Справа № 573/216/15-к
Номер провадження 1-кп/573/26/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження №1-кп/573/216/15, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 січня 2015 року за №000036, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки села Тучне Білопільського району Сумської області, освіта середня спеціальна, одруженої, працюючої директором будинку культури с. Тучне, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,
в с т а н о в и в :
Згідно постанови дільничної виборчої комісії з виборів Президента України виборчої дільниці №590055 територіального виборчого округу №160 від 07 травня 2014 року №2 «Про виконання членами дільничної виборчої комісії своїх повноважень на платній основі» ОСОБА_4 призначена на посаду голови вказаної виборчої комісії, розташованої в с. Тучне Білопільського району Сумської області, тобто тимчасово здійснювала функції представника влади і була службовою особою.

По завершенню виборчої компанії ОСОБА_4 дізналась, що членам виборчої комісії призначається грошова винагорода в сумі 1 380 грн. Зазначена винагорода повинна була розподілятися на підставі рішення зборів дільничної виборчої комісії, за наслідками чого складався відповідний протокол зборів.

Розуміючи, що останнє засідання членів дільничної виборчої комісії №590055 відбулося 25 травня 2014 року та дізнавшись про виплату одноразової грошової винагороди членам дільничної виборчої комісії, ОСОБА_4 вирішила привласнити її собі одноособово.

30 травня 2014 року близько 12 години ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні окружної виборчої комісії, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, 97, переслідуючи корисливий мотив, вирішила заволодіти грошовими коштами шляхом підробки офіційного документа.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному приміщенні, самостійно, власноручно, всупереч встановленого постановою Центральної виборчої комісії №226 від 08 квітня 2014 року «Про порядок оплати праці членів окружних та дільничних виборчих комісій з виборів Президента України» порядку розподілу разової грошової винагороди членам виборчої комісії, не збираючи засідання дільничної виборчої комісії та не проводячи засідання, власноручно склала та ухвалила постанову «Про отримання одноразової грошової винагороди» від 30 травня 2014 року №6 на своє ім`я та ім`я членів комісії №590055, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 1 380 грн. При цьому ОСОБА_4 підписала вказану постанову від свого імені та власноручно підробила підпис секретаря комісії №590055 ОСОБА_6 .

Надавши до окружної виборчої комісії підроблену постанову «Про отримання одноразової грошової винагороди» від 30 травня 2014 року №6, ОСОБА_4 незаконно отримала разову грошову винагороду в сумі 1 380 грн., але з урахуванням утримання 49 грн. 68 коп. ЄСВ та 199 грн. 55 коп. ПДФО фактично отримала 1 130 грн. 77 коп., чим спричинила матеріальних збитків державним інтересам на вказану суму. При цьому, остання усвідомлювала, що зловживаючи службовим становищем, привласнює грошові кошти, які були виділені в якості одноразової грошової винагороди всім членам дільничної виборчої комісії №590055.

Отримані кошти ОСОБА_4 членам комісії не видавала, а використала їх у власних цілях.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Таким чином, своїми вищевказаними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України, тобто привласнення майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Під час досудового розслідування 23 січня 2015 року між старшим прокурором прокуратури Білопільського району ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваною ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

30 січня 2015 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт із зазначеною угодою про визнання винуватості.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, а також у строк до 01 лютого 2015 року відшкодувати збитки, спричинені державним інтересам, на загальну суму 1 130 грн. 77 коп.

Крім того вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн., на підставі ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій, за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в сумі 510 грн., на підставі ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості і нетяжких відповідно.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком правильно розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речові докази: постанову №6 від 30 травня 2014 року «Про отримання одноразової грошової винагороди дільничної виборчої комісії №590055 виборчого округу №160» на 1 аркуші, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 під час досудового розслідування і судового розгляду справи не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 314, 315, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

з а с у д и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 січня 2015 року, укладену між старшим прокурором прокуратури Білопільського району Сумської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, на підставі ст. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій;

- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, згідно с. 69 КК України без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, без позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій представника влади, а також адміністративно господарських функцій.

Речові докази: постанову №6 від 30 травня 2014 року «Про отримання одноразової грошової винагороди дільничної виборчої комісії №590055 виборчого округу №160» на 1 аркуші, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: