Справа № 307/70/15

А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

15.06.2015 м. Ужгород
Суддя апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт,

визнаний винним і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців;

- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня його затримання, тобто з 20 листопада 2014 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 залишено попередній тримання під вартою.

Судові витрати, пов`язані з проведенням дактилоскопічної експертизи, в сумі 294,84 грн. ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Тячівського районного суду від 02 липня 2014 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт та будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання громадських робі 1 попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від їх відбування, в період з 01 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року без поважних причин не з`являвся для відпрацювання громадських робіт на території Дубівської селищної ради, а відбув 48 годин з призначених йому вироком суду 150 годин, чим злісно ухилявся від відбування громадських робіт.

Крім того, 12 листопада 2014 року близько 21-ої години, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в кімнаті літньої кухні АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 , під час вживання спиртних напоїв, на грунті раптово виниклих неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс ОСОБА_6 один удар дерев`яною табуреткою по голові та один удар металевим предметом по тілу, після чого, витягнув ОСОБА_6 з кімнати на подвір`я та декілька разів вдарив в кам`яну сходинку головою ОСОБА_6 й наніс йому декілька ударів руками і ногами по різним частинам тіла, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_6 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_2 вказує на те, що вирок є частково незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає до скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Посилається на те, що суд вірно наголосивши у вироку на приписи ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, однак цього положення не дотримався, оскільки, зазначивши, що вина ОСОБА_4 підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_5 та фото таблиці до протоколу, де вона показує як ОСОБА_4 наносить ОСОБА_6 удар табуреткою, проігнорував те, що допитана безпосередньо в судовому засіданні і попереджена про кримінальну відповідальність свідок ОСОБА_5 показала, що нічого не бачила. Крім того, посилається на те, що суд, зазначаючи у вироку, що бере до уваги покази свідка ОСОБА_7 , дані нею в першому судовому засіданні й не бере до уваги її покази, які зазначені захисником у поясненні, не врахував і у вироку не зазначив, що такі ж покази свідок ОСОБА_7 надавала безпосередньо і суду 23.02.2015 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів. При цьому, вказує на те, що обвинувальні покази свідка ОСОБА_7 не були належним чином перевірені судом, всупереч зазначеному у вироку, вони є сумнівними, суперечливими й не узгоджуються з іншими показами, зокрема з показами потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Посилається також на те, що суд не дотримався приписів ст. 94 КПК України, оскільки не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_9 . Крім того, апелянт вказує на те, що судом не дано належної оцінки тому факту, що вилучена табуретка оброблялась спеціальним магнітним порошком і на ній не було виявлено будь-яких слідів пальців рук чи долоней ОСОБА_4 , які би свідчили про знаходження табуретки у руках ОСОБА_4 , а також не вилучено ніяких біологічних слідів від ОСОБА_6 на тілі чи предметах одежі ОСОБА_4 , які би свідчили про боротьбу чи контактування цих осіб між собою, хоч заходи до цього вживалися, а саме проводилися судово-імунологічні дослідження; не з`ясовувалось як досудовим слідством, так і судом те, яким чином взуття ОСОБА_6 не було при ньому, що підтверджується показами його матері та протоколами огляду, й що працівники міліції примушували ОСОБА_4 взувати на себе виявлене на горищі будинку ОСОБА_5 із схожими на кров слідами взуття ОСОБА_6 , у яке останній був взутий, і яке не було оглянуто слідчим та є відсутнім при матеріалах кримінального провадження, хоч наявність цього взуття не заперечується свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .. Вказує також й на те, що ОСОБА_4 поступали пропозиції визнати себе винним у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України злочину і щиро покаятися, за що до нього буде застосовано положення ст. 69 КК України й загальний строк його покарання буде становити не більше 3-4 роки, однак він відмовився, оскільки кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 не вчиняв. Крім того, вказує на те, що у процесі судового розгляду справи стороною захисту було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, на з`ясування якої поставити ряд питань, однак в його задоволенні було відмовлено. Просить вирок у частині визнання ОСОБА_4 винним і призначення покарання за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та виправдати його, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, у решті вирок залишити без змін. Одночасно апелянт заявив клопотання, в якому просить дослідити ряд доказів та призначити комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Закарпатського обласного бюро судово-медичних експертиз не тільки за матеріалами провадження, а й з виходом на місце події, а саме до будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 й розташований по АДРЕСА_3 , й поставити на вирішення експертів ряд питань.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ч. ч. 2, 4, 6 цієї статті.

Так, подавши апеляційну скаргу та клопотання про дослідження доказів, апелянт не вказує, які обставини справи судом першої інстанції були досліджені не повністю, або з порушеннями (не вказано які саме порушення норм КПК допущені при дослідженні доказів).

Зазначаючи в апеляційній скарзі про призначення апеляційним судом комісійної судово-медичної експертизи, апелянт не вказав у чому саме полягає неповнота при проведенні судово-медичної експертизи; на які питання експерт не дав вичерпних відповідей; кого саме і з яких галузей знань необхідно залучити для проведення експертних досліджень.

Також, в апеляційній скарзі апелянт не вказав на те, які саме обставини не були з`ясовані судом першої інстанції під час допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім того, зазначивши в прохальній частині апеляційної скарги про виправдання обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, апелянт не вказав, на підставі якої норми права, апеляційний суд повинен виправдати обвинуваченого.

Крім того, адвокат ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги 2 її копії, що, в порушення вимог ч. 6 ст. 396 КПК України, унеможливлює надіслання копії апеляційної скарги всім учасникам судового провадження, а саме прокурору, потерпілій та обвинуваченому.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга, яку подала потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2015 року в кримінальному провадженні щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 389 КК України ОСОБА_4 - залишити без руху.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати апелянту.

Встановити апелянту строк для усунення недоліків апеляційної скарги 05 (п`ять) днів із дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу їй буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_12 Стан