АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1172/15 Справа № 192/392/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю засудженого- ОСОБА_6
за участю прокурора- ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську за матеріалами кримінального провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 року, відносно засудженого:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Водолазьке Межівського району Дніпропетровської області, раніше судимого:
- 14 березня1991 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.140, 42, 46-1 КК України (1960 року.) до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку строком на 2 роки;
- 06 квітня1992 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.81, 43 КК України (1960 року.) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 29 травня 1996 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.81 КК України (1960 року) до 2 років виправних робіт з утриманням 10% заробітку;
- 20 травня 1999 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.81 України (1960 року) до 8 місяців позбавлення волі;
- 07 травня 2008 року Межівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 та ч.3 ст.185, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- 14 листопада 2012 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.22/ засуджений ОСОБА_6 , якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, просить застосувати до нього положення ст.81 КК України. В обґрунтування своїх доводів останній вказує, що за час відбування покарання він мав два заохочення в 2013 року та 2014 року; відповідно до злочину за який він засуджений- цивільного позову по справі не має; відбув більш ніж ? частини покарання; має матір ОСОБА_8 , 1944 року народження, яка хворіє на патологічне захворювання; з 24 грудня 2012 року по 18 квітня 2014 року проходив курс лікування у тубдиспансері.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його апеляційні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в апеляції.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції прохав ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляцію засудженого ОСОБА_6 - без задоволення, оскільки у грудні 2014 року засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні, а зважаючи на те, що засудженим, які відбувають покарання за тяжкі злочини повторне подання не може бути направлено протягом року, а також на те, що при вирішенні вказаного питання повинна враховуватися поведінка засудженого за весь час відбування покарання, то підстави для задоволення апеляції відсутні.
Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_6 засуджений 14 листопада 2012 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Засуджений відбув покарання 2/3 строку. Початок строку- 14 листопада 2012 року, кінець строку- 14 листопада 2015 року.
Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженому, суд першої інстанції вказав, що згідно витягу з протоколу № 204 від 12 грудня 2014 року адміністративною комісією виправної колонії УДПтСУ у Дніпропетровській області № 21 ОСОБА_6 було відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення. Відповідно до характеристики, останній характеризується посередньо, має два заохочення, стягнення погашені у встановленому законом порядку, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачаючи суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участь у виховних заходах, які проводяться в установі для засуджених, участі у роботі самодіяльних організацій та програмах диференційованого виховного впливу не приймає. Крім того суд вказав, що ОСОБА_6 хоча й має стягнення, які є погашені, але не може вважати, що дана поведінка була такою, що має слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка упродовж строку відбуття покарання не є сумлінною. Також, засуджений не працевлаштований, упродовж всього строку відбуття покарання заохочувався лише двічі, про що свідчить відсутність позитивної динаміки у його поведінці, відбуває покарання за вчинення тяжкого умисного злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів проти власності.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали провадження та особову справу, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи, надавши сторонам слово в дебатах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як витікає зі змісту вказаної статті кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, для цього всі дані про особу беруться в сукупності.
Як вбачається з характеристики /а.с.7/ засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, не працевлаштований на виробництві установи за власним бажанням, допустив два порушення режиму утримання за що мав два стягнення, має два заохочення, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи та не стає на шлях виправлення.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення /а.с.8/ витікає, що не дивлячись на те, що засуджений ОСОБА_6 мав заохочення, датовані періодом з 25 вересня 2013 року по 26 вересня 2014 року за сумлінну поведінку та працю, однак мав і два стягнення, відповідно: за те, що не вийшов на ранкову перевірку, а також за зберігання заборонених предметів, за що до нього було застосовані стягнення у виді догани та суворої догани, які на день розгляду справи судом першої інстанції хоча й були погашені, але в сукупності з іншими характеризуючими даними про особу засудженого, зазначеними судом першої інстанції в ухвалі, підтверджують висновок суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.
Таким чином суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення останнього, з дотриманням вимог ст.81 КК України, прийняв законне та справедливе рішення, обґрунтовано пославшись у своїй ухвалі на те, що засуджений ОСОБА_6 з урахуванням всього періоду часу відбування покарання, а не окремого проміжку часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і судова колегія.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.81 КК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 , якою відмовлено останньому в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання- залишити без змін.
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 на вказану ухвалу- залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4