Справа № 346/625/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

заявника адвоката ОСОБА_4

розглянувши заяву адвоката ОСОБА_4 про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування вироку Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. В своїй заяві заявник посилається на те, що на час винесення вироку Коломийського міськрайонного суду 17 березня 2014 року, засуджений хворів психічним захворюванням більше 10 років, відповідно йому необхідно було забезпечити обов`язкову участь захисника. В обгрунтування своєї позиції вказує, що суду під час розгляду справи не були відомі відомості, що засуджений ОСОБА_5 з дитинства хворіє психічним захворюванням за діагнозом легка розумова відсталість, хворіє на дане захворювання більше 10 років, в період з 4.03.2013 року по 28.03.2013 року знаходився на лікуванні в психоневрологічній лікарні №3 з діагнозом легка розумова відсталість з значними порушеннями поведінки та антисоціальними діями, складний тип олігофренічного дефекту. Оскільки засуджений ОСОБА_6 має право на встановлення йому 2 групи інвалідності згідно Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 5.09.2011 року №561, і йому про це не було відомо, то це є підставою для того,щоб скасувати вищеозначений вирок Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014 року. Крім цього , вказує що всі дані стали йому відомі з розмови з засудженим ОСОБА_6 , яка в нього відбулась 14 січня 2015 року, відповідно ним не порушено вимоги ст.461 КПК України. В судовому розгляді вимоги своєї заяви підтримав в повному обсязі, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України та направити його на новий судовий розгляд.

Прокурор заперечив подану заяву, подав до суду висновок судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_7 у відповідності до якого засуджений ОСОБА_5 є осудною особою, яка не потребувала на час розгляду оспорюваного вироку обов`язкового призначення захисника згідно ст.52 КПК України. Просить залишити заяву без задоволення.

Заслухавши пояснення представника заявника-адвоката, прокурора, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, у відповідності до матеріалів кримінального провадження 0000046 по факту крадіжки майна обвинуваченим ОСОБА_5 у потерпілого ОСОБА_8 за ст.185 ч.2 КК України надійшли до суду 6.02.2014 року разом з обвинувальним актом. 10 лютого 2014 року суддею ОСОБА_9 ,яка була головуючою по даній справі, було винесено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання, а 28 лютого 2014 року винесено ухвалу про призначення справи до судового розгляду.

17 березня 2014 року Коломийським міськрайонним судом було винесено вирок згідно якого обвинуваченого ОСОБА_5 було засуджено за ст.185 ч.2 КК України з застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт. Як вбачається з змісту вироку, справа слухалась у відповідності до ст. 349 КПК України, оскільки засуджений ОСОБА_5 свою вину визнав у повному обсязі, розумів свої права та усвідомлював обсяг своїх обов`язків, місце свого перебування та наслідки своїх слів, що відображено в журналі судового засідання та звукозапису до справи. На даний час вирок Коломийського міськрайонного суду набрав законної сили, однак засуджений Лазарук не відбув 155 годин з призначеного йому покарання.

Зміст ст.459 КПК України чітко передбачає поняття нововиявлених обставин, як таких, що виникли після розгляду кримінальної справи, або існували на момент цього розгляду, однак не були відомі суду, відповідно наявність таких обставин не дозволяє оцінювати винесене у кримінальній справі рішення як законне, обгрунтоване чи справедливе.

У відповідності до ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Заявник адвокат ОСОБА_4 в своїх поясненнях суду та в своїй заяві стверджує, що на час розгляду справи, засуджений ОСОБА_5 хворів на психічне захворювання, що позбавляло його правильно усвідомлювати дійсність і йому необхідно було надати захисника. Однак таке твердження не відповідає дійсності.

Так, в матеріалах кримінального провадження є довідка №43 від 25.01.2014 року Коломийської райполіклініки психоневрологічний кабінет про те, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті не числиться (а.с.34). Згідно вимоги від 14.01.2014р. №376 , яка є в тих же матеріалах справи (а.с.38) ОСОБА_5 є особою, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Так, ОСОБА_5 раніше був судимий 7.10.2008 р. Коломийським міськрайонним судом за ст.185 ч.3,304,75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, 27.05.23010 року Коломийським міськрайонним судом за ст.ст.185 ч.2 ,71 КК України до 3-х років 1 місяця позбавлення волі, в подальшому постановою Коломийського міськрайонного суду від 4.08.2011 року, замінено невідбуту частину покарання на більш м`яке у вигляді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці 29 днів.

Самим заявником власноручно подано до суду лист з Обласної психоневрологічної лікарні №3 від 24.12.2014 року №8973 про те, що ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався, на амбулаторному та стаціонарному обліку не числиться, а також лист з Коломийського психіатричного кабінету про те, що ОСОБА_5 на обліку в цьому кабінеті не перебував, що підтверджує сам факт осудності ОСОБА_5 ..

В матеріалах справи (а.с.37) є характеристика на ОСОБА_5 , який характеризується виключно з негативної сторони, як особа яка зловживає спиртними напоями, веде антигромадський та антисоціальний образ життя, більшість часу проводить з особами сумнівної поведінки, на його дії та поведінку неодноразово поступали скарги.

Твердження заявника про те, що у відповідності до Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом МОЗ України від 5.09.2011 року №561, засудженому ОСОБА_6 може бути надано 2 групу інвалідності є чисто суб`єктивним фактором, який окрім голослівного твердження адвоката-заявника, більше нічим не підтверджений, оскільки до цього часу засуджений Лазарук групи інвалідності не отримав і навіть не пройшов відповідну лікарську комісію, хоча , як вказує заявник, хворіє тривалий час. Більше того, на даний час засуджений ОСОБА_5 навіть не з`явився на лікування в ОПНЛ №3 для лікування і визначення йому групи інвалідності, що підтверджується листом обласної психоневрологічної лікарні №3 від 18.02.2015 року №1371, який долучив до справи адвокат. За таких обставин, зважаючи на характеризуючі дані щодо засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що вживання спиртних напоїв та антисоціальна поведінка, не заважали ОСОБА_5 вчинювати кримінальні злочини і бути неодноразово засудженим.

Згідно з ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Згідно ч.2 п.3 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права з моменту встановлення цих вад. Психічні вади можуть бути встановлені лікарським висновком чи довідкою медичної установи висновком судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану особи. Факт наявності у особи психічного захворювання, який викликає сумнів щодо її осудності, встановлюється висновком судово-психіатричної експертизи згідно ст.509 КПК України, яка передбачає сам факт призначення такого виду експертизи з метою виявлення обставин щодо осудності особи.

Так, прокурором в судовому засіданні долучено до матеріалів справи висновок судово-психіатричної експертизи №405 від 22.12.2014року , який проводився в рамках кримінального провадження порушеного щодо засудженого ОСОБА_5 за ст.389 ч.2 КК України, з якого вбачається, що ОСОБА_5 перебував і перебуває в стані, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто є осудною особою, яка повністю розуміє свої дії. Застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 не потребується, тобто ОСОБА_5 є осудною особою. Відповідно на час розгляду судом кримінального провадження в березні 2014 року не було необхідності у обов`язковій участі захисника при розгляді кримінального провадження, за яким ОСОБА_5 був засуджений згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014 року. Інші дані у суду відсутні, а представник заявника адвокат по справі, таких даних не зміг надати суду.

Щодо твердження заявника про те, що ОСОБА_5 має діагноз легка розумова відсталість з порушенням поведінки та антисоціальними діями, то заявник, який представляє інтереси ОСОБА_6 , не представив суду жодного рішення суду про визнання ОСОБА_5 недієздатним. Так само , заявнику , як особі з юридичними знаннями, повинно бути відомо про поняття осудності, яке передбачене ст.19 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 в період часу з 4.03.2013 по 28.03.2013р. перебував на лікуванні в обласній психоневрологічній лікарні, і даний факт був відомий ОСОБА_5 на час розгляду справи, він мав можливість про це повідомити суд. Однак, як вбачається з долучених самим же заявником матеріалів, за наслідками перебування ОСОБА_5 в лікарні, не було жодних висновків чи заключень лікарів про його неосудність, так само за наслідками цього ж лікування ,засудженого не було взято на облік ні по місцю проживання , ні по місцю лікування. Тобто , суд приходить до висновку, що це не був нововиявлений факт.

Інші обставини, на які посилається адвокат в уточненій заяві про перегляд за нововиявленими обставинами та в своїх поясненнях в судовому засіданні, нововиявленими обставинами в розумінні ст.459 КПК України не являються.

Як вбачається з пояснень прокурора підставою для заяви , поданої заявником-адвокатом ОСОБА_4 є той факт, що щодо засудженого ОСОБА_5 порушено кримінальне провадження за ст.389 ч.2 КК України , оскільки той протягом року не відбув покарання, призначене вироком Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014 року. Відповідно подану заяву адвокатом суд розцінює як є намагання сприяти засудженому ОСОБА_5 ухилитись від відповідальності за невиконання вироку Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014р. , а також свідчить про недостатню кваліфікацію особи, яка написала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.395,459-460,462-464,466,467 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами , подану заявником-адвокатом ОСОБА_4 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 17.03.2014 року - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційного порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1