Категорія:ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
представника ВКМНС ОСОБА_9 ,
педагога ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
законних представників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

законного представника - ОСОБА_19 та її захисника ОСОБА_20 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законного представника ОСОБА_19 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2014 року,

яким неповнолітні:
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, Донецької області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, студент Луцького коледжу технології бізнесу та права, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
- засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі;
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Луцька, Волинської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, учень 11 класу вечірньої ЗОШ м. Луцька, проживаючий в АДРЕСА_2 , раніше не судимий;
ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Луцька, Волинської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, учень Камінь-Каширського ВПУ, проживаючий в АДРЕСА_3 , раніше не судимий;
- засуджені за ч. 4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, кожний на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Луцька, Волинської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, учень ВПУ № 9 м. Луцька, проживаючий в АДРЕСА_4 , раніше не судимий;
- засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, на 2 роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання неповнолітнім ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено у повному обсязі та стягнуто на її користь в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди з:
- ОСОБА_21 та його законного представника ОСОБА_19
- ОСОБА_22 та його законного представника ОСОБА_17
- ОСОБА_24 та його законного представника ОСОБА_25
- ОСОБА_23 та його законного представника ОСОБА_16
відповідно по 62500 грн. та 5000 грн.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.
За вироком суду неповнолітні ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , визнані винні та засуджені за те, що 14 травня 2013 року, близько 09:00 год., перебуваючи в АДРЕСА_5 , з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з розподілом ролей - ОСОБА_23 , спостерігав за обстановкою у даному дворі з метою завчасного попередження співучасників про небезпеку їх викриття, а ОСОБА_24 та ОСОБА_22 допомогли ОСОБА_21 проникнути через відчинену заздалегідь кватирку вікна у квартиру АДРЕСА_6 , де проживала їх спільна знайома ОСОБА_26 , звідки таємно викрали із схованки належні ОСОБА_27 гроші в сумі 167 тисяч гривень, 13200 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.05.2013 року в сумі 105507,60 грн., та 6000 Євро, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.05.2013 року в сумі 62215,91 грн., а всього на загальну суму 334 723,51 грн., що є у великому розмірі, якими в подальшому розпорядились на власний розсуд.
У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правельність кваліфікації дій обвинувачених, в той же час посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину особам винних внаслідок його м`ягкості, та неправильне вирішення цивільного позову. В обгрунтування зазначає, що суд при призначенні всім обвинуваченим покарання безпідставно застосував до них ст. 69 КК України, та в порушення вимог ст. 1179 ЦК України стягнув з законних представників ОСОБА_19 та ОСОБА_25 на користь потерпілої заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду.

У зв`язку з цим просить вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову скасувати та постановити новий, яким на підставі ч. 4 ст. 185 КК України призначити ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 покарання у виді позбавлення волі кожному строком на 6 років та задовольнити позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинувачених та їх дійсних законних представників;

- захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не заперечуючи вчинення їх підзахисними інкримінованої їм крадіжки чужого майна за попередньою змовою групою осіб та шляхом проникнення в житло, в той же час посилаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства та призначення останнім надто суворого покарання. В обгрунтування зазначають, що стороною обвинувачення не доведено розмір інкримінованих їх підзахисним викрадених коштів, та за наявності, щодо даної обставини суперечливих доказів, не навів у вироку мотивів, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Призначаючи ж покарання суд не взяв до уваги всі дані, які характеризують ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , та часткове добровільне відшкодування потерпілій батьками ОСОБА_21 та ОСОБА_23 заподіяної шкоди (відповідно 8000 грн. та 6000 грн.)

Захисник ОСОБА_13 вважає що, оскільки в ході судового розгляду доведено лише викрадення з квартири потерпілої 26000 грн. та 10000 доларів США, тобто всього грошей на загальну суму 105930 грн., просить виключити із об`єму обвинувачення його підзахисного крадіжку грошей на суму 228793 грн. 51 коп., як безпідставно інкриміновану та перекваліфікувати його дії з ч. 4 на ч. 3 ст. 185 КК України, за якою призначити покарання в межах санкції даної частини, із застосуванням ст. ст. 75, 76, 104 КК України. Окрім цього, також вказує на необгрунтований розмір стягнутої моральної шкоди та просить зменшити його до 1000 грн.

Захисник же ОСОБА_11 просить скасувати вирок та постановити новий, яким призначити ОСОБА_23 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді відповідно 2 роки позбавлення волі, та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбуття покарання з випробуванням.

В той же час, захисник ОСОБА_12 вказуючи, окрім вищезазначеного, ще й на безпідставне залучення судом в якості законного представника неповнолітнього ОСОБА_21 ОСОБА_19 та покладення на неї, в порушення вимог ст. 1179 ЦК України, обов`язку по відшкодуванню заподіяної шкоди, що на його думку призвело до порушення права неповнолітнього на захист, просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

- захисник ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_24 , посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначення його підзахисному покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. В обгрунтування зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, як розмір інкримінованих його підзахисному викрадених коштів, так і саму участь ОСОБА_24 у викраденні останніх. Зазначає, що висновки суду про доведеність вини його підзахисного в інкримінованому йому злочині не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. При цьому суд за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначив у вироку, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, в тому числі і показання ОСОБА_24 щодо його непричетності до інкримінованого йому злочину. У зв`язку з цим просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції;

- законного представника ОСОБА_19 , яка вказує, що суд безпідставно допустив її до участі у справі в якості законного представника неповнолітнього ОСОБА_21 , оскільки вона не є родичем та опікуном останнього, та в порушення вимог ст. 1179 ЦК України поклав на неї обов`язок по відшкодуванню потерпілій заподіяної неповнолітнім ОСОБА_21 шкоди. У зв`язку з цим просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_21 та стягнення з останнього і ОСОБА_19 на користь потерпілої матеріальної і моральної шкоди, та призначити новий судовий розгляд.

В запереченнях потерпіла ОСОБА_7 вказує на безпідставність апеляційних скарг захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та законного представника ОСОБА_19 , у зв`язку з чим просить суд їх відхилити.

В ході апеляційного розгляду захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_13 змінили свої апеляційні вимоги та просили скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора і потерпілу, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, заперечивши інші, обвинувачених, їх законних представників та захисників, які заперечили апеляційну скаргу прокурора та підтримали апеляційні скарги останніх та ОСОБА_19 , перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що всі вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб шляхом проникнення в житло таємної крадіжки чужого майна у великому розмірі, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_7 показала, що 24 травня 2013 року виявила, що в її квартирі, де вона проживала разом з внучкою ОСОБА_26 , із схованки, про яку знала лише вона та остання, пропали належні їй гроші в сумі 167 тисяч гривень, 13200 доларів США та 6000 Євро, про що вона в той же день заявила в міліцію. В подальшому було встановлено, що крадіжку грошей вчинили неповнолітні ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_21 . При цьому останній добровільно видав працівникам міліції лише 10000 доларів США, які були їй повернуті.

Із показань же свідка ОСОБА_26 вбачається, що в травні 2013 року до неї додому приходив її знайомий ОСОБА_23 , який розпитував, чи є в неї ще гроші і де вони лежать, а через декілька днів по тому ОСОБА_21 , з яким мала дружні відносини, на його прохання, перед виходом з квартири, відкрила кватирку вікна у вітальні, бо йому було душно.
Обвинувачені ж ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_21 в судовому засіданні, не заперечуючи сам факт вчинення ними 14 травня 2013 року за ініціативою останнього та за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_24 таємної крадіжки грошей з квартири ОСОБА_7 , в той же час пояснили, що ОСОБА_21 виніс з квартири лише 10000 доларів США та 26000 грн., які в подальшому він розділив між ними.

Свої показання щодо обставин вчинення крадіжки обвинувачені ОСОБА_22 та ОСОБА_23 повністю підтвердили в ході проведення з ними слідчих експериментів ( т. 2 а. кр.пр. 335 - 340 , 346 - 357), в ході яких вони на місці розказали та показали, де, коли, та за яких обставин вони за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_24 і ОСОБА_21 з розподілом ролей, а саме ОСОБА_23 , спостерігав за обстановкою у дворі з метою завчасного попередження співучасників про небезпеку їх викриття, а ОСОБА_24 та ОСОБА_22 допомогли ОСОБА_21 проникнути через відчинену заздалегідь кватирку вікна у квартиру АДРЕСА_6 , звідки останній викрав із схованки гривні та долари потерпілої.

Згідно протоколу додаткового огляду місця події ( т. 2 а. кр.пр. 159 -163) ОСОБА_21 04.06.2013 року добровільно видав працівникам міліції частину грошових коштів, а саме 10000 доларів США, які були викрадені з квартири ОСОБА_7 .

Доводи захисника ОСОБА_14 про непричетність ОСОБА_24 до інкримінованої йому крадіжки чужого майна апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними показаннями обвинувачених ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , протоколами проведення слідчих експериментів з двома останніми, які були досліджені в судовому засіданні, та показаннями свідка ОСОБА_28 про те, що він бачив, як 25 травня 2013 року ОСОБА_24 , маючи при собі значну суму грошей, частину з яких сховав в полі біля с. Прилуцьке, а іншу частину витратив на нічні розваги з друзями в «Адреналін сіті».

В той же час, апеляційний суд частково погоджується з доводами всіх захисників про недоведеність розміру інкримінованих їх підзахисним суми викрадених коштів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 інкриміновано, що вони за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення в житло, таємно викрали чуже майно на загальну суму 334 723,51 грн., що є у великому розмірі, а саме: 167 тисяч гривень, 13200 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.05.2013 року в сумі 105507,60 грн., та 6000 Євро, що еквівалентно курсу НБУ станом на 14.05.2013 року в сумі 62215,91 грн.
Потерпіла ж ОСОБА_7 , як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи пояснила, що після написання нею заяви в міліцію про викрадення із квартири грошей, в тому числі і 167000 грн., її внучка неповнолітня ОСОБА_26 зізналась їй, що вона взяла із схованки 5000 грн., з яких близько 3000 грн. витратила на розваги та інші власні потреби. Решту грошей, які були у внучки, вона забрала.
Що ж стосується розбіжностей в сумі викрадених доларів та євро зазначених в її заяві до міліції та в подальших показаннях, то потерпіла в ході апеляційного розгляду пояснила таку її розбіжність своїм сильним хвилюванням після виявленої крадіжки. Реально ж зі схованки було викрадено окрім 162000 грн. гривень ще й 13200 доларів США та 6000 Євро, які лежали там в окремому пакеті.
Свідок же ОСОБА_26 повністю підтвердила, дану обставину, пояснивши, що дійсно весною після того, як почала зустрічатись з ОСОБА_21 та ОСОБА_23 вона взяла із схованки лише 5000 грн. з яких близько 3000 грн. витратила на розваги з ними та інші власні потреби. Решту грошей, які у неї залишились вона віддала ОСОБА_7 після того, як зізналась в цьому. Коли брала гроші із схованки, то в ній гривні лежали в одному пакеті, а долари і євро в іншому.
Посилання захисників та обвинувачених на те, що ОСОБА_26 витрачала й інші значні суми грошей в гривнях, суд обгрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони були предметом ретельної перевірки, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, однак не знайшли свого підтвердження.
З огляду на це апеляційний суд вважає за необхідне виключити з об`єму обвинувачення ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 викрадення ними вищевказаних 5000 грн., як безпідставно інкримінованих.

Твердження захисників та обвинувачених про те, що останніми з квартири ОСОБА_7 було викрадено лише 26000 грн. та 10000 доларів США, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_26 , які суд першої інстанції, поряд з іншими доказами, обґрунтовано поклав в основу вироку, оскільки вони узгоджуються між собою та фактичними обставинами справи.

При цьому суд у вироку навів переконливі мотиви, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, в тому числі і ті, на які посилаються захисники в своїх апеляційних скаргах.

Доводи захисників про неповноту судового розгляду, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції у повному обсязі дослідив всі докази, які були надані сторонами. А щодо клопотань захисників про допит додаткового свідка ОСОБА_29 , то вони ними ж були зняті в ході апеляційного розгляду.
Посилання ж захисника ОСОБА_12 про порушення судом права неповнолітнього ОСОБА_30 на захист через залучення до участі в судовому розгляд в якості його законного представника ОСОБА_19 , яка не є опікуном, усиновителем, близьким родичем чи членом сім`ї останнього, апеляційний суд вважає безпідставним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на стадії досудового розслідування в якості законного представника неповнолітнього ОСОБА_30 слідчим була залучена матір останнього ОСОБА_15 , яка в подальшому була належним чином викликана в судове засідання. Однак в ході судового розгляду, у зв`язку з її виїздом за межі України, суд за клопотанням захисника ОСОБА_12 , дійсно в порушення вимог ч. 2 ст. 44 КПК України, допустив до участі в кримінальному провадженні в якості законного представника - ОСОБА_19 .

Однак у відповідності до ч. 2 ст. 488 КПК України неприбуття в судове засідання законного представника неповнолітнього обвинуваченого не зупиняє судове провадження, за умови, якщо захист його інтересів здійснювався безпосередньо захисником.

З огляду на вищенаведене та, не зважаючи на зменшення об`єму обвинувачення в частині викрадення ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 5000 грн., їх дії судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як вчинення за попередньою змовою групою осіб шляхом проникнення в житло таємної крадіжки чужого майна у великому розмірі.

Доводи прокурора про призначення обвинуваченим надто м`якого покарання через безпідставне застосування до них ст. 69 КК України є обґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 8 його постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд у мотивувальній частині вироку зобов`язаний зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Однак в порушення зазначених вимог суд, призначаючи ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не навів у вироку обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину і впливають на пом`якшення покарання.
З огляду на це вирок в частині призначеного обвинуваченим покарання підлягає скасуванню з постановленням нового.
При призначенні ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких, особи винних, які до кримінальної відповідальності притягуються вперше, мають постійне місце проживання, всі навчаються в різних учбових закладах, по місцю проживання та навчання характеризуються позитивно.

В якості ж обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, апеляційний суд визнає вчинення ними злочину в неповнолітньому віці, та часткове відшкодування потерпілій завданих збитків.

Окрім цього, апеляційний суд також приймає до уваги, роль кожного обвинуваченого у вчиненні інкримінованого їм злочину, в тому числі і те, що ОСОБА_21 був його ініціатором.

Враховуючи вищенаведене, зменшення об`єму обвинувачення та відсутність в обвинувачених обставин, які б обтяжували їх покарання апеляційний суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити їм мінімальні покарання передбачені санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та підставі ст. ст. 75 та 104 КК України звільнити останніх від їх відбування з випробуванням та з покладенням на них на цей період відповідних обов`язків згідно ст. 76 КК України.

Що ж стосується доводів прокурора, захисника ОСОБА_12 , та ОСОБА_19 , про те, що суд безпідставно поклав на останню та ОСОБА_25 обов`язок по відшкодуванню потерпілій шкоди заподіяної діями ОСОБА_21 та ОСОБА_24 , то апеляційний суд погоджується з ним, оскільки дійсно такий обв`язок у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України може бути покладений лише на батьків (усиновлювачів) неповнолітніх або їх піклувальників. А як вбачається із матеріалів кримінального провадження вони такими не являються, і позов до них не заявлявся.
З огляду на це вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового.
В судовому засіданні потерпіла підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, а обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та їх законні представники відповідно ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 визнали їх лише в тих розмірах, які ними були відшкодовані.

Оскільки вищенаведеними доказами встановлено, що заявлена потерпілою до відшкодування матеріальна шкода в розмірі 250000 грн., яка, як встановлено апеляційним судом, складається з неповернутих їй 162000 грн., 6000 євро та 3200 доларів США, була заподіяна їй внаслідок спільних протиправних дій ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , то на підставі ст. 1166 ЦК України позовні вимоги останньої в цій частині підлягають задоволенню частково, за виключенням 21000 грн., тобто суми, яка була добровільно відшкодована ОСОБА_7 законними представниками ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 відповідно 9000 грн., 6000 грн. та 6000 грн., після зміни нею під час судового розгляду своїх позовних вимог.

В той же час позов потерпілої в частині відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, у відповідності до ст. 1167 ЦК України, та з урахуванням характеру, обсягу та тривалості страждань, істотності вимушених змін у її життєвих стосунках, підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1179, 1182 ЦК України, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди з:

- ОСОБА_21 та його законного представника ОСОБА_15 відповідно 62500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_22 та його законного представника ОСОБА_17 відповідно 53500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_23 та його законного представника ОСОБА_16 відповідно 56500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_24 та його законного представника ОСОБА_18 відповідно 56500 грн. та 5000 грн..

В задоволенні решти позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 - відмовити.

З огляду на вищенаведене та керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , законного представника обвинуваченого - ОСОБА_19 , задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року в частині призначення ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 покарання та вирішення цивільного позову скасувати та постановити новий.

Призначити ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання кожному у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити їх від відбування призначених покарань з випробуванням, якщо вони протягом визначених їм іспитових строків - ОСОБА_21 2 ( два ) роки, а ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_23 кожному 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинять нового злочину і виконають покладені на них на цей період, у відповідності до ст. 76 КК України, обов`язки, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково та стягнути на її користь в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної та моральної шкоди з :

- ОСОБА_21 та його законного представника ОСОБА_15 відповідно 62500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_22 та його законного представника ОСОБА_17 відповідно 53500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_23 та його законного представника ОСОБА_16 відповідно 56500 грн. та 5000 грн.;

- ОСОБА_24 та його законного представника ОСОБА_18 відповідно 56500 грн. та 5000 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 відмовити.

В решті вирок залишити без змін.

Даний вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: