Ухвала

іменем україни

18 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Франтовської Т.І.,

суддів:
Квасневської Н.Д., Кульбаби В.М.,

за участю прокурора Марахіна Є.А.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві кримінальну справу за касаційною
скаргою засудженої та захисника ОСОБА_1
на вирок Апеляційного суду Рівненської
області від 20 травня 2014 року щодо
ОСОБА_2

Вироком Рівненського міського суду
від 05 лютого 2013 року,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено:

Вирішено питання щодо речових доказів
у справі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3,
рішення суду щодо котрої не
оскаржуються.

Вироком Апеляційного суду Рівненської
області від 20 травня 2014 року вирок
міського суду щодо ОСОБА_2 в частині
призначеного покарання скасовано.

Ухвалено вважати ОСОБА_2 засудженою за
ч. 3 ст. 149 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України на 5 років позбавлення
волі з конфіскацією Ѕ частини майна,
яке є її власністю.

ОСОБА_2 засуджено за те, що вона вчинила
злочин за наступних обставин. 18 березня
2011 року у номері № 613 готелю «Мир», по
вул. Міцкевича, 32, у м. Рівному
ОСОБА_3, діючи з корисливих мотивів, за
пособництва ОСОБА_2 продала ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за 320 000 грн. свого
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У касаційних скаргах засуджена та
захисник не погоджуються із вироком
апеляційного суду, просять пом'якшити
призначене покарання. Стверджують,
засуджена доглядала за малолітнім, не в
повній мірі усвідомлювала дії ОСОБА_3,
котра здійснила незаконну угоду щодо
свого сина. Участь ОСОБА_2 у вчиненні
злочину є незначною.

Заслухавши доповідача, прокурора,
котрий вважав, що касаційні скарги
засудженого та захисника задоволенню,
а вирок апеляційного суду зміні не
підлягають, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи скарг,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_2 у вчиненні злочину
передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України
підтверджується сукупністю доказів
зібраних та оцінених судом відповідно
до вимог КПК України 1960 року.

Зокрема, засуджена в судовому
засіданні показала, їй було відомо про
те, що ОСОБА_3 має намір продати свого
сина ОСОБА_7. Ввечері, коли приїжджав
чоловік дивитися на дитину, вона
показала дитину та розповідала про неї.

У своїх поясненнях на досудовому
слідстві та у явці з повинною засуджена
власноруч виклала обставини
незаконної угоди і визнала вину
(т. 1, а.с. 34,35).

Аналогічно, відповідно до протоколів
допиту в якості підозрюваної та
обвинуваченої (т. 1, а.с. 266-268, 290-292) ОСОБА_2
давала детальні показання і визнавала
свою вину у вчиненні злочину за ч. 3 ст.
149 КК України.

Доводи касаційних скарг про неповне
усвідомлення засудженою факту
незаконної угоди продажу малолітнього
ОСОБА_6 спростовується показаннями
самої ОСОБА_2

Наведені докази, яким дана належна
оцінка судом першої та апеляційної
інстанції спростовують доводи скарги
про непричетність засудженої до
злочину.

Як убачається зі змісту вироку, суд
апеляційної інстанції взяв до уваги
всі наведені у касаційних скаргах
пом'якшуючи покарання обставини, та
призначив покарання засудженій із
застосуванням ст. 69 КК України, більш
м'яке, ніж передбачено санкцією ч. 3 ст.
149 КК України.

З таким рішенням погоджується і
колегія суддів, оскільки покарання
призначено відповідно до вимог ст.ст. 50,
65 КК України, є справедливим та
достатнім для виправлення засудженої
та попередження скоєння нею нових
злочинів.

Як убачається зі змісту вироку, суд
апеляційної інстанції своє рішення
належним чином вмотивував.

Вирок Апеляційного суду Рівненської
області від 20 травня 2014 року відповідає
вимогам ст. ст. 378, 379 КПК України 1960 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає доводи скарг засудженої та
захисника безпідставними, а касаційні
скарги такими, що задоволенню не
підлягають.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 395, 396 КПК України 1960 року, п. п.
11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення»
КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженої та
захисника ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а вирок Апеляційного суду
Рівненської області від 20 травня 2014
року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Судді:

Франтовська Т.І. Квасневська
Н.Д.
Кульбаба В.М.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 395, 396 КПК України 1960 року, п. п.
11, 15 розділу Х1 «Перехідні положення»
КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженої та
захисника ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Вироком Рівненського міського суду
від 05 лютого 2013 року щодо ОСОБА_3 та
вирок Апеляційного суду Рівненської
області від 20 травня 2014 року щодо
ОСОБА_2 в порядку ст. 395 КПК України 1960
року змінити.

Дії ОСОБА_3 перекваліфікувати з ч. 3 ст.
149 КК України на ст.14, ч. 3 ст. 149 КК
України і за цим законом із
застосуванням ст. 68 КК України
призначити покарання 7 років
позбавлення волі з конфіскацією Ѕ
частини майна, яке є її власністю.

Дії ОСОБА_2 перекваліфікувати з ч. 3 ст.
149 КК України на ст.14, ч. 3 ст. 149 КК
України і за цим законом із
застосуванням ст.ст. 68,69 КК України
призначити покарання 3 роки
позбавлення волі з конфіскацією Ѕ
частини майна, яке є її власністю.

В решті вирок та ухвалу залишити без
зміни.

Судді:

Франтовська Т.І. Квасневська
Н.Д.
Кульбаба В.М.