Справа №577/3894/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/97/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000691, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2014 року яким,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

проживає в місті Ромни, Сумської області,

не має судимості;

визнаний винним за ст. 115 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 6000 грн. матеріальної шкоди, та кожному по 200 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто на користь держави 4 581, 12 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд першої інстанції, 31 серпня 2010 року обвинувачений ОСОБА_7 близько 11 години разом зі своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебував в прихожій кімнаті будинку за місцем свого мешкання в АДРЕСА_1 . Під час спілкування ОСОБА_7 зайшов в сусідню кімнату, де з під ліжка взяв двохствольну мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, яку він там зберігав та яка була заряджена двома патронами і знаходилася в переламаному стані. Дану рушницю він склав і вийшов з нею до кімнати, де навів її на ОСОБА_13 , який відвів стволи рушниці від себе в сторону. Після цього ОСОБА_7 звів курки в рушниці та розуміючи, що вона заряджена і передбачаючи, що в разі натиску на спусковий гачок рушниці станеться постріл, навів стволи рушниці в сторону обличчя ОСОБА_12 та з мотивів прояву юнацького хвастівства, бахвальства, зверхності та хизування на ґрунті нерозсудливості, передбачаючи настання такого наслідку, як поранення ОСОБА_12 та настання його смерті, умисно нажав на спусковий гачок і відбувся постріл з рушниці, від якого дробовий заряд з рушниці влучив в голову ОСОБА_12 . Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці. З метою приховати сліди злочину ОСОБА_7 , погрожуючи ОСОБА_13 , з його допомогою тіло ОСОБА_12 відтягнув в нежиле господарство в АДРЕСА_2 , де заховав. Потім він намагався труп ОСОБА_12 перемістити в інше місце, щоб там його закопати.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з висновками суду і вказує на те, що в той день, коли сталося ця подія рушницю він не складав, а лише перевів зі стану перелому в бойовий стан і не бачив була вона заряджена чи ні. Його батько будучи мисливцем ніколи не знайомив його, як поводитись з мисливською зброєю, наполягає на тому, що на курок рушниці натиснув випадково, зачепивши його. Наступні дії, які полягали у прихованні трупу ОСОБА_12 він разом ОСОБА_13 вчиняв в стані шоку і великого страху від того що сталося. Таким чином ОСОБА_7 визнає себе винним у вбивстві потерпілого, але винним у вбивстві через необережність і просить вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати його дії з ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про амністію у 2011 році», подальше провадження по справі закрити.

- захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 зазначає, що суд не вказав з якого саме умислом діяв обвинувачений, з прямим чи непрямим. В судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав такі тяжкі наслідки, бажав чи не бажав їх настання, в чому полягав мотив вчинення ним умисного вбивства. Безпідставними на думку захисника є посилання суду на такі мотиви, як прояв юнацької зверхності та хизування, оскільки вони нічим не підтверджуються. Крім того захисник ОСОБА_8 теж погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що останній достовірно не знав, що рушниця є зарядженою, а тому він не розумів і не передбачав настання такого наслідку, як смерть потерпілого. Також він вказує на те, що між показами ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 маються суттєві розбіжності на які суд не звернув уваги. На думку захисника висновок судово медичної експертизи узгоджується з показами ОСОБА_7 і свідчить про те, що постріл був здійснений в положенні рушниці, спрямованої знизу вгору, що вказує не навмисне прицілювання в потерпілого, який був майже однакового зросту з ОСОБА_7 . Крім цього, захисник вважає, що суд розглядав покази учасників процесу однобоко і необґрунтовано відмовив в допиті свідка експерта психолога ОСОБА_14 , яка була у складі групи експертів і могла суттєво і неупереджено дати оцінку психічному стану ОСОБА_7 . Таким чином, захисник ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства, оскільки сукупність всіх обставин свідчать про те, що він проявив злочинну недбалість, а тому висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущена неповнота судового розгляду. Враховуючи вищезазначені обставини захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до п. «а» ст. ст. 1, 8 Закону України «Про амністію у 2011 році», а подальше провадження по справі закрити.

- законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається на аналогічні доводи викладені в скаргах захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримує їх і також просить вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати його дії з ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України та звільнити від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про амністію у 2011 році», а подальше провадження по справі закрити.

На апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення від прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, захисника ОСОБА_15 , яка діє в інтересах потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 та від самих потерпілих, в яких:

- прокурор заперечуючи проти доводів апелянтів, просить апеляційний суд врахувати, що ОСОБА_7 скоїв вбивство ОСОБА_12 діючи з непрямим умислом, адже в момент, коли обвинувачений навів рушницю в ділянку голови потерпілого, володіючи знаннями про принцип, механізм дії зброї, знаючи, що рушниця заряджена та звівши перед цим обидва курки ОСОБА_7 свідомо допускав можливість настання смерті при натисканні на спусковий гачок та влученні дробового заряду у життєво важливі органи, хоч і не бажав настання смерті потерпілого. Також він зазначає, що відповідно висновків експертиз, оскільки постріл був проведений з лівого каналу ствола, то ОСОБА_7 необхідно було саме спеціально надавити на спусковий гачок, тобто випадкове нажаття на гачок виключається. Враховуючи це прокурор вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і неупереджено дослідив докази у справі та постановив законний і обґрунтований вирок і просить його залишити без змін, а подані на нього апеляційні скарги без задоволення.

- захисник ОСОБА_15 зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена в повному обсязі, доводи викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його захисника та законного представника обвинуваченого протирічать фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. Вона наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_7 не кається в скоєному, що є ключовою підставою для застосування ЗУ «Про амністію у 2011 році», а також звертає увагу в наданих додатках, що ОСОБА_7 наніс на своє тіло татуїровки, які на злочинному жаргоні означають «макруха», тобто вбивство, і розмістив свої фото з татуїровками в соціальних мережах. Враховуючи вищезазначені обставини захисник ОСОБА_15 просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг, обвинуваченого,захисника, та законного представника в повному обсязі, а обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити в силі.

- потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , наводять аналогічні доводи щодо апеляційних скарг обвинуваченого, його законного представника та захисника, що і їх представник ОСОБА_15 і звертають увагу на те, що ОСОБА_7 здійснивши вбивство їхнього сина, але жодного разу не вибачився і хоче взагалі звільнитися від кримінальної відповідальності. Вони вважають, що ОСОБА_7 не має щирості як ні в скоєному, так і каятті, а тому також просять відмовити в повному обсязі в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого, захисника, законного представника, а обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали свої вимоги викладені в скаргах і просили вирок суду першої інстанції скасувати, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ст. 115 ч.1 КК України на ст.119 ч.1 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про амністію у 2011 році», а подальше провадження по справі закрити, прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок суду законним і обґрунтованим і просила його залишити без змін, потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які не погоджуються з апеляційними скаргами обвинуваченого, захисника та законного представника обвинуваченого і просять відмовити в задоволенні їх апеляційних скарг, а обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_7 залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно з ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити вирок. Відповідно до ст. 408 ч. 1 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміні правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне правопорушення.

В ході апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження та часткового дослідження апеляційним судом доказів були встановлені наступні обставини.

Перебуваючи в будинку за місцем проживання в АДРЕСА_1 , неповнолітній ОСОБА_7 30 серпня 2010 року, за відсутності членів сім`ї, знайшов на горищі заряджену мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, яка була там схована і переніс в будинок, де сховав під ліжком в спальній кімнаті.

31 серпня 2010 року вранці до будинку в АДРЕСА_1 , де знаходився неповнолітній ОСОБА_7 , прийшов неповнолітній ОСОБА_12 , а пізніше неповнолітній ОСОБА_13 .

Близько 11 години ОСОБА_7 взяв у спальній кімнаті з-під ліжка мисливську рушницю моделі «ТОЗ» 16 калібру, яка була заряджена мисливськими патронами, з метою похизуватись перед ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не перевіривши, чи рушниця заряджена, проявляючи тим самим злочинну недбалість. В прихожій кімнаті, де знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_7 навів рушницю на ОСОБА_13 , який відштовхнув стволи рушниці рукою вліво від себе.

Після цього ОСОБА_7 , тримаючи рушницю в руках, навів її стволи в сторону ОСОБА_12 , нажав на спусковий гачок, від чого відбувся постріл.

Внаслідок дій ОСОБА_7 з необережності у виді злочинної недбалості дробовий заряд з рушниці влучив у голову ОСОБА_16 , в результаті чого він був смертельно травмований і від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

З метою приховати сліди злочину ОСОБА_7 , за допомогою ОСОБА_13 , тіло ОСОБА_12 відтягнув у нежиле господарство в АДРЕСА_2 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, винним себе визнав частково і показав, що 30.08.2010 року з горища будинку по місцю проживання дістав мисливську рушницю, яка не була повністю складена і переніс та поклав її під ліжко в спальній кімнаті. При цьому він не бачив, чи знаходяться в ній патрони, чи ні.

31 серпня 2010 року в першій половині дня до нього додому прийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими він перебував в дружніх стосунках. Зайшовши в спальну кімнату, він взяв з-під ліжка рушницю, яка при цьому повністю склалась, і вийшов з нею в прихожу кімнату, де знаходились ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з метою похвастатись та показати рушницю. Тримаючи рушницю в правій руці, він навів її в сторону ОСОБА_13 , який рукою відхилив стволи вліво, в сторону від себе. Піднімаючи рушницю, він став наводити її в сторону ОСОБА_12 і при цьому він мабуть зачепив спусковий гачок і стався постріл, але курки він не зводив та не знав, що вона заряджена. Заряд патрона влучив ОСОБА_12 в голову і він впав на підлогу. Він злякався і при цьому говорив ОСОБА_13 , що не знав, що рушниця заряджена і неодноразово телефонував до швидкої допомоги, але не зміг дозвонитись. Перебуваючи в шоковому стані та дуже схвильованим, він тіло потерпілого разом з ОСОБА_13 переніс на територію сусіднього двору, де його сховав та говорив ОСОБА_13 , що ввечері закопають тіло. В будинку він ганчіркою витер сліди крові, а через деякий час в цей же день звернувся в міліцію та повідомив про вчинене.

Позбавити життя потерпілого, він не хотів, ніяких конфліктів з ним не мав, так як знаходився з ним в дружніх стосунках, а вбивство скоїв через необережність. Незважаючи на такі показання обвинуваченого ОСОБА_7 , його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується:

-показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які показали, що 31 серпня 2010 року їм стало відомо, що їх син був вбитий з рушниці ОСОБА_7 . Під час похорон сина, ОСОБА_13 розповів, що спочатку ОСОБА_7 навів рушницю на нього і він стволи відхилив від себе в сторону, а потім ОСОБА_7 навів стволи рушниці на їх сина, звів курки і зробив постріл йому в обличчя, а також, погрожуючи йому, заставив перенести тіло сина в сусіднє господарство.

Свідок ОСОБА_19 , допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, підтвердив, що 31 серпня 2010 року в першій половині дня разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 знаходився в будинку останнього, з яким він та ОСОБА_12 перебували в дружніх стосунках. Під час розмови ОСОБА_7 пішов в спальну кімнату, з якої вийшов, тримаючи в руці мисливську рушницю, і вони стали її розглядати. Потім ОСОБА_7 навів стволи рушниці в його сторону, але він рукою відвів їх від себе в ліву сторону. Він почув, що ОСОБА_7 , нібито звів курки, направив стволи рушниці в сторону ОСОБА_12 і зробив постріл. Від пострілу в голову ОСОБА_12 впав на підлогу і вони зрозуміли, що потерпілий помер. ОСОБА_7 намагався телефонувати на швидку допомогу, але не зміг це зробити. Будучи переляканим і знаходячись в шоковому стані ОСОБА_20 йому говорив, що не знав проте, що рушниця заряджена.

Потім ОСОБА_7 висловив на його адресу погрозу, але він не зрозумів, з якої причини він це зробив та заставив віднести разом з ним тіло ОСОБА_12 в сусіднє господарство та говорив, що вивезуть тіло та закопають в іншому місці.

-свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції підтвердила, що 31.08.2010 року її син розповів, що в його присутності ОСОБА_7 в своєму будинку зробив постріл з рушниці в ОСОБА_12 і вбив його, та показав їй, де вони залишили тіло потерпілого в сусідньому господарстві.

-свідок ОСОБА_22 показав, що його син ОСОБА_13 розповів йому, що ОСОБА_7 , підійшовши до них з рушницею, спочатку навів її на нього, а після того, як він відвів ствол від себе рукою вліво, він навів її на ОСОБА_12 і зробив постріл, та говорив йому, що не знав, що рушниця заряджена.

-свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 підтвердили, що ОСОБА_13 1 вересня 2010 року під час похорон ОСОБА_12 розповів їм про обставини, за яких ОСОБА_7 здійснив постріл з рушниці в потерпілого.

- Висновком судово-медичної експертизи № 210 від 1.10.2010 року стверджено, що у ОСОБА_12 мали місце тілесні ушкодження у вигляді зияючої рани з дефектом шкіри з дрібнофітонгатними осадженнями з погано співставляємими краями в ділянці спинки носа з частковим переходом на ділянку переносиці, що має раневий канал з загальним направленням зпереду назад, зліва направо і знизу вгору, по ходу якого виявлені пошкодження кістки лицевого черепа, що локалізується, в основному, в межах середньої і задньої провил черепних ямок з відходячими лінійними переломами на праву половину лобної кістки, праву половину потиличної кістки і на пірамідку лівої лобної кістки. Вказані тілесні ушкодження утворились в результаті сліпого вогнепального дробового поранення, від одного пострілу з гладкоствольної зброї з відстані від одного до трьох метрів, на що вказує наявність вхідного отвору, дефектом шкіри, наявність раневого каналу, по ходу якого виявлений свинцевий деформований шріт (т. 2 а.с. 3-7)

З протоколу відтворення обстановки і обставин події від 1 вересня 2010 року, який також був досліджений і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, слідує, що ОСОБА_7 детально розповів, за яких обставин він здійснив вбивство ОСОБА_12 з рушниці (т. 1 а.с. 63-70).

Під час перегляду відеозапису відтворення обстановки і обставин події, який був досліджений в судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідує, що ОСОБА_7 вказав на місце, де виявив рушницю на горищі будинку.

Висновок додаткової судово-медичної експертизи № 506 від 13.10.2010 року підтверджує, що ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 у виді проникаючого сліпого вогнепального поранення голови можуть відповідати механізму утворення продемонстрованому ОСОБА_7 при відтворенні обстановки і обставин події (т. 2 а.с. 11).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції з продемонстрованими протоколами відтворення обстановки і обставин події, проведеними з його участю, погодився.

Окрім цього, висновками судово-імунологічних експертиз стверджено, що на тампонах зі змивом з асфальту, підлоги, фрагменті штори, вилучених при огляді місця події, виявлено сліди крові, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 24-26, 31-33, 37-40, 45-47).

Висновком медико - криміналістичної експертизи № 398 від 29.09.2010 року стверджено, що на лоскуті шкіри в області носа ОСОБА_12 мається вхідне дробове вогнепальне пошкодження, та виявлені сліди свинцю та міді. Постріл був здійснений з гладкоствольної зброї на відстані 1-3 метри (т. 2 а.с. 16-19).

З висновків судово-хімічних експертиз від 18.10.2010 року № 31 та №32 слідує, що на марлевому тампоні, що був пропущений через лівий ствол рушниці, вилученої при огляді місця події, виявлено сліди пострілу і змащування, а в правому стволі слідів пострілу не виявлено; на відрізку бинта із спиртовим змивом з лівої руки ОСОБА_7 виявлені сліди, що характерні для пострілу зарядом із бездимного пороху ( т. 2 а.с. 66-68, 78-80).

Під час огляду місця події в будинку в АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено мисливську рушницю, патрон калібру 16 до мисливської рушниці та металічну гільзу, що підтверджується протоколом від 31 серпня 2010 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 21-44).

Висновком судово-балістичної експертизи № 126 від 14.10.2010 року стверджено, що представлена на дослідження рушниця виявлена при огляді місця події за фактом смертельного поранення ОСОБА_12 , є вогнепальною зброєю двохствольною гладкоствольною мисливською рушницею 16 калібру моделі «ТОЗ». Дана рушниця виготовлена заводським способом і придатна для стрільби мисливськими патронами 16 калібру. Постріл з даної рушниці без нажаття на спусковий гачок при умовах, близьких до експериментальних, не відбувається. Представлені на дослідження металеві предмети, вилучені з голови ОСОБА_12 , є компонентами патронів до мисливської гладкоствольної вогнепальної зброї, а саме шротом, що вистелений із гладкоствольної вогнепальної зброї (т. 2 а.с. 53-62).

Висновок додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року підтверджує, що в наданій на дослідження мисливській рушниці моделі «ТОЗ» № НОМЕР_1 , вилученій при огляді місця події по факту смертельного поранення ОСОБА_12 самозведенням курків при приведенні її стволів в складений стан, тобто в «бойове» положення з «переламаного» положення, не можливе; взведення курків вручну на бойовий звід, коли рушниця знаходиться в переламаному стані можливо; дану рушницю можливо зберігати із зведеними курками в такому положенні, щоб відбувся постріл з правого стволу даної рушниці необхідно натиснути передній спусковий гачок, щоб відбувся постріл з лівого стволу необхідно натиснути задній спусковий гачок; здійснення пострілу з рушниці без зведення курків при умовах, близьких до експериментальних, не відбувається; при переламуванні стволів рушниці вниз курки автоматично у зведений стан не стають (т. 3 а.с. 77-79).

Висновки додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не натискав на задній спусковий гачок рушниці, оскільки без натискання на вказаний гачок постріл не міг відбутися.

З висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 248 від 13.10.2010 року слідує, що ОСОБА_7 під дії ст.ст. 19, 20 КК України не підпадає. Експерт психолог ОСОБА_14 в даному висновку експертизи зазначила, що в психологічному плані у ОСОБА_7 простежується недооцінювання потенційної небезпеки, слабкість прогностичних, регуляторних форм поведінкових реакцій, емоційно-вольова нестійкість, висока імпульсивність поведінки, труднощі вольового контролю в суб`єктивно складних ситуаціях (т. 2 а.с. 86-90).

Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції експерт-психолог ОСОБА_14 підтвердила даний нею висновок і, крім того, пояснила, що в діях ОСОБА_7 в даному випадку, проявилось хвастовство перед друзями та простежувалось недооцінювання потенційної небезпеки.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений з мотивів бахвальства, зверхності та хизування на грунті нерозсудливості звів курки в рушниці та, розуміючи, що вона заряджена, умисно нажав спусковий крючок та вчинив умисне вбивство потерпілого, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у даному провадженні, про що свідчать, обставини події, які передували даному кримінальному правопорушенню та відбулися після нього.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та призначення покарання, оскільки до вимог п.п. 10, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, вимог ст.ст. 17, 22, 26 КПК України органи досудового розслідування, представники державного обвинувачення повинні довести вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується даній особі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування та державним обвинуваченням не доведено обставини, що ОСОБА_7 умисно пострілом з рушниці протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_12 . Показання обвинуваченого, як в ході проведення з ним відтворення обстановки і обставин події, так і в ході розгляду справи в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції щодо обставин вчинення кримінального правопорушення є послідовними.

З показань обвинуваченого ОСОБА_7 , як даних ним в ході досудового розслідування при відтворенні обстановки і обставин події (слідчого експерименту), т. 1 а.с. 63-67, так і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції вбачається, що 30 серпня 2010 року він зняв з горища будинку мисливську рушницю, яка не повністю була складена, але не бачив, що вона заряджена та поклав її під ліжко в спальній кімнаті будинку. 31 серпня 2010 року до нього прийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з якими він перебував в дружніх стосунках. Зайшовши в спальну кімнату, він взяв з-під ліжка рушницю, яка під час цього склалась і вирішив перед хлопцями похвастатись та показати її. Не знаючи, що вона заряджена, він навів її на ОСОБА_13 , але він рукою відвів її від себе. Потім він, тримаючи рушницю правою рукою, став піднімати та наводити рушницю в сторону ОСОБА_12 , але курки не зводив, і в цей час стався постріл і ОСОБА_12 впав на підлогу.

Він не може стверджено вказати натискав, чи ні на спусковий гачок, можливо його зачепив. Злякавшись, та перебуваючи в шоковому стані він сказав ОСОБА_13 , що він не знав, що рушниця заряджена та намагався зателефонувати в швидку допомогу, але не зміг це зробити. Умислу на вбивство потерпілого він не мав, так як з ним не сварився та знаходився в дружніх стосунках.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції також підтвердив, що він, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 знаходились в дружніх стосунках. Коли вони з ОСОБА_12 знаходились в будинку ОСОБА_7 він пішов в спальну кімнату і виніс рушницю, і вони її роздивлялись. Потім ОСОБА_7 навів ствол рушниці на нього і він відвів її рукою вліво від себе. Після цього ОСОБА_7 став піднімати рушницю вверх в сторону ОСОБА_12 нажав на спусковий крючок і відбувся постріл в голову останнього, від чого він впав на підлогу. Злякавшись, ОСОБА_7 говорив, що не знав, що рушниця заряджена і декілька разів намагався зателефонувати до швидкої допомоги, але не зміг дозвонитись.

Посилання суду першої інстанції у вироку на показання свідка ОСОБА_13 в тій частині, що ОСОБА_7 звів курки, навів рушницю на ОСОБА_12 і зробив постріл ніяким чином не спростовують показання обвинуваченого, що йому не було відомо, що рушниця була заряджена. Крім цього, і сам ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що йому не було відомо, що рушниця була заряджена.

Крім цього, з висновку додаткової судово-балістичної експертизи № 63 від 1.06.2011 року (т. 3 а.с. 77-79) слідує, що в наданій на дослідження мисливській рушниці моделі «ТОЗ» 3 157209, вилученій при огляді місця події, зведення курків вручну на бойовий звід, коли рушниця знаходиться в переламаному положенні можливо, і дану рушницю можливо зберігати зі зведеними курками в такому положенні.

Висновок вказаної експертизи підтверджується поясненнями обвинуваченого, що він курки в рушниці не зводив, оскільки рушниця могла зберігатись в переламаному стані із зведеними курками.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 1.10.2011 року № 210 при дослідженні трупа ОСОБА_12 встановлено, що рановий канал має загальне направлення з переду назад, зліва на право і знизу вгору.

Даний висновок підтверджує показання ОСОБА_7 про те, що, коли він піднімав рушницю знизу вгору, в сторону потерпілого, відбувся постріл в сторону ОСОБА_12 , і при цьому він можливо нажав спусковий гачок.

Яких-небудь об`єктивних даних, спростовуючи показання обвинуваченого, що він зводив курки рушниці в ході апеляційного розгляду кримінального провадження не здобуто, а судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження також достовірно не встановлено.

Твердження суду першої інстанції, що 30 серпня 2010 року, знімаючи рушницю з горища, ОСОБА_7 не міг не побачити, що в її стволах є патрони, а 31 серпня 2010 року, складаючи її в спальній кімнаті та переносячи її в кімнату, де знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також не міг не бачити, що вона заряджена тому, що його батько є мисливцем та залучав сина до процесу мисливства, тому останній знав, як доглядати та утримувати зброю, на переконання колегії суддів, ґрунтується лише на припущеннях, оскільки ні органами досудового розслідування, ні судом під час розгляду кримінального провадження не було встановлено об`єктивних та безперечних доказів, які б об`єктивно підтверджували б вказані висновки суду і проти цього заперечував і сам обвинувачений.

З висновку судової психологічно психіатричної експертизи (т.2 а.с. 86-90), яка була досліджена в судовому засіданні суду апеляційної інстанції слідує, що були встановлені слабкість прогностичних реакцій у неповнолітнього ОСОБА_7 , незрілість форм, недооцінка небезпеки від зброї, відсутність прогнозу, аналізу на перспективу, емоційна вольова нестійкість, висока імпульсивність, хвастовство. Висновок даної експертизи експерт психолог ОСОБА_14 підтвердила і під час її допиту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

З матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції дослідив висновок даної судової психолого психіатричної експертизи, але у вироку взагалі не дав її оцінки.

Аналізуючи висновок даної експертизи та показання експерта психолога ОСОБА_14 в судовому засіданні, колегія суддів приходить до переконання, що неповнолітній ОСОБА_7 , який на час вчинення кримінального правопорушення мав вік, який лише перевищував 16 років, не будучи обізнаним, що рушниця заряджена направляючи її стволи в сторону ОСОБА_17 не дооцінив небезпеки від зброї та при відсутності прогнозу, аналізу на перспективу, маючи емоційно вольову нестійкість проявив хвастовство. Вказана поведінка обвинуваченого призвела до того, що він проявивши злочинну недбалість нажав на спусковий гачок в результаті чого відбувся постріл з рушниці, внаслідок чого потерпілому було заподіяне смертельне поранення.

Згідно основних засад кримінального провадження, передбачених п.п. 10, 15 КПК України та ст.ст. 17, 22 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на користь такої особи, і кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення своїх правових позицій, прав, свобод, законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Апеляційний суд констатує, що стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , розуміючи, що рушниця заряджена, навів її стволи в обличчя потерпілого ОСОБА_12 і, передбачаючи, що в разі нажиму на спусковий гачок станеться постріл, з мотивів прояву юнацького хвастовства, бахвальства, зверхності та хизування на грунті нерозсудливості, передбачаючи настання такого наслідку, як поранення потерпілого та настання його смерті, умисно нажав на спусковий гачок, який від отриманого поранення помер на місці. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення не спростовані, а докази, на які посилається сторона обвинувачення, як на такі, що підтверджують його винність в скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних в обвинувальному акті, є непрямими.

З контексту п. 22 Постанови Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в правах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для застосування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, поведінку і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З пункту 26 вищезазначеної постанови слідує, що у випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відведення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати, як убивство через необережність і заподіяння необережного тяжкого чи середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

В свою чергу, у відповідності з ч. 3 ст. 75 КК України, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків (дії або бездіяльність), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Допитані в ході судового розгляду в суді першої інстанції свідки, друзі потерпілого та обвинуваченого, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердили, що між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_12 були дружні стосунки і їм не було відомо, що між ними виникали сварки та конфлікти.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що після того, як потерпілий після пострілу з рушниці впав на підлогу, обвинувачений ОСОБА_7 злякався і знаходячись в шоковому стані говорив, що він не знав, що рушниця заряджена і намагався декілька разів по телефону викликати швидку допомогу, але не зміг це зробити.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку мала місце необережність з боку обвинуваченого у вигляді злочинної недбалості і давали підстави ОСОБА_7 передбачити можливість настання суспільно небезпечного наслідку своїх дій у вигляді заподіяння смерті потерпілому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України за ознаками вбивства особи, вчиненого через необережність внаслідок злочинної недбалості, оскільки ОСОБА_7 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча був повинен і міг їх передбачити.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції та поданих до суду апеляційної інстанції запереченнями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх законного представника та прокурора у кримінальному провадженні, що версія обвинуваченого про заподіяння ним смерті ОСОБА_12 внаслідок необережних дій, не знайшла свого підтвердження в ході судового та досудового розслідування, оскільки судом не наведено доказів та висновків, якими вони спростовуються. Не надано судом першої інстанції і належної оцінки всім доказам по справі з приводу їх належності, а мотивувальна частина вироку не містить переконливих мотивів, які б вказували на те, що обвинувачений вчинив умисне вбивство потерпілого.

Колегія суддів не може погодитись з доводами потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та їх законного представника, та прокурора у кримінальному провадженні, які викладені ними в запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого, його законного представника та захисника про те, що з метою приховати умисне вбивство та сліди злочину ОСОБА_7 разом з ОСОБА_13 відтягли тіло потерпілого в інше нежиле господарство, а потім ОСОБА_7 намагався тіло ОСОБА_12 закопати в іншому місці.

Так, ОСОБА_7 в показаннях під час досудового розслідування в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції неодноразово вказував, що дуже злякався, що заподіяв пострілом з рушниці смертельне поранення потерпілому, а тому вирішив відтягти тіло з допомогою ОСОБА_13 до іншого нежилого приміщення. Про те, що ОСОБА_7 після смертельного поранення потерпілого був переляканий та перебував у шоковому стані підтвердив свідок ОСОБА_13 під час його неодноразових допитів.

Про те, що ОСОБА_7 не мав наміру приховати сліди злочину шляхом переміщення тіла ОСОБА_12 в інше нежиле приміщення, а потім і закопати його вказує його послідуюча поведінка. Через незначний період часу після вчиненого ОСОБА_7 розповів про вчинене вбивство своїй матері ОСОБА_9 та розповів, де знаходиться тіло потерпілого, а потім в цей же день звернувся до райвідділу міліції та розповів про вчинене ним кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані що характеризують особу ОСОБА_7 , а саме те, що він вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім, раніше не засуджувався, добровільно з`явився до органів міліції та зізнався у вчиненому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано прийнято рішення, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у виді позбавлення волі, враховуючи, що він вчинив злочин внаслідок якого настала смерть потерпілого.

В той же час, в матеріалах кримінального провадження є письмова заява ОСОБА_7 , згідно якої він просить звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ст. 119 ч. 1 КК України, як особу, яка на момент вчинення злочину була неповнолітньою.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення, 31 серпня 2010 року, був неповнолітнім та вчинив злочин з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а тому він підпадає під дію п. «а» ст. 1 ст. 8 Закону України «Про амністію у 2011 році».

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році»

Що ж стосується цивільного позову потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 на їх користь заподіяної ним матеріальної та моральної шкоди, то ними апеляційні скарги з цього приводу не подавались і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вони погодились з вироком суду першої інстанції щодо розміру визначених судом стягнень на їх користь. В апеляційних скаргах обвинуваченого, його законного представника та захисника також не порушувалось питання щодо перегляду вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілих.

На підставі наведеного керуючись ст.ст. 372, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 9 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України і призначити йому покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі п. «а» ст. 1 ст. 8 Закону України «Про амністію у 2011 році», ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання.

З під варти ОСОБА_7 звільнити із зали суду.

В іншій частині вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4