Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/374/11
Стаття ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2011 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого................................ ОСОБА_1,

суддів..............................ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі..................................ОСОБА_4

з участю прокурора......................ОСОБА_5

потерпілого...................................ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30.11.2009 року, яким,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, військовозобовязаного, працюючого кухарем в кафе-барі «Фіміна», проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого;

визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.1 ст. 122 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрано ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку два роки.

На підставі п.2,4 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов'язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і періодично зявлятись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд.

Речовий доказ, мобільний телефон «Нокіа-2600», повернуто потерпілому ОСОБА_6

Позов потерпілого задоволено в повному обсязі і стягнено з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 250,0 грн. на відшкодування майнової шкоди та 5000,0 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з ОСОБА_8 150 (сто п'ятдесят) грн. 24 коп. судових витрат за проведення судової товарознавчої експертизи, які перерахувати НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області.

Згідно вироку, 22 липня 2009 року близько 05 год. 30 хв. підсудний ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, та знаходячись поблизу буд. №2 по вул. І.Кочерги в м. Житомирі, підійшов ззаду до раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 та вдарив його правою рукою в ліве плече, від чого останній впав на землю. Після цього підсудний ОСОБА_7, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, безпричинно з хуліганських спонукань почав наносити руками та ногами численні удари по обличчю та тулубу потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколо-орбітальній ділянці, синців по передній та задній поверхнях лівої вушної раковини, синця в лівій завушній ділянці, двох синців в тім'яно-скроневій та лобних ділянках зліва, синця та двох саден по задній поверхні в ділянці правого ліктьового суглобу, садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, закритої тупої травми грудної клітки у вигляді множинних синців на боковій поверхні грудної клітки справа, та перелому 11-го ребра справа, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя та здоров'я. Також під час вчинення хуліганських дій, підсудний ОСОБА_7 побачив в руках потерпілого мобільний телефон марки «Нокіа 2600», у зв'язку з чим у нього виник злочинний умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, в ході реалізації якого, усвідомлюючи, що його злочинні дії бачить потерпілий, підсудний ОСОБА_7 ногою вдарив по руці потерпілого, від чого останній відчув фізичний біль і випустив телефон з рук. Тобто підсудний ОСОБА_7 застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого. Після цього підсудний ОСОБА_7 підняв вказаний телефон, який був у чохлі, в телефоні також знаходилась сім-карта оператора мобільного зв'язку «Київстар», на рахунку якої були кошти для розмов в сумі 20 гривень, та з вказаним телефоном з місця злочину зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 505,0 гривень.

В апеляції прокурор, не оскаржуючи обставин вчинених злочинів та їх кваліфікацію, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів та особі засудженого.

Вказує на те, що відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч.2 ст. 186 КК України є тяжким.

Вважає що судом не в повній мірі не було враховано, що ряд злочинів, один з яких я тяжким відносно потерпілого інваліда дитинства 2 групи був вчинений ОСОБА_7 в стані алкогольного спяніння.

Також судом не враховано, що ОСОБА_7, жодної допомоги потерпілому до судового розгляду справи не надав, пробачення не попросив, окрім того, неодноразово уникав явки в судове засідання.

Просить вирок скасувати, постановити новий вирок за яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.296, ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 296 КК України - 2 роки обмеження волі, за ч.1 ст. 122 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 4 роки позбавлення волі.

Заслухавши доповіда, міркування прокурора, підтримавшого апеляційне подання, який просить вирок скасувати за мякістю призначеного покарання та постановити новий вирок з призначенням більш суворого покарання, думку потерпілого про залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційного подання, колегія суддів апеляцію задовольняє частково з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах, за які його засуджено, кваліфікація його дій, не оспорюються в апеляції і підтверджуються розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку суду першої інстанції доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не врахував, що ряд злочинів, один з яких до того ж є тяжким, відносно потерпілого - інваліда дитинства 2 групи, був вчинений засудженим саме у стані сп'яніння. Суд не взяв до уваги характер вчинення злочинів ОСОБА_7, зокрема, що лише травма грудної клітки потерпілого була спричинена, за даними експертизи, не менше, ніж 10-ма ударами ногою. ОСОБА_7, шкоду на час розгляду справи в суді І інстанції не відшкодував і вибачення у нього не попросив, уникав явки в судове засідання, що ставило під сумнів наведену у вироку на час його постановлення єдину помякшуючу обставину щире розкаяння у скоєному.

З уваги на наведене, колегія суддів вважає, що ст. 75 КК України застосувана щодо ОСОБА_7І без достатніх підстав, а призначене покарання належним чином не мотивоване у вироку, а тому його слід вважати м'яким, не відповідаючим ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та обставинам вчиненого злочину.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі ОСОБА_7 з постановленням в цій частині більш суворого вироку без застосування ст. 75 КК України. Разом з тим, на час розгляду справи в апеляційному суді, засуджений ОСОБА_7 відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду; щиро розкаюється у скоєному, після вчиненого злочину будь-яких правопорушень не вчиняв, що свідчить про його дієве розкаяння. Крім того, ОСОБА_7 на попередньому місці роботи характеризувався виключно позитивно, на даний час хоч і неофіційно, але також працює. Наведені обставини значно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, свідчать про його дієве каяття та дають підстави для застосування щодо ОСОБА_7 ст. 69 КК України і призначенні йому за ч.2 ст. 186 КК України більш мякого виду покарання ніж передбачене санкцією даної статті.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365,366,378,379 КПК України, судова колегія, -

ПРИСУДИЛА:

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30.11.2009 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України 2 (два) роки обмеження волі;

- за ч.1 ст. 122 КК України 3 (три) роки обмеження волі;

- за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 4 (чотири) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрати ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 залишити підписку про невиїзд.

В решті вирок залишити без зміни.

Судді: