Справа № 1701/2453/12
Номер провадження 1/555/48/13
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2013 року

Березнівський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючого суддіМельника В. Я.при
секретаріЛисенко О. Л.,з участю:
прокурора Люшин Н.М., потерпілого
ОСОБА_4,

підсудного ОСОБА_5,

його захисника, адвоката ОСОБА_6,

підсудного
ОСОБА_7,

його захисника, адвоката
ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Березне кримінальну
справу по обвинуваченню:

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився і
проживає в АДРЕСА_2, українця,
громадянина України, з середньою
освітою, непрацюючого, неодруженого,
раніше не судимого,

обвинувачується у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК
України,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, народився і
проживає в АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою
освітою, непрацюючого, неодруженого,
раніше не судимого,

обвинувачується у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК
України,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2012 року о 01 годині 40 хвилин
ОСОБА_5 і ОСОБА_7 після відвідання
розважального клубу "Loading" по
попередній домовленості між собою
вирішили шляхом вчинення грабежу
відібрати у потерпілого ОСОБА_4, який
також відпочивав у тому ж
розважальному закладі, гроші.

Дочекавшись потерпілого, пішли за ним
та на вул. Радянській в м. Березне
Рівненської області навпроти
житлового будинку № 23 надогнали його і
ОСОБА_5 завдав йому з цією метою удар в
голову, внаслідок чого у ОСОБА_4 з
кишені куртки випав його телефон марки
"Nokia C5-03", чорного кольору, який коштував
1567 гривень 50 копійок, а з врахуванням
вартості чохла із шкірозамінника в
сумі 40 гривень, флеш-карти - 45 гривень та
сім-карти оператора мобільного зв'язку
"Київстар" - 10 гривень, загальною
вартістю 1672 гривні 50 копійок, про що
ОСОБА_4 на той момент не знав, бо після
удару, ледве втримавшись на ногах,
почав утікати.

ОСОБА_7, виявивши телефон в місці
нанесення удару потерпілому ОСОБА_5,
підняв його і за попередньою
домовленістю між собою вони заволоділи
ним таємно для ОСОБА_4 та згодом
реалізували за 500 гривень, а виручені
гроші розділили порівну між собою.

Допитані як підсудні ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
не визнаючи вини у пред'явленому їм
обвинуваченні, як і факту
протиправного заволодіння телефоном
потерпілого взагалі, показали, що в той
вечір 29 березня 2012 року дійсно
зустрічалися з потерпілим ОСОБА_4 в
розважальному клубі "Loading", проте з
клубу вони пішли в інший розважальний
заклад "Центр", де пили пиво і грали в
більярд. А коли йшли з нього, ОСОБА_7 на
початку вулиці Радянська знайшов
мобільний телефон марки "Nokia C5-03", який
вони 29 березня 2012 року продали,
розділивши гроші між собою.

ОСОБА_7 визнав себе винним в тому, що
реалізував знайдений чужий телефон,
тобто у вчиненні злочину за ст.193 КК
України.

Допитаний як потерпілий ОСОБА_4 пояснив
суду, що в той вечір він відпочивав в
розважальному клубі "Loading", грав на
ігрових автоматах, спілкувався з
ОСОБА_5 і ОСОБА_7, а вигравши певну суму
грошей, пригощав їх пивом. Коли
повертався додому, на вулиці
Радянській його наздогнали двоє
чоловіків, один з яких завдав йому удар
в голову, від чого він поточився і почав
від них утікати. Пробіг метрів 50 і
виявив відсутність у кишені куртки
мобільного телефону. Побачив що за ним
ніхто не біжить, повернувся на місце, де
його наздогнали, але телефону не
знайшов. Зрозумів, що його забрали ті
двоє, що наздоганяли його.

В міліцію звернувся з усною заявою на
наступний же день, а з письмовою заявою
не відразу, бо поїхав додому на
Хмельниччину. Особу нападників в
міліції встановили не відразу, а лише
після виявлення його телефону.

В ході впізнання він упізнав ОСОБА_5 як
особу, що нанесла йому удар в голову,
другого нападника він не бачив. Пояснив
також, що телефон йому повернуто і
претензій матеріального характеру до
ОСОБА_5 і ОСОБА_7 він не має.

Не дивлячись на невизнання своєї вини у
протиправному заволодінні телефоном
потерпілого ОСОБА_4, вину в цьому ОСОБА_5
і ОСОБА_7 доведено наступними доказами.

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11
встановлено той факт, що ОСОБА_7
реалізував телефон за ціною 500 гривень
останньому для продажу, а в нього його
придбала ОСОБА_10

Належність телефону ОСОБА_4 стверджена
протоколом його огляду з фототаблицею
на а. с. 16-17 та протоколом огляду
телефону з участю потерпілого на а. с.
129, а також розпискою потерпілого про
його отримання на а. с. 22 від 22 травня 2012
року теж з фототаблицею.

Його вартість доведена висновком
судової товарознавчої експертизи № 485
від 26 червня 2012 року на а. с. 138-140 і
становить 1567 гривень 50 копійок.
Вартість чохла, флеш-карти та сім-карти,
всього на суму 105 гривень, доведена
довідкою на а. с. 131.

З показань свідка ОСОБА_12 відомо, що 28
березня 2012 року більярдний клуб "Центр"
працював до 24 години, ОСОБА_7 він знає в
обличчя, в той вечір у клубі він не був.

А свідок ОСОБА_4 показала суду, що в
березні 2012 року її брат ОСОБА_4 приїздив
додому в гості. В один з днів ходив в
розважальний клуб. Його довго не було,
телефонувала йому на мобільний, але
телефон не відповідав. Пізніше
дізналася, що вночі 28 березня 2012 року на
брата напали і відібрали мобільний
телефон.

На аркушах справи 25-26 містяться
протоколи явки з повинною ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 Судом встановлено, що писалися
вони власноручно кожним з них, при
цьому неповнолітнім ОСОБА_7 - під час
занять в школі в присутності
заступника директора гімназії з
навчально-виховної роботи ОСОБА_13 В її
ж присутності та в присутності
заступника директора Березнівської
гімназії з виховної роботи ОСОБА_14
ОСОБА_7 дав пояснення про обставини
скоєного ним і ОСОБА_5

Покликання сторони захисту на те, що
вказані явки з повинною відібрані в
обох підсудних з порушенням вимог КПК
України 1960 року та є неналежними
доказами, оскільки давалися вони без
участі захисника, при тому що ОСОБА_7
був неповнолітнім, та під
психологічним тиском, який виразився в
обмані ОСОБА_7 ніби ОСОБА_5 уже дав
визнавальні покази, а також у
відібранні явки з повинною у ОСОБА_7
після телефонного дзвінка працівника
міліції до потерпілого з проханням
розповісти як все відбувалося, з таким
розрахунком, щоб це чув сам ОСОБА_7, на
думку суду не можуть вважатися
обгрунтованими.

У відповідності з п.1 ч.1 ст. 45 КПК
України 1960 року участь захисника при
провадженні дізнання, досудового
слідства і в розгляді кримінальної
справи в суді першої інстанції є
обов'язковою у справах осіб, які
підозрюються або обвинувачуються у
вчиненні злочину у віці до 18 років, - з
моменту визнання особи підозрюваною
чи пред'явлення їй обвинувачення.

Протоколи явки з повинною (а. с. 25-26) у
відношенні обох підсудних складалися
до набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такого
процесуального статусу.

Допитані як свідки заступники
директора Березнівської гімназії
ОСОБА_14 та ОСОБА_15, в якій на той час
навчався ОСОБА_7, показали, що явку з
повинною ОСОБА_7 писав добровільно,
довільно розповідав про події, тиску на
нього працівниками міліції не
чинилося.

Не може вважатися таким тиском давання
останньому працівником карного
розшуку прослухати по телефону
пояснення потерпілого ОСОБА_4 в режимі
гучного зв'язку чи доведення йому того
факту ніби ОСОБА_5 вже дав визнавальні
показання.

Адже обоє підсудних явки з повинною
писали окремо один від одного. Наведені
ними факти, в тому числі в первинних
поясненнях ОСОБА_7 (а. с. 21-22) та ОСОБА_5 (а.
с. 23-24), не містять жодних суперечностей.

Тоді як під час проведеного з ними
відтворення обстановки і обставин
події 14 червня 2013 року (а. с. 114-127), а на
той час вони вже змінили свої
показання, пояснення кожного з них про
події, зокрема, які відбувалися в клубі
"Loading" щодо спілкування з потерпілим
ОСОБА_4, є суперечливими і не
відповідають встановленим судом
обставинам справи.

Тому суд вважає таку зміну своїх
показань ОСОБА_7 та ОСОБА_5 намаганням
уникнути кримінальної
відповідальності.

Позиція ОСОБА_7 та його захисту про те,
що він визнає себе винним за ст. 193 КК
України є необгрунтованою і надуманою,
адже обов'язок повернути знайдену річ і
кримінальна відповідальність за його
невиконання настає у випадку, коли
зазначене майно має особливу
історичну, наукову, художню, культурну
цінність. Мобільний телефон таким
майном не є.

Не підлягають врахуванню заперечення
захисту обвинуваченого ОСОБА_5 про те,
що його участь у вчиненому не доведена
і він не був на місці події, оскільки
сама подія мала місце вночі, а його
впізнання і відтворення обстановки і
обставин події проводилося і протоколи
цих слідчих дій складалися в денну пору
доби, тому вони не є належними і
допустимими доказами.

Судом встановлено, що особа, яка
нападала і наносила йому удар в голову,
знаходилася в безпосередній
близькості від потерпілого ОСОБА_4 Він
не падав, не втрачав свідомості, з його
пояснень в судовому засіданні поблизу
знаходилися ліхтарі на стовпах лінії
електропостачання, що також відомо з
протоколу відтворення обстановки і
обставин події з його участю (а. с. 38-45),
повернутий був обличчям до нападника
(а. с. 42), а тому проведення відтворення
чи впізнання в умовах денного світла не
вплинуло на об'єктивність проведених
слідчих дій і їх доказовий характер при
цьому втрачено не було.

В ході відтворення обстановки і
обставин події потерпілий ОСОБА_4
вказав на місце нападу на нього на той
час двох невідомих йому чоловіків та
відтворив обставини події, пояснив і
показав, що був повернутий обличчям до
того хто завдав йому удар в голову (а. с.
38-45).

Суд оцінює як допустимий і належний
доказ протокол пред'явлення для
впізнання потерпілому ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 від 7 вересня 2012
року (а. с. 143-145) та зазначає, що порядок
проведення такої слідчої дії
відповідав нормам ст.174 КПК України 1960
року.

Сукупність усіх досліджених судом
доказів беззаперечно викриває
підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні
злочину.

Проте, їх дії органом досудового
розслідування кваліфіковані невірно.

В судовому засіданні безспірно
встановлено, що заволодіння телефоном
ОСОБА_4 відбулося в той момент, коли він
випав з кишені його куртки, про що сам
потерпілий в момент нападу на нього не
знав. Телефон підняв ОСОБА_7 і заволодів
ним таємно від потерпілого. Це бачив і
погодився з ним ОСОБА_5 В подальшому
вони за взаємною згодою продали
телефон і порівну розділили виручені
від цього кошти.

А згідно з п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про злочини проти
власності" під № 10 від 6 листопада 2009 р.
грабіж - це відкрите викрадення чужого
майна у присутності потерпілого або
інших осіб, які усвідомлюють
протиправний характер дій винної
особи, яка у свою чергу усвідомлює, що
її дії помічені і оцінюються як
викрадення.

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід
виходити зі спрямованості умислу
винної особи та даних про те, чи
усвідомлював потерпілий характер
вчинюваних винною особою дій. У зв'язку
з цим викрадення належить
кваліфікувати як крадіжку не лише тоді,
коли воно здійснюється за відсутності
потерпілого, але й, зокрема, коли воно
відбувається у присутності потерпілої
особи за умови, що винна особа не знає
про це чи вважає, що робить це непомітно
для неї.

В даному випадку ОСОБА_7 підняв телефон
з землі, коли потерпілий почав бігти
від нападників та не знав про це і не
усвідомлював протиправний характер
їхніх дій по таємному заволодінню його
телефоном.

Таким чином, за наведених підстав і
встановлених в судовому засіданні
обставин дії ОСОБА_5 та ОСОБА_7 слід
перекваліфікувати з ч.2 ст. 186 КК України
на ч.2 ст. ст. 185 КК України як таємне
викрадення чужого майна за попередньою
домовленістю групою осіб.

Нанесення при цьому ОСОБА_5 удару
потерпілому кулаком в голову не
створює складу злочину як за ст. 186 КК
України, так і самостійного складу
злочину, оскільки результатом цього не
стало відкрите для потерпілого
заволодіння його майном та відсутність
його бажання (заяви) притягнути ОСОБА_5
до кримінальної відповідальності за
нанесені йому побої (ст. 126 КК України).

Домовленість ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спочатку
на грабіж у відношенні потерпілого
ОСОБА_4, результатом якої не стало
заволодіння майном потерпілого, яка
потім переросла у домовленість між
ними про таємне викрадення його майна -
мобільного телефону, доводиться
послідовністю і спрямованістю їхніх
дій, а також протоколами явки з
повинною (а. с. 25-26) та первісними
поясненнями на а. с. 21-24, які суд визнає
належними і допустимими доказами.

Звернення їх в прокуратуру з усними
заявами і дані при цьому пояснення (а. с.
28-29) переслідували єдину мету - уникнути
кримінальної відповідальності.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в судовому
засіданні підтвердили той факт, що 29
березня 2013 року ОСОБА_4 звертався в
міліцію з повідомленням про напад на
нього невідомих осіб і заволодіння
ними його мобільним телефоном, але
письмової заяви про це зареєстровано
не було, потерпілий залишив
працівникам міліції номер мобільного
телефону, які з ним зв'язувалися після
відновлення останнім сім-карти. Заяву
про злочин у нього відібрали 11 квітня
2012 року після виявлення його
мобільного телефону, який тоді ж йому
було повернуто.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про повне, послідовне і
об'єктивне доведення дослідженими в
судовому засіданні доказами вини
підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні
за попередньою домовленістю групою
осіб з ініціативи неповнолітнього
ОСОБА_7 таємного викрадення майна
потерпілого ОСОБА_4, яким був його
мобільний телефон "Nokia C5-03" вартістю 1672
гривні 50 копійок.

Призначаючи покарання підсудним за
вчинений ними злочин за ч.2 ст. 185 КК
України, суд зазначає наступне.

Підсудні вчинили злочин середньої
тяжкості. Обоє вперше притягуються до
кримінальної відповідальності.
Характеристики їх з місця проживання, а
ОСОБА_7 також з місця навчання, не є
негативними.

ОСОБА_7, як це слідує зі свідоцтва про
його народження на а. с. 203, на момент
вчиненого був неповнолітнім.

Вказані обставини пом'якшують
покарання обох підсудних.

Обтяжуючу на думку слідства його
покарання обставину - вчинення злочину
за попередньою змовою групою осіб, суд
виключає з обвинувачення, оскільки
якраз вчинення злочину за попередньою
змовою групою осіб і є кваліфікуючою
їхні дії ознакою за ч.2 ст. 185 КК України,
а тому не може вважатися обставиною, що
обтяжує покарання.

Разом з тим, як це відомо з пояснень
самого ОСОБА_7 в ході досудового
розслідування справи (а. с. 21-22) та
пояснень ОСОБА_5 (а. с. 23-24), саме ОСОБА_7
був ініціатором вчиненого ними.

За наведених обставин обом підсудним
суд призначає покарання не пов'язане з
ізоляцією від суспільства, встановивши
іспитовий строк до покарання у виді
позбавлення волі терміном на два роки
для кожного.

При цьому суд враховує характер
вчиненого ними і обставини справи.

Речовий доказ по справі - мобільний
телефон "Nokia C5-03", долучений до справи
постановою слідчого від 7 вересня 2012
року та переданий на зберігання
власнику ОСОБА_4 (а. с. 157), суд повертає
потерпілому.

Суд покладає на підсудних ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 солідарно судові витрати на
проведення судової товарознавчої
експертизи по справі в розмірі 176
гривень 40 копійок, що включені до
складу судових витрат постановою
слідчого від 7 вересня 2012 року на а. с. 159.

Запобіжний захід до набуття вироком
законної сили ОСОБА_5 і ОСОБА_7 суд
залишає попредній, що обраний йому в
ході досудового слідства, - підписку
про невиїзд.

Круючись ст. ст.323-324 КПК
України 1960 року, суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_5 визнати винним за ч.2 ст. 185 КК
України і призначити покарання - два
роки позбавлення волі.

У відповідності зі ст.75 КК України
засудженого ОСОБА_5 звільнити від
призначеного покарання, якщо він
протягом двох років не вчинить нового
злочину.

На підставі ст. 76 КК України покласти на
засудженого ОСОБА_5 наступні обов'язки:

не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, роботи або
навчання;

періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст. 185 КК
України і призначити покарання - один
рік і шість місяців позбавлення волі.

У відповідності зі ст.75 КК України
засудженого ОСОБА_7 звільнити від
призначеного покарання, якщо він
протягом двох років не вчинить нового
злочину.

На підставі ст. 76 КК України покласти на
засудженого ОСОБА_7 наступні обов'язки:

не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, роботи або
навчання;

періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 до набуття вироком законної
сили залишити попередній - підписку про
невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 солідарно
судові витрати на проведення судової
товарознавчої експертизи в розмірі 176
гривень 40 копійок.

Речовий доказ - мобільний телефон "Nokia
C5-03" повернути ОСОБА_4.

На вирок може бути подана апеляція до
апеляційного суду Рівненської області
протягом 15 діб з моменту його
проголошення через Березнівський
районний суд.

Суддя Мельник В. Я.