Шевроле-Авео". Задовольняючи позов в цій частині, суд послався тільки на касові чеки на придбання палива та повістки виклику в судові засідання, хоча доказів про витрати пального автомобілем "Шевроле-Авео" та відстані від м. Генічеська до смт. Чаплинка, Херсонської області позивачем суду не надано, тому позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки не доведено, що саме діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 йому спричинена матеріальна шкода. Просить скасувати вирок Чаплинського районного суду від 12.06.2013 року в частині ч.2 ст. 296 КК України та постановити новий вирок, яким ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 КК України - виправдати.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який вважає апеляції адвоката Мельничук В.П. та адвоката Шиліна Є.Ю. такими, що задоволенню не підлягає, думку адвоката Мельничук В.П., який підтримав доводи своєї апеляції, думку адвоката Шаєнко О.П., який підтримав доводи своєї апеляції, вислухавши думку засуджених, які підтримали вимоги апеляції своїх адвокатів в повному обсязі та в останньому слові просили закрити відносно них справу за ст. 350 ч.2 КК України а за ч.2 ст.296 КК України - виправдати, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" від 29.09.1990 року (зі змінами, внесеними згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.1996 року та № 12 від 03.12.1997 року), в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в скоєнні злочинів, за які вони засуджені, незважаючи на невизнання ними своєї вини - є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами:

- за ч.2 ст. 350 КК України про нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6: заявою ОСОБА_6 від 12.09.2010 року, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 і ОСОБА_4; протоколом огляду місця події та фототаблицями наявності безладу у кабінеті начальника пункту охорони громадського порядку; висновком експерта від 12.10.2010 року про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; протоколом відтворення обстановки та обставин події та фото таблицями, показами свідків по справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно критично розцінив показання засуджених про те, що ОСОБА_6 не виконував обов'язки начальника опорного пункту та перевищував надані йому повноваження та правильно прийшов до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наносячи умисно побої ОСОБА_6 - розуміли, що наносять їх громадянинові, який виконує обов'язок у зв'язку з громадською діяльністю, а тому твердження адвоката в апеляції про те, що посилання суду про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочину за ч.2 ст. 350 КК України є не обґрунтованими та такими, що протирічать дійсним обставинам, оскільки ОСОБА_6 не виконував обов'язки начальника опорного пункту та перевищував надані йому повноваження є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню доводи апеляції, що ОСОБА_6 сам спровокував бійку, так як вони суперечать іншим доказам по справі.

- за ч.2 ст.296 КК України по відношенню до потерпілого ОСОБА_5: заявою ОСОБА_5 в міліцію про спричинені йому ушкодження та вчинені хуліганські дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які підтвердили факт спричинення засудженими Шаєнко О.П. тілесних ушкоджень; висновком судово- медичної експертизи № 346 НК від 04.11.2011 року, згідно якої встановлено факт отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень: крововиливів на губах, крововиливів в слизисту оболонку верхньої губи, які потерпілим не могли бути отриманими при падінні з висоти його росту; постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 09.04.2013 року про звернення ОСОБА_4 з заявою до суду про притягнення Шаєнко О.П. до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, але провадження у справі за скаргою приватного обвинувачення закрито на підставі п.11 ст.6 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та вірну кваліфікацію їх дій у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України - вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, а тому твердження адвоката Шиліна Є.Ю. щодо виправдання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за цією статтею є безпідставним та недоведеним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 року та вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про призначення засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч.2 ст. 350 КК України строком на 5 (п'ять) років позбавлення волі; за ч.2 ст.296 КК України строком на 4 (чотири) роки позбавлення волі та звільнення їх від покарання з випробуванням з іспитовий строк в два роки у відповідності до ст.ст.75, 76 КК України - суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст.65 КК України, врахував характер і тяжкість вчинених злочинів, особи винних: ОСОБА_3 характеризується за місцем роботи та за місцем проживання негативно, має на утриманні неповнолітніх дітей; ОСОБА_4 характеризується позитивно за місцем попередньої роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Також суд враховує обом обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання та вважає, що призначене покарання буде достатнім для їх виправлення і перевиховання.

Крім того, згідно ст.ст. 1166,1167 ЦК України, майнова і моральна шкода, завдана фізичній особі умисними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом першої інстанції встановлено, що винними діями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 завдана потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 матеріальна і моральна шкода, яка відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд всебічно і повно дослідив обставини справи, дав зібраним доказам належну оцінку, злочинні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4, правильно кваліфікував їх дії за ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 296 КК України та правильно визначив міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, а підстав для закриття справи на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, наведених у апеляційній скарзі адвоката Мельничук В.П. та підстав для виправдання ОСОБА_3, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 296 КК України, колегія суддів вбачає такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 365-366 КПК України, колегія суддів; -

УХВАЛИЛА:

Апеляції адвокатів Мельничук В.П.,та Шиліна Є.Ю. які діють в інтересах засуджених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а вирок Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.06.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч.2 ст. 350, ч.2 ст. 296 КК України - без змін.

Судді: