АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________ ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ___________________________________________________________
Справа № 11
"а"- 231 / 2007 Категорія:
суді 1-ї інстанції: Михайленко А.В. Доповідач: Суржок А.В.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Вінницької області
в складі:

Головуючого
Олексієнка Ю.Г. суддів: Суржок А.В., Нагорняка Є.В.

за участю
прокурора Заброцької Л.О. потерпілого ОСОБА_3.

адвоката
ОСОБА_1. засудженого ОСОБА_2.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Вінниці 29 березня 2007 року кримінальну
справу за апеляцією потерпілих ОСОБА_4.
та ОСОБА_3. на вирок Ленінського районного суду міста Вінниці від 19
грудня 2006 року, яким, -

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в силу ст. 89 КК України не судимий, -

визнано
винним та засуджено за ст. 296 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання
з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2:

·
у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4. 1500
грн. і на користь ОСОБА_3. 1500
грн.

·
за надання правової допомоги на користь ОСОБА_4. 1000
грн. і на користь ОСОБА_3.
1000 грн.

·
на користь НДЕКЦ при УМВС України у Вінницький області
3659 грн. вартості проведення криміналістичних досліджень.

Вироком вирішені
питання по речових доказах.

ОСОБА_2. визнаний винним і засуджений за те, що 03.11.2004 року біля 23:00 год. знаходячись біля
будинку № 5а по вул. Шевченка в м. Вінниці напроти кафе "Основа",
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою зі ОСОБА_5.,
підійшов до автомобіля "Ваз-2102", д. н. НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4., в якому на той час знаходився ОСОБА_4., ОСОБА_3., ОСОБА_6. та
ОСОБА_7.

ОСОБА_2. з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та
загальноприйняті норми моралі та поведінки, з мотивів явної неповаги до
суспільства, безпричинно, умисно почав висловлюватись образливою та брутальною
лайкою на адресу ОСОБА_4., після чого дістав свій пістолет "
Форт-12Р", який згідно висновку експерта № 286 від 28.11.2004 р. є
пристроєм для відстрілу снарядів несмертельної дії, калібру 9 мм, оголив зброю
та направив її в сторону ОСОБА_4. Спостерігаючи за діями ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6. та
ОСОБА_7. також сприйняли погрозу ОСОБА_2. як реальну та дійсну.

Коли ОСОБА_4. попросив не стріляти в нього та припинити хуліганські дії,
ОСОБА_2., грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті норми моралі
та поведінки, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до
суспільства, безпричинно, умисно, з особливою зухвалістю, застосував свій
пістолет "Форт-12Р", вистріливши в ліву ногу ОСОБА_4., після чого ОСОБА_3. та ОСОБА_4. вийшли
з автомобіля і, захищаючись, спробували припинити хуліганські дії ОСОБА_2. та
ОСОБА_5., але ОСОБА_5. дістав свій пістолет "Форт-12Р", який згідно
висновку експерта № 286 від 28.11.2004 р. є пристроєм для відстрілу снарядів
несмертельної дії, калібру 9 мм, наніс ОСОБА_4. тілесні ушкодження у вигляді
непроникаючого поранення м'яких тканин передньої черевної стінки - ділянки правого
підребер'я (одне), лівої половини грудної клітки ( одне), правого стегна ( два)
- вогнепальні та рваної рани лівої вушної раковини, які згідно висновку
експерта № 3020 від 26.12.2005 року належить до тілесних ушкоджень середньої
тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

В цей час ОСОБА_2., грубо порушуючи громадський порядок та загальноприйняті
норми моралі та поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства,
безпричинно, умисно, з особливою зухвалістю, із застосуванням свого пістолета
" Форт-12Р" наніс ОСОБА_3
. тілесні ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого поранення м'яких
тканин - правої (одне) і лівої (одне) половини грудної клітини, передньої
поверхні лівого стегна, які згідно висновку експерта № 1277 від 21.04.2005 р.
належать до легких тілесних ушкоджень.

В
апеляції потерпілих ОСОБА_4. та ОСОБА_3.
ставиться питання щодо скасування
вироку в зв'язку з однобічністю та неповнотою судового

слідства, а справу повернути для проведення додаткового розслідування, в
ході якого вирішити питання про притягнення ОСОБА_2. до кримінальної
відповідальності за ст. 296 ч. 4 та ст. 122 ч. 2 КК України. Свої вимоги вони
мотивують тим, що вирок районного суду є незаконним та необгрунтованим,
висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи,
призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого,
а також судом не перевірено належним чином характеризуючі дані ОСОБА_2.
Потерпілі просять переглянути і збільшити суми позовних вимог по відшкодуванню
моральної шкоди на їх користь.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілих по апеляції про скасування вироку
і направлення справи на додаткове розслідування, заперечення засудженого і в
його інтересах адвоката ОСОБА_1., які просили залишити вирок суду без змін, а апеляцію
потерпілих без задоволення, міркування прокурора про залишення вироку суду без
змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляція потерпілих підлягає частковому задоволенню, а вирок
суду частковій зміні в частині вирішення цивільного позову.

Висновок суду про вчинення засудженим ОСОБА_2. зазначеного у вироку злочину
при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується
доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку і
юридичну кваліфікацію.

Посилання в апеляційній скарзі потерпілих на те, що судове слідство
проведено неповно і однобічно, та висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи і призначене судом покарання не відповідає тяжкості злочину
та особі засудженого, є безпідставними.

Дії засудженого ОСОБА_2. вірно кваліфіковані судом за ст. 296 ч. 4 КК
України.

Доводи апеляції потерпілих про притягнення ОСОБА_2. до кримінальної
відповідальності за ст. 122 ч. 2 КК України є необгрунтованими, оскільки згідно
п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.06.1991 року
"Про практику в справах про хуліганство", хуліганські дії, що
супроводжувались заподіянням тілесних ушкоджень, належить кваліфікувати тільки
за відповідною частиною ст. 296 КК України.

Не ґрунтуються на законі і доводи апеляції потерпілих про судимість
ОСОБА_2, так як згідно ст. 89 КК України ОСОБА_2. визнається особою, яка не має
судимості.

Колегія
суддів вважає, що призначене ОСОБА_2. районним судом покарання є справедливим,
необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і
відповідає вимогам ст. 65 КК України, яка регулює загальні засади призначення
покарання.

У вироку суд мотивовано зазначив і врахував ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу ОСОБА_2. та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання.

Але при вирішені цивільного позову, судом першої інстанції не в достатній
мірі враховано моральні страждання і переживання потерпілих, перенесений
фізичний біль від отриманих ОСОБА_4. середньої тяжкості тілесних ушкоджень,
ОСОБА_3. легких тілесних ушкоджень.

Тому судова колегія вважає за необхідне збільшити стягнення на
відшкодування моральної шкоди, стягнувши з засудженого на користь
потерпілих ОСОБА_4. - 5000 грн., ОСОБА_3. - 3000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляцію потерпілих ОСОБА_4. та ОСОБА_3. задовольнити
частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 19 грудня
2006 року відносно ОСОБА_2. в частині вирішення цивільного позову змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4- 5000 грн. моральної шкоди і користь ОСОБА_3 - 3000 грн.
моральної шкоди.

В своїй
решті частині вирок суду залишити без змін.