Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/233/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.03.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000356 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року,яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з середньо технічною освітою, не одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальні збитки в сумі 7575 грн. 28 коп. та 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_12 на користь держави 1375грн. 92 коп. понесених судових витрат на залучення експерта.

Вирішено долю речових доказів по справі.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_12 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого за таких обставин.

Так, 30 липня 2014 року близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_12 , у порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння в м. Новомиргороді по вул. Леніна керував власним автомобілем «Джілі», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 2.3, 10.1, 11.3, 13.1, 13.3 Правил Дорожнього руху України, проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості для руху під час виявлення небезпеки для подальшого руху у вигляді руху велосипедиста, виїхав на полосу зустрічного руху, в результаті чого допустив наїзд на неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час рухався на велосипеді «Азімут» у зустрічному напрямку по лівій стороні проїзної частини дороги та з місця дорожньо-транспортної пригоди зник.

У результаті наїзду потерпілий ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудної клітини, рани на правій боковій поверхні грудної клітини, закритої тупої травми живота, розриву товстого кишківника та правої долі печінки, відкритий перелом правого наколінника та голеностопного суглобу з крововиливом в підлягаючі м`які тканини, від яких 02.08.2014 року о 16 год. 50 хв. сталася смерть ОСОБА_13 , яка знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми в супроводі з забоєм головного мозку.

У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину і особі засудженого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним та засудити за ч.2 ст. 286 КК України до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити - без зміни.

Свої доводи мотивує тим, що районний суд, ухвалюючи вирок, хоча й зазначив обставини встановлені у кримінальному провадженні, але не надав їм належної оцінки при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_12 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала смерть людини. Після наїзду на потерпілого не залишився на місці пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, що свідчить про низьку дисципліну та неповажливе ставлення до безпеки дорожнього руху. ОСОБА_12 навмисно давав неправдиві та суперечливі покази на досудовому розслідуванні та в суді з метою введення слідства та суд в оману та таким чином уникнення кримінальної відповідальності. Тому вважає, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_12 міру покарання наближену до мінімальної, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить змінити вказаний вирок суду стосовно ОСОБА_12 та призначити мінімальну міру покарання за вчинений злочин і на підставі ст. 75 КК України відстрочити виконання вироку.

Свої вимоги мотивує тим, що його підзахисний ОСОБА_12 , як в ході досудового слідства, так і під час судового розгляду справи повністю визнав свою вину і розкаявся в скоєному кримінальному правопорушенні, та частково відшкодував потерпілій матеріальні збитки, а тому зазначені обставини відносяться до пом`якшуючих його вину обставин.

Вказує і на те, що судом достовірно встановлено, що після скоєння ДТП сам ОСОБА_12 викликав швидку допомогу та повідомив працівників міліції, які приїхали на місце ДТП лише через 1,5-2 год., а тому він сам поїхав до лікарні, щоб по можливості надати необхідну медичну допомогу потерпілому, що й зробив надавши коштів для придбання ліків.

Тому висновок суду про те, що підзахисний зник з місця пригоди не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки він не зник, а поїхав до лікарні, де і був виявлений працівниками міліції з речовими доказами, які не викинув та не спотворив, а лише зібрав та передав працівникам міліції.

Не підтверджено в суді і факту вживання алкогольних напоїв, оскільки під час судового розгляду з показань усіх свідків достовірно встановлено, що алкогольні напої він вжив вже після скоєння ДТП, а його освідування на стан сп`яніння проведено майже через 4 години після ДТП.

Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_12 має сім`ю, на його утриманні двоє неповнолітніх дітей і вагітну дружину, його молодий вік, поведінку та характеризуючі дані, а також ставлення потерпілої, яка повністю його вибачила. Крім того, він повністю визнав свою вину, частково відшкодував матеріальні збитки та пообіцяв повністю відшкодувати позовні вимоги, що також вказує на каяття та можливість його виправлення без з позбавленням волі.

Просить врахувати і те, що ОСОБА_12 має намір служити в збройних силах України добровільно, що підтверджується відповідними документами, які маються в матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі також просить змінити вирок районного суду стосовно ОСОБА_12 та призначити мінімальну міру покарання за вчинений злочин, та на підставі ст.75 КК України відстрочити виконання вироку. При цьому обґрунтовує свою апеляційну скаргу доводами, які є аналогічні доводам викладеним в апеляції захисника адвоката ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та потерпілої, пояснення потерпілої ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляції та заперечили задоволення апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які судом першої інстанції досліджені у повному обсязі, та є такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Їх належність та допустимість у колегії суддів сумнівів не викликає. Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_12 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та не заперечує фактичні обставини справи.
Враховуючи, що ніким із учасників провадження доведеність вини обвинуваченого не оспорюється, тому колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг і вважає доведеною вину ОСОБА_12 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за що його засуджено судом першої інстанції, а кваліфікацію його дій за ст. 286 ч.2 КК України правильною.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 65 КК України, належним чином врахував як тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, так обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, у тому числі й обставини, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах прокурор, захисник та потерпіла, а саме, що ОСОБА_12 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, а також обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття і часткове відшкодування збитків, та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, районний суд хоч і не вказав, але фактично врахував і те, що в результаті вчиненого злочину загинула молода людина, а саме неповнолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також і наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення ОСОБА_12 можливе лише в місцях позбавлення волі, і що достатнім буде призначення йому покарання, за санкцією ч.2 ст. 286 КК України, ближче до мінімального та без застосування до нього додаткового покарання, яке згідно санкції даної статті не є обов`язковим. Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням та іспитовим строком.
При цьому слід зазначити, що вид та термін призначеного покарання є на переконання колегії суддів виваженим і відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, а також буде необхідним і достатнім для його виправлення, та слугуватиме попередженню вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції прокурора, про те що районний суд не надав належної оцінки при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_12 обставинам встановленим у кримінальному провадженні, а також і доводи апеляцій захисника та потерпілої про те, що судом не враховано, що ОСОБА_12 повністю визнав свою вину, частково відшкодував матеріальні збитки та пообіцяв повністю відшкодувати позовні вимоги, має сім`ю, на утриманні двоє неповнолітніх дітей і вагітну дружину, його молодий вік, характеризуючі дані, та ставлення потерпілої, яка повністю його вибачила, оскільки як видно з вироку суду, районним судом у повній мірі враховано, як особу винного, так і наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, про що зазначено вище.

Наявність на утриманні обвинуваченого двох неповнолітніх дітей і вагітної дружини, будь-якими доказами не підтверджено. А згідно долучених до матеріалів провадження довідки та характеристики з місця проживання обвинуваченого, він співмешкав з ОСОБА_14 , з якою мали на утриманні малолітню ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.172-173), про що правильно зазначено у вступній частині вироку, та хоч і не вказано в його мотивувальній частині, однак фактично враховано судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Вимоги апеляції прокурора про необхідність застосування обвинуваченому додаткового покарання, будь-яким чином не мотивовані, а тому колегія суддів також вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Також, є безпідставними і доводи апеляції захисника про те, що не підтверджено в суді факту вживання алкогольних напоїв, оскільки як встановлено з показань свідків алкогольні напої ОСОБА_12 вживав вже після скоєння ДТП, а його освідування на стан сп`яніння проведено майже через 4 години після ДТП, оскільки як видно з долученого до матеріалів провадження медичного висновку та акту на стан сп`яніння, такий огляд обвинуваченого проведено 30.07.2014 року о 02 год. 55 хв., тобто не через 4 години, як вказує захисник, а через 2 години 25 хвилин після ДТП і встановлено, що ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння. До того ж, як видно з висновку будь-яких заперечень з цього приводу від обвинуваченого на той час не надходило та у висновку про це нічого не зазначено (т.1 а.с.145,147).

Крім того, колегія суддів вважає, що місцевий суд дав правильну оцінку у своєму вироку аналогічним доводам захисника, а тому погоджується і з його висновком про те, що відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до ДТП, водієві забороняється до проведення медичного огляду вживати без призначення медичного працівника алкоголь, наркотики та лікарські препарати, виготовлені на їх основі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляцій прокурора, потерпілої і захисника, а відповідно і підстави для та зміни, як того просять захисник та потерпіла, або скасування вироку суду першої інстанції, як того просить прокурор.

Дослідивши матеріали справи в межах апеляційних вимог, колегія суддів істотних порушень процесуального закону під час досудового та судового слідства по справі, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора, захисника і потерпілої, та призначення обвинуваченому ОСОБА_12 більш суворого покарання або його пом`якшення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_12 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2