Справа № 1-6/08 року
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2008 року Лебединський
районний суд

Сумської
області

В складі: головуючого - судді Гура А.О.

при секретарі Ткаченко Я.О.

з участю прокурора Радковського В.П.

захисника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м. Лебедині справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Душанбе
(Таджикистан), корейця, громадянина України, одруженого, не
військовозобов'язаного, освіта вища, раніше не судимого, жителя АДРЕСА_1,
працюючого економістом Будильського відділення «Сумиспирт»,

по ст. 365
ч. 1
КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Рішеннями
Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від
26.11.2001р. № 23-60/2761 та від 16.12.2004р. № 23-44/3906 на період з
30.11.01р. по 29.11.04р. та 17.12.04р. по 16.12.09р. ОСОБА_1, як фізичній
особі, надано право займатися діяльністю арбітражного керуючого - ліквідатора
(ліцензії № НОМЕР_1 від 30.11.01р. та № НОМЕР_2 від 17.12.04р. відповідно ).

Працюючи
на посаді арбітражного керуючого в період з
28.10.04р. по 13.09.07р., ОСОБА_1 виконував організаційно - розпорядчі
та адміністративно - господарські функції, тобто являвся службовою особою.

Як
службова особа - арбітражний керуючий, ОСОБА_1 повинен знати всі вимоги чинного
законодавства, які необхідні для роботи арбітражного керуючого, а також
законодавство України, яким регламентовано порядок передачі, обліку та
реалізації майна, в тому числі й того, яке раніше належало
реформованим сільгосппідприємствам, і керуватись ним у своїй діяльності.

Визначивши
наявність на балансі підприємства-банкрута об'єктів соціальної сфери,
комунальної інфраструктури, житлового фонду, у тому числі й незавершеного
будівництва, в забезпечення вимог законодавства, а саме: ст.31 ч.8 Закону
України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року,
Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 року №1253 «Про
затвердження порядку безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів
соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а
також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних
сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та передачі на баланс підприємств-правонаступників»;
Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом» від 14.05.1992 року, арбітражний керуючий ОСОБА_1 не мав права
включати вищевказане майно до переліку майна, яке підлягало реалізації в рахунок
погашення боргів підприємства-банкрута
(ліквідаційної маси), а повинен був офіційно звернутись до відповідної
сільської ради з пропозицією прийняти вказане майно у власність територіальної
громади та забезпечити передачу даного майна.

Постановою Сумського господарського суду від 28.10.2004 р. підсудний був
призначений арбітражним керуючим визнаного банкрутом СТОВ „Нива” (с. М. Бобрик
Лебединського району, Сумської області), яке створено у ході реформування КСП
«Нива» с період часу з 13.03.1999 року по 12.05.2000 року і є його
правонаступником.

В ході
здійснення процедури банкрутства СТОВ «Нива» в період часу з 28.10.2004 року до
05.12.2005 року підсудний, всупереч вимогам Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року,
знаючи вищевказаний порядок щодо розпорядження об'єктами соціальної сфери,
комунальної інфраструктури, житлового фонду у тому числі й об'єктів
незавершеного будівництва, перевищуючи надані йому службові повноваження,
відповідно до укладених ним договорів купівлі-продажу, незаконно реалізував ½ частину житлового будинку ( квартиру №1 ), яка перебувала на балансі СТОВ
«Нива», але не належала йому на праві власності, розташовану по АДРЕСА_2вартістю 11693 грн. Внаслідок незаконної реалізації цього об'єкту, останній не перейшов у
власність територіальної громади с. М.Бобрик Лебединського району Сумської
області, не оприбуткований по балансу М.Бобрицької сільської ради, чим останній
завдано шкоди на вказану суму.

Крім
того, постановою
Сумського господарського суду від 15.12.2005 р. підсудний ОСОБА_1 був
призначений арбітражним керуючим визнаного банкрутом СТОВ „Колос” (с. Рябушки
Лебединського району Сумської області), яке створено у ході реформування КСП
«Колос» в період часу з 13.03.1999 року по 12.05.2000 року і є його
правонаступником.

В ході
здійснення процедури банкрутства СТОВ «Колос» в червні 2006 року всупереч
вимогам ст.31 ч.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське
підприємство» від 14.02.1992 року, Постанови Кабінету Міністрів України від
13.08.2003 року №1253 «Про затвердження порядку безоплатної передачі у
комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі
незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем
колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в
процесі реорганізації цих підприємств та передачі на баланс
підприємств-правонаступників»; Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року,
перевищуючи надані йому службові повноваження, незаконно реалізував житлові
будинки з прибудовами, які перебували на балансі СТОВ «Колос», але не належали
йому на праві власності, а саме:

Житловий АДРЕСА_3 району вартістю
7793 грн.

Житловий АДРЕСА_4 вартістю
8579 грн.

Внаслідок
незаконної реалізації зазначених об'єктів, останні не перейшли у власність
територіальної громади с. Рябушки Лебединського району Сумської області, не
оприбутковані по балансу Рябушківської сільської ради, чим останній завдано
матеріальної шкоди на загальну суму 16372грн.

Всього
незаконними діями підсудного, які перевищили надані йому службові
повноваження, заподіяно шкоду
охоронюваним законом правам та інтересам М.Бобрицької та Рябушківської територіальних громад на загальну суму 28065
грн., що відноситься до істотної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину свою не визнав та
пояснив, що рішенням Сумського господарського суду від
28.10.2004 р. він був призначений арбітражним керуючим визнаного банкрутом СТОВ
„Нива” (с. М. Бобрик Лебединського району, Сумської області), і в своїй роботі
по проведенню ліквідаційної процедури керувався діючим законодавством і,
зокрема, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року, який вважав пріоритетним відносно
інших, пов'язаних з ліквідацією підприємств. Оскільки вказаним Законом
передбачена передача сільським радам тільки державного житлового фонду, він
включив в перелік ліквідаційної маси по СТОВ «Нива» житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_2, та продав згідно договору купівлі-продажу особі, яка
там проживала -ОСОБА_3 за 500грн., а кошти направив на погашення боргів СТОВ
«Нива». Свої дії вважає правомірними.

Крім
того, постановою Сумського господарського суду від 15.12.2005
р. він був призначений арбітражним керуючим визнаного банкрутом СТОВ „Колос”
(с. Рябушки Лебединського району Сумської області), яке створено у ході
реформування КСП «Колос».

При проведенні ліквідаційної процедури даного підприємства, він також не
передавав на баланс Рябушківської сільської
ради незавершені будівництвом будинки, розташовані в АДРЕСА_4, оскільки
не мав документів, що підтверджували б належність їх до житлового фонду, а
включив їх до переліку ліквідаційної маси. Будинок по АДРЕСА_3він продав під
розбір жителю м. Тростянець ОСОБА_4 , а по АДРЕСА_4- ОСОБА_5 теж під розбір, по
складених ним договорах купівлі-продажу від 05.06.2006 року, які не були
оформлені нотаріально. При цьому питань продажу земельних ділянок він не
вирішував. Свої дії в цій частині теж вважає правомірними.

Не зважаючи на невизнання підсудним своєї вини, його вина стверджується
показами свідків та іншими матеріалами справи.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 - голова Рябушківської
сільської ради Лебединського району Сумської області - пояснив, що в процесі
проведення ліквідаційної процедури збанкрутілого СТОВ «Колос», арбітражний
керуючий ОСОБА_1, не дивлячись на його неодноразові звернення про передачу на
баланс сільської ради житлових будинків в с. Курилівка по вул. Шкільній,
будівництво яких не було завершене, включив їх до ліквідаційної маси, а потім
продав їх, використавши кошти за своїм
розсудом. При цьому він пояснював, що має право розпоряджатись ними, оскільки вказані
будинки включені до переліку майна, що підлягало поверненню на погашення
кредиторської заборгованості. По деяких інших об'єктах соціальної сфери він
надіслав сільській раді листа про передачу їх на баланс сільської ради, але
житлових будинків незавершеного будівництва в цих списках не було. Кошти від
продажу будинків незавершеного будівництва в бюджет Рябушківської сільської
ради не надходили.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка голова М.Бобрицької
сільської ради ОСОБА_7 ствердив, що квартира №1 в житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_2була продана арбітражним керуючим ОСОБА_1
громадянці ОСОБА_3, яка в ній проживала, а кошти до бюджету сільської ради не
надходили. Вказаний будинок, як і будинок по АДРЕСА_5, підсудний не пропонував
для передачі на баланс сільської ради, але другий будинок він не продавав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що при продажу будинків в с.
Курилівка Рябушківської сільської ради та в с. М.Бобрик М.Бобрицької сільської
ради підсудний повинен був вирішити питання передачі земельних ділянок, однак
ці питання не вирішувались.

З показів допитаних на досудовому слідстві свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, (
які були оголошені та перевірені в судовому засіданні ( т.4 а.с. 130-132 та
133-135), оскільки вони не з'явились в судове засідання, а свої покази, дані
ними на досудовому слідстві підтвердили в своїх заявах і просили суд розглядати
справу у їх відсутності), вбачається, що вони дійсно в червні 2006 року купили
у підсудного ОСОБА_1 без нотаріального оформлення недобудовані будинки в с.
Курилівка Рябушківської сільської ради, а гроші віддавали особисто йому.

З показів допитаної на досудовому слідстві свідка ОСОБА_3, які оголошені та
перевірені в судовому засіданні ( т.4 а.с. 75-76) вбачається, що вона за пропозицією
ОСОБА_1 в червні 2005 року купила за 500 грн. квартиру, в якій вона проживала,
що розташована по АДРЕСА_2, по договору, складеному ОСОБА_1, і віддала особисто
йому гроші, а пізніше оформили договір в нотаріальній конторі, оскільки
дізналась, що попередній договір є не чинним.

З договору купівлі-продажу, укладеному і підписаному сторонами: ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, а також акту прийому-передачі ( т.2 а.с.144-145) вбачається, що
10.06.2005 року продана та фактично передана квартира в двоквартирному житловому
будинку по АДРЕСА_2за 500грн. ОСОБА_3 Погодження про продаж вказаної квартири
за зазначеною ціною проведено тільки 14.09.2005 року на засіданні комітету
кредиторів ( протокол зборів №4 від 14.09.2005 р. а.с. 93 т.1), а рішення про визнання права власності на цю
квартиру за СТОВ «Нива» прийнято виконкомом М.Бобрицької сільської ради тільки
21.10.2005 року №47 ( т.1 а.с. 196).

З переліку ліквідаційної маси по СТОВ «Нива» станом на 28.10.2005 року (
т.2 а.с. 137) вбачається, що житловий двоквартирний будинок в с. М.Бобрик
оцінений 16400грн. фактично проданий за 500 грн. В акті інвентаризації майна
від 04.11.2004 року ( т.2 а.с. 133) вказаний житловий будинок значиться в
розділі 1 «Основні засоби».

З переліку ліквідаційної маси по СТОВ «Колос» станом на 01.11.2006 року,
підписаного ліквідатором ОСОБА_1 ( т.1 а.с. 104-105, та т.3 а.с. 118-121)
вбачається, що незавершене будівництво житлових АДРЕСА_6включене до розділу 4
«Об'єкти незавершеного будівництва», а в акті інвентаризації ( т.1 а.с.
106-107) вони значаться в розділі 1 «Основні засоби».

З договору купівлі- продажу №6 від 05.06.2006 року та акту прийому-передачі
( т.1 а.с. 110-111) вбачається, що незавершене будівництво житлового будинку в
с. Курилівка ( інв. №46) вартістю 2500 грн. продано та фактично передано ліквідатором ОСОБА_1громадянину
ОСОБА_4

З договору купівлі- продажу №3 від 05.06.2006 року та акту прийому-передачі
( т.1 а.с. 114-115) вбачається, що незавершене будівництво житлового будинку в
АДРЕСА_6вартістю 2500 грн. продано під розбирання та фактично передано ліквідатором ОСОБА_1громадянину
ОСОБА_5

З акту ревізії фінансово-господарської діяльності арбітражного керуючого
ОСОБА_1 за період з 29.01.1997 р. по 12.02.2007 року від 21.03.2007 року,
проведеної КРУ в м. Лебедині та Лебединському районі ( т.5 а.с. 130-138)
вбачається, що в процесі проведення ліквідаційної процедури ОСОБА_1 був
зобов'язаний встановити належність реалізованих об'єктів до соціальної сфери,
житлового фонду, у тому числі і незавершеного будівництва, оскільки він був призначений
в судовому порядку ліквідатором цих підприємств. При проведенні ліквідаційної
процедури він повинен був керуватись вимогами: Постанови Кабінету Міністрів
України від 13.08.2003 року №1253 «Про затвердження порядку безоплатної
передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у
тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських
меліоративних систем колективних сільськогосподарських підприємств, що не
підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передачі на
баланс підприємств-правонаступників»; Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року.

З висновку № 1813/2222 комплексної судової будівельно-економічної
експертизи від 29.01.2008 року, проведеної Сумським відділенням Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім.. Засл. Проф.. М.С. Бокаріуса ( т.7 а.с. ) вбачається, що ринкова вартість в
обсязі наданих документів та за результатами проведених розрахунків складає:

Житлового АДРЕСА_2складає 11693 грн.;

Житлового АДРЕСА_3- 7793 грн.

Житлового АДРЕСА_4- 8579 грн.

Документально обґрунтованою,
зазначена в акті ревізії КРУ, вважається сума реалізації, на яку було
реалізовано майна арбітражним керуючим ОСОБА_1, оціненого згідно звітів про
оцінку майна ліквідованих підприємств - 39651 грн.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що вина
підсудного ОСОБА_1 в частині перевищення ним наданих йому службових
повноважень по продажу житлових будинків: АДРЕСА_2вартістю 11693
грн.; житлового
АДРЕСА_3вартістю 7793
грн. та житлового
АДРЕСА_4вартістю
8579 грн. доведена вищевказаними матеріалами справи, однак з
обвинувачення підсудного, пред'явленого прокурором постановою від 12. 03.08
року, слід виключити епізод з перевищенням службових обов'язків в частині
продажу ним житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_5, оскільки цей факт не
доведено матеріалами справи.

Суд не може погодитись з доводами підсудного стосовно того, що оскільки
ухвалами Сумського господарського суду від 05.12.2005 року ( т.2 а.с. 99) та від 13.09.2007 року ( т.7 а.с. 74)
затверджені його звіти як ліквідатора та ліквідаційні баланси банкрутів: СТОВ
«Нива» та СТОВ «Колос» і судом не виявлені будь-які порушення при проведенні
ліквідаційних процедур, то місцевий суд загальної юрисдикції не може приймати
своє рішення по одних і тим же діях ліквідатора, зі слідуючих підстав:
господарським судом не проводилась перевірка правомірності дій арбітражного
керуючого по кожному об'єкту, не витребувались
і не перевірялись всі документи, складені в процесі проведення ліквідаційної
процедури і не давалась їм належна правова оцінка. Цими ухвалами лиш був
затверджений в цілому звіт арбітражного керуючого та ліквідаційні баланси і
припинена діяльність збанкрутілих підприємств.

Крім
того, суд також не може погодитись з показами підсудного в тій частині, що в
момент проведення ним ліквідаційної процедури по СТОВ «Нива» з 28.10.2004 р. до 05.12.2005 року Законом України
«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від
14.05.1992 року, який він вважав пріоритетним і керувався ним, не була передбачена передача у комунальну власність територіальних
громад об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного
будівництва, оскільки крім вказаного Закону він повинен був керуватись вимогами
ст..31 ч.8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»
від 14.02.1992 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2003 року
№1253 «Про затвердження порядку безоплатної передачі у комунальну власність
об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного
будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних систем колективних
сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та передачі на баланс
підприємств-правонаступників» відповідно до яких арбітражний керуючий не мав
права включати житлові будинки до переліку майна, яке підлягало реалізації в
рахунок погашення боргів підприємства-банкрута
(ліквідаційної маси), а повинен був офіційно звернутись до відповідної
сільської ради з пропозицією прийняти вказане майно у власність територіальної
громади та забезпечити передачу даного майна.

При проведенні ліквідаційної процедури по СТОВ «Колос» в період з
05.12.2005 р. по 13.09.2007 року, крім
вищеперерахованих законодавчих актів про безоплатну передачу в комунальну
власність відповідних територіальних громад об'єктів
соціальної сфери, житлового фонду, в тому числі і незавершеного будівництва,
діяла ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року зі змінами в редакції від
03.03.2005 року, якою чітко була передбачена передача до комунальної власності
відповідних територіальних громад без додаткових умов вищевказаних об'єктів .

Суд розцінює як надумані з метою захисту від пред'явленого
обвинувачення покази підсудного в тій частині, що незавершені будівництва жилих
будинків в АДРЕСА_3 не можна було визначити як житловий фонд, оскільки це
спростовується доданими до матеріалів комплексної судової
будівельно-економічної експертизи оціночними актами та технічними описами
службових споруд ( т.7 а.с. 233-240 ), в яких процент готовності житлових
будинків значиться 67 та фотографіями до них. Ці докази стверджені
допитаним в судовому засіданні експертом
Сумського відділення Харківського НДІ судових експертиз ОСОБА_10

Не визнання підсудним своєї вини та його покази в судовому засіданні суд
розцінює як обраний ним спосіб захисту та бажання уникнути кримінальної
відповідальності за скоєний ним злочин.

Суд вважає, що дії підсудного
необхідно кваліфікувати по ст. 365 ч. 1 КК України, так як він допустив перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення
службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень,
внаслідок чого заподіяно істотну шкоду охоронюваним законам правам та інтересам
окремих громадян або держави чи громадським інтересам, або інтересам юридичних
осіб.

При обранні
виду і міри покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, характеристику підсудного з місця проживання та роботи,
відсутність попередніх судимостей.

Враховуючи всі ці обставини, суд вважає можливим обрати підсудному міру
покарання у виді виправних робіт за місцем роботи, з позбавленням права займати
посади, пов'язані з виконанням обов'язків арбітражного керуючого, так як саме така міра
покарання буде доцільною і достатньою для його виправлення та попередження
нових злочинів.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.
323, 324 КПК України,-

З А С У Д И В:

ОСОБА_1
визнати винним у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 365 ч. 1 КК України і призначити покарання по цьому закону
у виді одного року виправних робіт за місцем роботи з утриманням
в дохід держави 15% від заробітку засудженого та позбавленням прав займати
посади, пов'язані з виконанням обов'язків арбітражного керуючого строком на 3 роки.

Міру запобіжного заходу
залишити підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу.

На вирок суду може бути
подана апеляція до апеляційного суду Сумської області протягом 15 діб з моменту
його проголошення через Лебединський районний суд.

Суддя

Лебединського райсуду А.О. Гура