Справа № 11а-601 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції Шавель P.M.
Категорія ст.289ч.2 КК України Доповідач: Леон O.I.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року липня 3 дня Колегія суддів Судової
палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Леона О.І.

Суддів Галапаца І.І.,
Вовка А.С.

з участю
прокурора ОСОБА_8

та адвоката ОСОБА_1

засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями
адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_2 та
ОСОБА_3,

потерпілого
ОСОБА_7, державного обвинувача ОСОБА_8 на вирок Залізничного районного суду
м.Львова від 23 квітня 2007 року

встановила:

Даним вироком:

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
пенсіонерка, раніше не судима, -

засуджена по ст.
355 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст.76 КК
України на неї покладено відповідні обов"язки.

ОСОБА_2 по ст.ст.289 ч.3, 186 ч.5, 357 ч.3 КК України виправдано за
недоведеністю її участі у вчиненні даних злочинів.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянин України, працюючий робітником СШ№18 м.Львова, раніше не судимий, -

засуджений по
ст.355 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі;

по ст. 289 ч.2
КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання 5 років
позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст.76 КК
України на нього покладені відповідні обов'язки.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянин України, працюючий водієм ППФ „Універсал-Маркет", раніше не
судимий, -

засуджений по ст. 355 ч.2 КК
України на 3 роки позбавлення волі;

по ст. 289 4.2
КК України на 5 років позбавлення волі;

по ст.186 ч.2 КК
України на 4 роки позбавлення волі;

по ст. 357 ч.3
КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено
покарання 5 років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст.76 КК
України на нього покладені відповідні обов"язки.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_4,
громадянин України, приватний підприємець, раніше не судимий, -

засуджений по
ст.355 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі;

по ст.289 ч,2 КК
України на 5 років позбавлення волі;

по ст.186 ч.2 КК
України на 4 роки позбавлення волі;

по ст.357 ч.3 КК
України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим за сукупністю злочинів остаточно призначено
покарання 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнений від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно ст.76 КК
України на нього покладені відповідні обов"язки.

Вирішено питання
з речовими доказами.

Постановлено стягнути із засуджених судові витрати за
проведення криміналістичної експертизи.

Скасовано
постанови слідчого про накладення арешту на майно засуджених.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючи
за попередньою змовою між собою, починаючи з початку жовтня 2003 p., повторно,
примушували потерпілого ОСОБА_7 до виконання цивільно-правових зобов"язань
по договору позики, який був укладений 30.06.2003 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_7,
відповідно до якого ОСОБА_7 отримав позику 11 000 доларів США, які зобов'язався
повернути до 27.06.2004 р. зі сплатою 6 відсотків місячних, супроводжуючи свої
дії погрозами насильства над потерпілим та його близькими родичами, погрозами
знищення іх майна та погрозами вбивства, за відсутності ознак вимагання.

Так, на початку жовтня 2003 p., ОСОБА_2, ОСОБА_3
почали приїжджати до будинку ОСОБА_7, що знаходився в сел.Івано-Франкове по
вул. Стуса,9 Яворівського району Львівської області і, погрожуючи фізичною
розправою потерпілому і ч.1енам його сім'ї, вимагали передачі їм грошей в сумі
11 000 доларів США, а також відсотків за користування позикою в сумі 660
доларів США за кожний місяць.

Всього за період з червня 2003 р. по січень 2004 р. ОСОБА_7 під психічним
та фізичним тиском повернув гроші в загальній сумі 500 доларів США, що згідно
офіційного курсу НБУ становить 2665 гривень 80 коп.

В кінці січня 2004 р. ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що у
зв"язку із скрутним матеріальним становищем від відмовляється сплачувати
їм будь-які гроші, які, в свою чергу, в приміщенні своєї квартири, погрожуючи
фізичною розправою, пред'явили йому вимогу або сплатити їм 16800 доларів США,
що згідно офіційного курсу НБУ становить 89562 гривні 48 коп., або ж передати
документацію на належний потерпілому будинок АДРЕСА_1.

Протягом березня 2004 p., ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, діючи за попередньою
змовою між собою, щотижня приїжджали до будинку ОСОБА_7 і, погрожуючи йому
вбивством, фізичною розправою на ним та його близькими, вимагали передачі їм
грошей в сумі 16800 доларів США або ж передачі документації на вищевказаний
будинок.

18
березня 2004 p., ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діючи за попередньою
змовою між собою, приїхали до будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, де ОСОБА_5 наніс
йому декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла, спричинивши
потерпілому фізичну біль.

В травні 2004 р.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою між
собою, в м.Львові зустріли ОСОБА_7 та примусили останнього сісти в автомобіль
ОСОБА_3 „Фольксваген-Пасат", номерний знак НОМЕР_1. Вони відвезли
потерпілого в лісовий масив поблизу с.Страдч Яворівського району, де вимагали
повернення боргу або передачі документації на будинок. ОСОБА_5 наніс
потерпілому декілька ударів металевим предметом по різних частинах тіла,
заподіявши тому фізичну біль.

15.04.2004 p.,
ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою в групі осіб, зустріли ОСОБА_7 в
м.Львові і під погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя
чи здоров"я потерпілого, змусили останнього разом з ними поїхати на
автостоянку в сел. Івано-Франкове
Яворівського району, де протиправно заволоділи належним потерпілому ОСОБА_7
автомобілем КАМАЗ-5325, номерний знак НОМЕР_2 вартістю 18661 гривень 65 коп.,
який в подальшому перемістили в с.Печенія Золочівського району Львівської
області, де переховували до 12.07.2004 р. як умову повернення автомобіля до
виплати грошових коштів.

В кінці квітня 2004 р.,
в квартирі ОСОБА_2, що по АДРЕСА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, діючи за попередньою
змовою між собою із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи
здоров"я потерпілого, відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_7 мобільний
телефон марки „Нокія" вартістю 530 гривень та заволоділи паспортом
громадянина України, виданого на ім"я ОСОБА_7, який є для потерпілого важливим
особистим документом.

В апеляціях:

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4 покликається на те, що
висновок суду про винність ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованих йому злочинів не
відповідає фактичним обставинам справи.

Вважає, що ні досудовим, ні судовим слідством не здобуто жодних доказів
вини ОСОБА_4, а
обвинувачення в повному обсязі побудовано на показах потерпілого, який
зацікавлений у неповерненні боргу сім'ї ОСОБА_3их, хоча факт існування такого
боргу є незаперечним та доведеним.

Тому просить вирок суду скасувати, а справу відносно ОСОБА_4 провадженням
закрити за відсутністю в його діях складу будь-якого злочину.

-Адвокат ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 також
покликається на те, що висновки суду про вчинення останніми інкримінованих їм
злочинів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки побудовані лише
на підставі недостовірних, протирічивих та нелогічних показаннях потерпілого
ОСОБА_7 Сукупність доказів по справі вказує на те, що засуджені жодного злочину
не вчиняли.

З врахуванням наведеного просить вирок суду відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_2
скасувати, а справу провадженням закрити за відсутності в їх діях складу
злочину.

-Потерпілий ОСОБА_7 в апеляції вказує, що суд безпідставно перекваліфікував
дії засуджених із ст. 189 ч.4 на ст.355 ч.2 КК України та призначив покарання,
яке є явно несправедливим внаслідок м"якості.

Просить вирок суду скасувати, постановити свій вирок, засудити по ст. 189
ч.4 КК України та всіх статтях КК України, по яких вони були притягнуті до відповідальності,
та застосувати більш суворе покарання з відбуттям покарання в місцях
позбавлення волі.

-Державний обвинувач в апеляції покликається на те, що суд неправильно
застосував кримінальний закон, зокрема, безпідставно виключив таку кваліфікуючу
ознаку як вчинення злочинів в складі організованої групи.

Вважає також, що суд призначив засудженим невиправдано м"яке
покарання, що не відповідає тяжкості вчинених ними злочинів.

Тому просить
вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляційному суді засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
підтримали свої апеляції.

Заслухавши
доповідь судді, пояснення засуджених, адвоката ОСОБА_1, міркування прокурора,
який підтримав свою апеляцію, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

Вина засуджених у вчиненні інкримінованих їм злочинних діянь повністю
стверджується сукупністю доказів по справі, зібраних з дотриманням вимог КПК
України та належно перевірених у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні
обставини по справі.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_7 позичив у ОСОБА_2 11 000 доларів США терміном на 1
рік з 27 червня 2003 р. по 27 червня 2004 p., які
зобов"язувався віддати по закінченні цього терміну (т. 1, а.с.46).

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1616 від 20.10.2006 р.
рукописний текст розписки від імені ОСОБА_7 від 30.06.2003 р. виконаний ОСОБА_7
і ознак незвичайного виконання рукописного тексту розписки від імені ОСОБА_7 не
виявлено (т.2, а.с. 288-289).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24.12.2004 р.
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення коштів по договору позики задоволений і
з відповідача стягнуто 58 366 гривень (т.2, а.с. 385).

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 2.02.2005 р.
відкрито провадження про стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 58
366 гривень (т.2, а.с. 374).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сім"єю ОСОБА_3 та ОСОБА_7
існували цивільно-правові зобов"язання, зокрема, ОСОБА_7 повинен був
повернути сім'ї ОСОБА_3 58366 гривень.

Виходячи з вищенаведеного, суд вірно перекваліфікував дії засуджених із ст.
189 ч.4 КК України на ст. 355 ч.2 КК України.

Як видно із показань засуджених та потерпілого, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали на
меті повернути суму позичених потерпілому ОСОБА_7 грошових коштів та відсотків
за користування ними. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 достовірно знали про такий намір сім'ї
ОСОБА_3их і були переконані, що своїми діями сприяють останнім у поверненні
таких коштів.

Том у
кваліфікація дій засуджених по ст. 355 ч.2 КК України є вірною.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції правильно1 встановив,
що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що засуджені вчиняли
злочин в складі організованої групи, оскільки не було встановлено всіх ознак
організованої групи, передбачених ст.28 ч.3 КК України, зокрема, вид
об'єднання, мета його створення і план злочинної діяльності, тривалість
існування, матеріальна база, кількісний склад, вербування нових ч.1енів,
структура та ієрархія об'єднання, наявність корупційних зв"язків,
існування певних правил його поведінки його ч.1енів, розподіл між ними функцій.

Під час досудового слідства і в суді засуджені заперечили, що вони були
об'єднані в організовану групу, організатором якої була ОСОБА_2

З показань засуджених вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є сусідами
сім'ї ОСОБА_3их були запрошені останніми для поїздок додому потерпілого з
причин захворювання ОСОБА_3 По справі не здобуто доказів, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
отримували від сім'ї ОСОБА_3их будь-яку винагороду.

Оскільки суд не встановив всіх наявних ознак організованої групи в діях
засуджених, тому вірно прийшов до переконання, що вони діяли за попередньою
змовою в групі осіб.

Суд правильно прийняв до уваги показання потерпілого ОСОБА_7 в тій частині,
що засуджені примушували його до виконання цвільно-правового зобов"язання,
а саме повернення грошей сім'ї ОСОБА_3их.

По справі встановлено, що засуджені неодноразово приїжджали додому до
потерпілого ОСОБА_7 з погрозами насильства над потерпілим та його близькими
родичами.

Крім цього, по справі встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконно заволоділи транспортним
засобом потерпілого ОСОБА_7, а саме, автомобілем КАМАЗ-5325, номерний знак
НОМЕР_2. Це стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7, засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також
даними відповідних протоколів. Дії засуджених вірно кваліфіковані по ст. 289
ч.2 КК України. Мотиви прийнятого рішення зазначені у вироці суду.

Також,
суд вірно прийшов до переконання, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили і злочини,
передбачені ст.ст.186ч.2 та 357 ч.3 КК України, оскільки відкрито заволоділи
мобільним телефоном марки „Нокія" та паспортом громадяни на України
потерпілого ОСОБА_7

Суд
критично оцінив показання засуджених про те, що жодних злочинів
вони не вчиняли. Доведеність вини та кваліфікація злочинних дій засуджених
належним чином мотивована у вироку.

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає,
що апеляції адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_4 та адвоката
ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.
Доводи, наведені в апеляціях, спростовуються матеріалами справи.

Призначаючи засудженим покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених
ними злочинів, особи винних, а також обставини, що пом"якшують покарання.

Зокрема, суд врахував, що засуджені раніше не притягувались до кримінальної
відповідальності, їхні позитивні характеристики, вік, сімейний стан та стан
здоров"я.

Суд призначив таке покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України та
належним чином мотивував застосування ст.75 КК України.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Доводи, викладені в апеляціях потерпілого ОСОБА_7 та державного обвинувача,
спростовуються матеріалами справи. В апеляції державного обвинувача лише
констатовано, що суд неправильно застосував кримінальний закон та призначив
занадто м"яке покарання засудженим, але відсутні покликання на конкретні
матеріали справи. Суд же у вироку мотивовано навів обставини прийнятого
рішення.

А тому,
керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок
Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2007 р. відносно ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляції адвоката ОСОБА_6 в
інтересах засудженого ОСОБА_4,
адвоката ОСОБА_1 в інтересах засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3, потерпілого
ОСОБА_7, державного обвинувача ОСОБА_8 - без задоволення.