Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000391, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця с. Колово Пудожського району

Карельської АРСР, який проживає за адресою:

АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_9,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

У касаційній засуджений ОСОБА_1, не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі внаслідок суворості, просить його змінити, застосувати положення ст. 69 КК України та пом'якшити призначене покарання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги усіх пом'якшуючих обставин, зокрема того, що він хворіє на туберкульоз, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, має на утриманні батька похилого віку.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено:

- за ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років;

- за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2006 року й остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, постановлено свій вирок, яким ОСОБА_1 призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_1 покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2006 року й остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01 липня 2014 року близько 22 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в с. Блажіївка Козятинського району Вінницької області, проникнувши до будинку, вчинив розбійний напад на ОСОБА_3, заволодівши його грошима в сумі 60 грн. При цьому ножем заподіяв потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 02 липня 2014 року близько 07 год. ОСОБА_1, перебуваючи в с. Блажіївка Козятинського району Вінницької області в стані алкогольного сп'яніння, погрожуючи ножем, а також наносячи удари по різних частинах тіла, вчинив розбійний напад на ОСОБА_4, заволодівши її грошовими коштами в сумі 350 грн. При цьому заподіяв потерпілій легких тілесних ушкоджень.

Крім того, з метою приховати цей злочин того ж дня ОСОБА_1 намагався вбити потерпілу ОСОБА_4, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з незалежних від його волі причин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання поданої скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України в касаційному порядку засудженим не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу засудженого, зокрема, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів. Кримінальні правопорушення у даному провадженні були вчинені засудженим у період умовно-дострокового звільнення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

З огляду на вищезазначене вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374, 420 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7