Ухвала

іменем україни

25 листопада 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого судді Зубара В.В.,

суддів Марчук Н.О., Широян Т.А.,

при секретарі Гладкіх Л.М.,

за участю прокурора Щербака А.М.,

потерпілого ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження
№ 0002120 відносно ОСОБА_2 за
касаційною скаргою цивільного
відповідача ОСОБА_3 на вирок
Святошинського районного суду м. Києва
від 06 серпня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня
2013 року,

встановила:

Вироком Святошинського районного суду
м. Києва від 06 серпня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин України, уродженець с.
Реутинці Кролевецького району
Сумської області, проживаючий по
АДРЕСА_1, раніше не судимий,-

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до
покарання у виді обмеження волі на
строк 2 роки з позбавленням права
керувати транспортними засобами
строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4
звільнений від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1
рік.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_1
з:

- засудженого ОСОБА_4 - 2949,45 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди;

- ПРаТ НФСК «Добробут» - 18271 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та 5000
грн. на відшкодування моральної шкоди;

- ФОП ОСОБА_3 - 80000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
12 грудня 2013 року зазначений вирок
залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_2 визнаний
винним та засуджений за те, що він 09.08.2012
року, близько 21 год. 27 хв., керуючи
технічно справним вантажним
автомобілем НОМЕР_1, рухався у третій
смузі руху по вул. Кільцева дорога в
напрямку проспекту Палладіна у м.
Києві, зі швидкістю 68.7- 70.5 км/год. та
під'їжджаючи до електроопори №47 почав
перестроюватися в крайню ліву смугу
руху. При цьому ОСОБА_2 проявив
неуважність до дорожньої обстановки та
її зміни, не переконавшись, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху,
порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.6, 12.1,
12.4 Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого скоїв наїзд на
автомобіль НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_5, який зупинився навпроти
електроопори №47 через механічну
поломку, на «Москвич-412», д.н.з. В6391КИ,
під керуванням водія ОСОБА_6, та на
потерпілого ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, ОСОБА_1 були заподіяні тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі цивільний
відповідач ОСОБА_3 просить судові
рішення постановлені щодо неї в
частині цивільного позову скасувати і
призначити новий розгляд у суді першої
інстанції. При цьому посилається на те,
що судами не було встановлено всі
обставини у справі, зокрема, що ОСОБА_4
вчинив наїзд вже після закінчення
робочого часу і використав автомобіль
самовільно, що під час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди він не
перебував у трудових відносинах з нею.
Також зазначає, що ні органом
досудового слідства, ні судами її не
було визнано цивільним відповідачем.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який підтримав касаційну скаргу,
потерпілого ОСОБА_1, який заперечував
проти задоволення касаційної скарги,
перевіривши матеріали кримінального
провадження, обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 438 КПК України
підставами для скасування або зміни
судових рішень при розгляді справи в
суді касаційної інстанції є істотне
порушення кримінального
процесуального закону, неправильне
застосування закону України про
кримінальну відповідальність,
невідповідність призначеного
покарання тяжкості кримінального
правопорушення та особі засудженого.

Вирішення питань, зазначених у
касаційній скарзі цивільного
відповідача щодо неповноти судового
розгляду до повноважень касаційного
суду не віднесено.

Згідно з положеннями ст.409 КПК України
перегляд справ з підстав неповноти
судового розгляду, невідповідності
висновків суду фактичним обставинам
кримінального провадження віднесено
до компетенції апеляційного суду.

Суд першої інстанції, розглянувши
матеріали кримінальної справи, визнав
ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
призначив йому відповідне покарання, а
також вирішив питання щодо цивільного
позову, у тому числі, стягнувши з ОСОБА_7
на користь потерпілого ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 80000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду першої
інстанції, цивільний відповідач ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність вироку в
частині вирішення цивільного позову,
просила вирок суду в цій частині
скасувати і ухвалити новий вирок, яким
відмовити у задоволенні цивільного
позову щодо стягнення з неї коштів на
відшкодування моральної шкоди. При
цьому наводила доводи, які стосуються
фактичних обставин кримінального
провадження та неповноти судового
розгляду, які за своїм змістом є
аналогічні доводам, наведеним у
касаційній скарзі.

Апеляційний суд в межах повноважень та
в порядку, визначеному ст. 404 КПК
України, переглянувши кримінальне
провадження та перевіривши доводи
апеляції цивільного відповідача щодо
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам кримінального
провадження та неповноти судового
розгляду, визнав ці доводи, з
наведенням в ухвалі відповідних
мотивів, безпідставними і обґрунтовано
дійшов висновку про законність вироку
суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду належним
чином мотивовані. Вважати ці висновки
необґрунтованими чи сумнівними
підстав немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги цивільного
відповідача щодо незаконності судових
рішень в частині вирішення цивільного
позову з огляду застосування судом
норм закону, які регулюють вирішення
питань, пов'язаних з розглядом
цивільного позову, є безпідставними.

Істотних порушень кримінального
процесуального закону судом
касаційної інстанції не встановлено.

Відсутність процесуального документу
щодо визнання ОСОБА_3 цивільним
відповідачем, про що зазначає ОСОБА_3 у
касаційній скарзі, не є істотним
порушенням кримінального
процесуального закону, яке перешкодило
чи могло перешкодити суду ухвалити
законне та обґрунтоване судове
рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 376, 433, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу цивільного
відповідача ОСОБА_3 залишити без
задоволення, вирок Святошинського
районного суду м. Києва від 06 серпня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду м.
Києва від 12 грудня 2013 року відносно
ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

Зубар В.В.
Марчук Н.О.
Широян Т.А.