УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/84/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.135 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2
суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання. . . . . . ОСОБА_5
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Борове Рокитнівського району Рівненської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 3 малолітніх дітей, проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого директором будинку культури в с.Жовтневе Олевського району, не судимого,
обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України,
за участю прокурора . . . . . . . ОСОБА_9 обвинуваченого . . . . . . . ОСОБА_8 ,
захисника . . . . . . . . . . . . ОСОБА_10 ,
потерпілих . . . . ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а :
в апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, виключити застосування ст.75 КК України, ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.135 КК України у виді 2 років обмеження волі.
Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також, що судом не в повній мірі враховано тяжкість наслідків, що настали від злочинних дій обвинуваченого.
Крім того, посилається на невідповідність висновку суду щодо позиції потерпілих, які нібито не наполягали на призначенні обвинуваченому міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, оскільки суд не з`ясовував думку самих потерпілих, а їх представники щодо міри покарання обвинуваченому висловились про призначення покарання відповідно до Закону та в межах санкції відповідної статті КК України.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, призначити більш суворе покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. Посилається на невідповідність призначеного покарання з застосуванням ст.75 КК України тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Також просить задовольнити в повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Зазначає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона зазнала глибоких душевних страждань, бо потерпілий від злочину ОСОБА_11 є її сином і він перебуває у тяжкому стані, а тому її було визнано потерпілою і вона наділена всіма правами потерпілого, в т.ч. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок скасувати через м`якість призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання пов`язане з реальним відбуттям покарання. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_12 , а також, що обвинувачений частково відшкодував збитки. Крім того вказує, що вона не заявляла цивільний позов, бо обвинувачений обіцяв у судовому засіданні повністю компенсувати понесені нею моральні збитки. Зазначає, що суд 1-ї інстанції не мотивував у вироку підстави застосування покарання з випробуванням.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням іспитовим строком на 1 рік та покладено на нього передбачені ст..76 КК України обов`язки.
До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, 20.12.2014 року о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , керуючи легковим автомобілем марки «Оpel-Vivaro», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у напрямку с. Жовтневе, рухався по проїзній частині вул. Гагаріна в с.Лопатичі Олевського району Житомирської області.
Проїжджаючи ділянку дороги зазначеної вулиці неподалік будинку № 66, здійснив наїзд на пішоходів: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які рухалися по дорозі у попутно-лівому автомобілю напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала на місці події від перелому першого шийного хребця з крововиливом під оболонки та речовину спинного та головного мозку, який ускладнився розвитком набряку та дислокації спинного та головного мозку.
Пішохід ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя та був госпіталізований до Олевського ЦРЛ.
Після здійснення наїзду на пішоходів: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , водій ОСОБА_8 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілих до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган міліції, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди і з метою уникнення відповідальності за скоєне на автомобілі, причетному до ДТП з місця пригоди поїхав, чим завідомо залишив без допомоги потерпілих: ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які перебували у небезпечному для життя стані та були позбавлені можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілим допомогу.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, заперечення проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_10 , перевіривши вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Згідно чинного КПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, яке було постановлено на досліджених в судовому засіданні доказах і яким судом 1-ї інстанції дана належна оцінка. Твердження прокурора та потерпілих про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є безпідставними.
Покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України, в межах санкції ч.1 ст.135 КК України, з урахуванням ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, даних про його особу, а також усіх обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, а обставин, що обтяжують покарання не встановлено. При обранні покарання судом 1 інстанції було враховано думку потерпілих. Суд 1-ї інстанції визначаючи вид і міру покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.135 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. ст. 75, 76 КК України, прийшов до висновку, що обвинувачений не є суспільно-небезпечною особою, оскільки він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні 3 малолітніх дітей, є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, вибачився перед потерпілими, відшкодував матеріальну шкоду.
Колегія суддів погоджується із призначеним покаранням обвинуваченому, так як воно є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів і не є явно несправедливим із-за його м?якості. Безпідставним є посилання потерпілої ОСОБА_6 про незаконну відмову у задоволенні цивільного позову щодо відшкодування їй моральної шкоди судом.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 20 000 грн. матеріальної шкоди на подальше лікування сина - ОСОБА_11 та 50 000 грн.3 моральної шкоди.
Як встановив суд 1-ї інстанції, обвинуваченим ОСОБА_8 було добровільно відшкодовано ОСОБА_6 завдані злочином збитки в сумі 40 000 грн. (арк..пр. 83-84).
Суд 1-ї інстанції прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову, посилаючись на те, що моральна та матеріальна шкода вчиненим кримінальним правопорушенням їй не спричинялась, матеріальна шкода фактично була відшкодована ОСОБА_6 , а на майбутній час матеріальна шкода стягнута не може бути.
Твердження потерпілої ОСОБА_7 про незаконність вироку та м?якість призначеного покарання ОСОБА_8 необґрунтовані.
Потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов не було заявлено. Згідно матеріалів провадження обвинуваченим було сплачено ОСОБА_13 (бабусі загиблого) 5 000 грн. (арк..пр.82).
Водночас, потерпіла ОСОБА_7 не позбавлена можливості звернутися в порядку цивільного судочинства з цивільним позовом про стягнення збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, так як вона у цьому провадженні не заявляла цивільний позов.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни за мотивами, викладеними у апеляційних скаргах, відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 23.04.2015 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.135 КК України без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
С у д д і: