Справа № 357/5849/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/693/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 02.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
02 липня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
та його захисника- адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, військовослужбовця за контрактом 3-ї зенітної ракетної батареї 1 зенітного дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
Як зазначено у вироку, 02.02.2015 року, приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_12 відпочивали та вживали алкогольні напої в приміщенні лазні, розташованої в гаражних приміщеннях № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 на території ГБК «Сокол», по вул. Сквирське Шосе 227 в м. Білій Церкві Київської області.

В ході відпочинку між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_12 виник конфлікт з приводу розрахунку за відпочинок у лазні, а тому з метою вирішення вказаного конфлікту всі вийшли на вулицю. Перебуваючи на вулиці потерпілий ОСОБА_12 почав нецензурно лаятися до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_7 будучи в стані алкогольного сп`яніння сприйняв лайку на свою адресу і умисно з метою нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наніс численні цілеспрямовані удари кулаками та ногами в область обличчя та тулубу ОСОБА_12 , зокрема 2-3 удари кулаками в область обличчя потерпілого та 2 удари правою ногою в область лівого боку обличчя ОСОБА_12 , коли останній впав на землю від попередніх ударів.

У результаті нанесення ОСОБА_7 умисних ударів потерпілому ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозгу тяжкого ступеня; гострої субдуральної гематоми зліва (об`ємом 300 мл). Дані ушкодження відносяться до категорії тяжких ушкоджень по критерію як небезпечних для життя.

В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині визначення міри покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, невідповідністю суспільної небезпеки та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вказує, що суд призначаючи покарання, достатньою мірою не врахував, що злочин передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів, під час його вчинення ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, завдаючи удари руками і ногами по обличчю і тулубу потерпілого і усвідомлював небезпеку своїх злочинних дій, по службі характеризується негативно, злочин скоїв у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, судом першої інстанції безпідставно фактично визнано обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 те, що він за місцем навчання в школі характеризувався позитивно, частково відшкодував завдану злочином шкоду, приймав участь в АТО. Вказані обставини жодним чином не знижують суспільної небезпеки вчиненого злочину та його тяжкості, а відтак і не є обставинами, які пом`якшують покарання. Тому суд безпідставно прийшов до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї з боку потерпілої, котра також просила вирок суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у зазначених у вироку злочинних діях та правильності юридичної кваліфікації скоєного ніким не оспорюється, тому суд апеляційної інстанції переглядає дане судове рішення в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, тобто в частині призначеного покарання.

Як вбачається із вироку, призначаючи покарання суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив за ступенем тяжкості тяжкий злочин, причому за обтяжуючої обставини в стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим суд взяв до уваги, що за місцем служби обвинувачений характеризується позитивно, оскільки добровільно поступив на військову службу за контрактом, за час військової служби був підвищений у військовому званні та займаній посаді, брав участь у виконанні бойових завдань а зоні АТО, визнав пом`якшуючими покарання обставинами його щире каяття у скоєному і активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, врахував думку потерпілої, котра просила не позбавляти волі ОСОБА_7 , так як він відшкодовує збитки і матеріально допомагає виховувати її малолітніх дітей, перебуваючи на військовій службі. Названі пом`якшуючі покарання ОСОБА_7 обставини просив суд визнати прокурор в судових дебатах, отже твердження апелянта в цій частині безпідставні.

Також апеляційні вимоги прокурора про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість не ґрунтуються на діючому законі. Стаття 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнає таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

За вироком суду щодо ОСОБА_7 в межах санкції інкримінованого злочину обрано найбільш тяжкий вид покарання позбавлення волі на строк п`ять років. Тобто саме такий вид і розмір покарання просить прокурор призначити обвинуваченому після скасування вироку.

Інші підстави для скасування вироку в апеляційній скарзі не наведені .

За таких обставин колегія суддів апеляційну скаргу прокурора про неправильне застосування ст. 75 КК України залишає без задоволення, оскільки законних підстав для скасування вироку та ухвалення свого вироку у відповідності до вимог передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України в апеляційній скарзі не наведено.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Судді: