А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.01.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів : ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури на ухвалу Берегівського районного суду від 14.11.2014 року, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із вищою освітою, працюючого лікарем акушер-гінекологом в Берегівській ЦРЛ, раніше не судимого, громадянина України
- Стягнуто з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні втрати за проведення експертизи в сумі 1722 грн.;
- Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 07.08.2014 року на тимчасово вилучене майно, яке належить ОСОБА_6 ;
- Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.
Згідно ухвали суду, ОСОБА_6 , 24.07.2014 року, перебуваючи на посаді лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації на 0,75 ставки та ургентного лікаря акушера-гінеколога пологового відділення Берегівського ЦРЛ на 0,25 ставки, знаходячись в м. Берегово по вул. Ліннера, 2 в поліклінічному відділені Берегівської ЦРЛ, домовився із ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 все зробить для того, щоб пологи у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшли успішно, за що отримає грошову винагороду в розмірі 4000 гривень. Погоджуючись з даною пропозицією ОСОБА_8 того ж дня надав ОСОБА_6 1000 гривень, як частину грошових коштів за вчинення дій направлених на проведення успішних пологів. 31.07.2014 року ОСОБА_6 , знаходячись в коридорі на третьому поверсі пологового відділення Берегівської ЦРЛ, після проведення успішних пологів у ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 500 гривень та зменшив суму незаконної вигоди з 4000 гривень до 3500 гривень. 04.08.2014 року о 12:10 годин за попередньою домовленістю ОСОБА_6 , знаходячись в своєму службовому кабінеті № 234 жіночої консультації Берегівської поліклініки, одержав у ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 2000 гривень, які працівники міліції в ході проведення огляду в нього вилучили. Всього ОСОБА_6 незаконно отримав неправомірну вигоду від ОСОБА_8 в розмірі 3500 гривень.
В поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвала Берегівського районного суду від 14.11.2014 року підлягає скасуванню через неповноту судового слідства,а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, ва зв`язку з чим матеріали кримінального провадження підлягають направленню до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В обґрунтування доводів апеляції прокурор вказує, що суд першої інстанції, звільняючи від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 на підставі ст.45 КК України, не з`ясував та не встановив в ході судового розгляду фактичні обставини вчиненого злочину, не допитав обвинуваченого щодо фактичних обставин по справі. Крім того, судом першої інстанції в порушення вимог ст.91 КПК України не встановлено обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та перекручено висловлену прокурором думку щодо клопотання по звільнення від кримінальної відповідальності, поданого обвинуваченим та його захисником, не перевірено відомості щодо відшкодування шкоди потерпілому, а посилання на те, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 перестав бути суспільно небезпечним і в майбутньому не вчинятиме аналогічних злочинів є надуманими та необґрунтованими. Отже вважає, що за такого неповного судового розгляду рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляцію та просив скасувати ухвалу суду, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі зі стадії підготовчого судового засідання, пояснення ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , які просили залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали справи, доводи апеляції та заперечення поданого ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Обгрунтованість ухвали або вироку означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.91 КПК).
Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримав. Оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_6 суд прийняв з істотними порушеннями вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення, про що справедливо йдеться в апеляційній скарзі прокурора.
Згідно з журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді першої інстанції, приймаючи рішення про можливість розгляду справи у відсутності потерпілого, судом, в порушення ст.342 КПК України не було з`ясовано причин неприбуття потерпілого ОСОБА_8 в судове засідання, а його заява про відсутність претензій до обвинуваченого та розгляд провадження за його відсутності не оголошувалась та не досліджувалась.
Крім того, після виконання дій, передбачених ч.1 ст.348 КПК України, в порушення вимог ч.2 ст.348, 349 КПК, обсяг доказів, які будуть досліджуватись та порядок їх дослідження ухвалою суд не визначив та, безпосередньо не досліджуючи всіх обставин кримінального провадження, задовольнив заявлене захисником обвинуваченим ОСОБА_6 клопотання, яке було підтримано обвинуваченим його захисником ОСОБА_10 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, в зв`язку з дійовим каяттям.
У відповідності до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.45 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК) можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.
Передбачене у ст. 45 КК звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим. Його треба здійснювати в порядку, встановленому ст. 72 КПК, незалежно від того, надійшла справа до суду із відповідною постановою чи з обвинувальним висновком.
Згідно з пп. 13, 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, коли це є правом, а не обов`язком суду, він повинен вирішувати під час судового розгляду з дотриманням порядку, встановленого ст. 282 КПК України, незалежно від того, надійшла справа до суду з постановою про її закриття чи з обвинувальним висновком. Постанова судді, винесена у порядку, передбаченому ст. ст. 248, 282 КПК України, має бути вмотивованою. Зокрема, поряд із доказами винності особи в учиненні злочину в цій постанові слід зазначити умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності.
Як видно з ухвали, застосовуючи щодо ОСОБА_6 ст. 45 КК України, суд окреслив, як встановлені, наступні обставини: вчинення ОСОБА_6 злочину невеликої тяжкості, відшкодування шкоди, завданої потерпілому, щире каяття та втрата обвинуваченим суспільної небезпечності, зазначивши при цьому, що прокурор не заперечив щодо задоволення клопотання обвинуваченого.
Однак, ці висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на доказах безпосередньо досліджених в судовому засіданні в порушення ст.370 КПК України.
З технічного запису судового засідання вбачається, що прокурор заперечував проти задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України, а заява потерпілого ОСОБА_8 про відсутність претензій до обвинуваченого взагалі не було предметом дослідження під час судового розгляду провадження.
За таких неповно з`ясованих обставин є безпідставним і нічим не обґрунтованим твердження суду про щире каяття ОСОБА_6 та втрату ним суспільної небезпечності.
Таким чином, суд не навів в ухвалі жодних обгрунтованих міркувань про наявність в даному кримінальному провадженні зазначених у ст.45 КК підстав для вирішення питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку з дійовим каяттям.
Виходячи з наведеного можна зробити висновок про те, що суд належним чином не вмотивував своє рішення щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що рішення суду про закриття провадження щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.354 КК україни і звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із дійовим каяттям на підставі ст.45 КК України є передчасним, воно прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, а тому воно не може бути визнане законним і обгрунтованим, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно статей 410 і 412 КПК, що суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення, тому відповідно до ч.1 ст.409 КПК ці порушення закону є підставою для скасування ухвали суду.
Даючи оцінку проханню прокурора про направлення кримінального провадження на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання, колегія суддів зазначає про наступне.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції взагалі не досліджував обставини, встановлені під час кримінального провадження. Разом з тим, підготовче судове засідання в даному кримінальному провадженні було проведено 14.10.2014 року і за його наслідками постановлено хвалу про призначення справи до судового розгляду.
Так, в ході апеляційного розгляду знайшли своє підствердження доводи прокурора про те, що при розгляді даної справи районний суд допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження, й ухвалити законне та обгрунтоване рішення. Однак, зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, істотно вплинувши на законність і обгрунтованість ухвали, відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК є безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_6 , а не призначення по справі нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.
Тому, оскільки в даному випадку апеляційний суд, скасувавши ухвалу, згідно ст.ст.404, 407 КПК України, не вправі постановити нову ухвалу, кримінальне провадження підлягає поверненню до суду першої інстанції для судового розгляду в загальному порядку, що передбачено ч.4 ст.288 КПК.
Керуючись ст. 404-407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу старшого прокурора Берегівської міжрайонної прокуратури задовольнити частково.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.11.2014 року про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 354 КК України - скасувати.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді: