Справа № 363/4967/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/316/15 Доповідач у 2 інстанції Капічон
Категорія 4 12.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі : ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

обвинуваченої: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0001110 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Республіки Молдова, особу без громадянства, з середньою світою, не одружену, яка має на утриманні малолітню дитину 03 листопада 2012 року народження, не працюючу, зареєстровану в АДРЕСА_1 , проживаючу у АДРЕСА_2 , не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Постановлено стягнути з обвинуваченої на користь НДЕКЦ МВС України судові витрати 2363, 76 грн. Вирішене питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, 19 липня 2014 року близько 19 години ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, після сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних стосунків, з метою завдання тілесних ушкоджень, коли потерпілий ОСОБА_7 спав на дивані в одній із кімнат, взяла на кухні ніж у праву руку та завдала ним потерпілому два удари в живіт, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у виді колото-різаного проникаючого поранення передньої черевної стінки з ушкодженнями внутрішніх органів (тонкої кишки, брижі тонкої кишки) з розвитком внутрішньої кровотечі та шоку тяжкого ступеню, а також легке тілесне ушкодження у виді непроникаючого поранення грудної клітки.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Вишгородського районного суду від 26 грудня 2014 року змінити у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; стягнути з обвинуваченої на користь держави судові витрати на залучення експерта; звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України, призначивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було порушено вимоги щодо порядку стягнення процесуальних витрат за проведення судових експертиз на користь держави та не застосовано ту норму закону України про кримінальну відповідальність, яка підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі; обвинувачену та потерпілого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України ніким не оспорюються, а тому суд не проводить детальний аналіз фактичних обставин кримінального провадження та у відповідності зі ст. 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів та обмежився допитом потерпілого, обвинуваченої і дослідженням даних про її особу.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі прокурора на дану обставину.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до абз. 6 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня

суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК України, так і на підставі статті 79 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.п. 98/.

Звільняючи обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, суд помилково послався на ст. 75 КК України.

Разом з тим, ст. 79 КК України передбачає спеціальний порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років.

Враховуючи, що ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, то вона повинна бути звільнена від покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України.

Щодо неправильного вирішення судом питання про стягнення судових витрат на користь НДЕКЦ, то слід зазначити наступне.

Згідно ч.2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції з ОСОБА_8 , в порушення вище вказаних вимог закону стягнув витрати, пов`язанні із проведенням судових експертиз, на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області, а не на користь держави.

Тому, на думку колегії суддів, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в цій частині зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 звільненою від відбування призначеного їй судом покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік 6 місяців на підставі ст.79 КК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 2 363 (дві тисячі триста шістдесят три) грн. 76 (сімдесят шість) коп. за проведення судових експертиз.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді : підписи

З оригіналом згідно: Суддя: ОСОБА_2