Ухвала

іменем україни

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Рівненського районного суду від

25 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від

01 липня 2014 року.

Цим вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 382 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 відмовлено за його безпідставністю.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено за те, що він умисно перешкоджав виконанню рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Так, 09 листопада 2010 року ОСОБА_2 дав згоду на реєстрацію ОСОБА_3 разом із малолітньою ОСОБА_4, 2007 року народження, в житловому будинку АДРЕСА_1, що в подальшому ускладнило виконання судового рішення про звернення стягнення на майно.

Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 01 липня

2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишив без зміни.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 порушує питання про скасування постановлених у справі судових рішень та винесення нового вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. На думку потерпілої, цивільний позов у справі вирішено неправильно, а призначення

ОСОБА_2 зі звільненням від його відбування є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що постановлені судові рішення підлягають скасуванню в частині вирішення цивільного позову, а справа направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, перевіривши справу, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_2 у вчиненні злочину, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 1 ст. 382 КК відповідно до вимог ст. 395 КПК 1960 року колегія суддів не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

За ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_2, згідно з указаними нормами закону врахував: характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину; пом'якшуючу обставину - ОСОБА_2 щиро покаявся; відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу засудженого, який позитивно характеризується, його сімейний стан, а також те, що він займається суспільно-корисною працею, раніше не був судимий.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а також з покладенням на нього обов'язків, передбаченого ст. 76 цього ж Кодексу, і належним чином таке рішення мотивував.

Доводи потерпілої ОСОБА_1 у касаційній скарзі про неправильне вирішення цивільного позову в справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні цивільного позову у справі підлягають: наявність моральної чи матеріальної; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На думку колегії суддів, місцевий суд при вирішенні позову дійшов правильного висновку те, що відповідно до положень кримінально-процесуального закону підлягає відшкодуванню лише та заявлена матеріальна шкода, яка випливає з пред'явленого обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов у справі розглянуто відповідно до вимог закону з урахуванням того, що вчинений

ОСОБА_2 злочин є формальним, а також з урахуванням положень ст. 28 КПК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би були підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Враховуючи наведене і керуючись статтями 394-398 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 25 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області 01 липня

2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7