Ухвала

іменем україни

9 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9,

при секретарі ОСОБА_10,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0001699 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

м. Борисполя Київської області, котрий

мешкає по АДРЕСА_1,

такого, що судимості не мав,

за участю прокурора ОСОБА_11,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування постановлених у кримінальному провадженні судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м'якості.

На обґрунтування безпідставно призначеного засудженому розміру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням прокурор вказує на відсутність пом'якшуючих засудженому покарання обставин, як щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також неврахування обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінальних правопорушень з особливою жорстокістю, підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, та обставини їх вчинення.

Крім того, прокурор зазначає про невмотивованість ухвали суду апеляційної інстанції щодо залишення вироку суду без зміни.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник засудженого ставить вимогу про відмову у її задоволенні, залишивши постановлені судові рішення без зміни.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року, в якому ухвалою названого суду від 25 вересня 2014 року виправлено описку, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за частиною 4 статті 296 КК України на 4 роки позбавлення волі, частиною 2 статті 345 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 11 серпня 2013 року о 5 годині по АДРЕСА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння у супроводі собаки «німецька вівчарка», всупереч намаганням сторонніх осіб припинити протиправні дії, вчинив до потерпілого ОСОБА_2 грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та мало прояв у спричиненні останньому разом з невстановленою особою тілесних ушкоджень руками і ногами по різним частинам тіла потерпілого, розкладним ножиком у правий плечовий суглоб та напад собаки на потерпілого на виконання команд ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 цього ж дня о 5 годині 52 хвилини умисно заподіяв ОСОБА_3, котрий разом з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибули на місце пригоди для виконання службових обов'язків, як працівників правоохоронного органу, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, шляхом надання собаці команди, спрямованої на ураження противника.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, вважаючи необхідним скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на наведених у вироку доказах, які судом належно досліджені та оцінені.

Тоді як, подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 4 статті 296, частиною 2 статті 345 КК України злочинних дій ОСОБА_1 прокурором у касаційній скарзі не заперечуються та не оскаржуються.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про необґрунтовано м'який розмір призначеного засудженому покарання та безпідставне звільнення засудженого від його відбування з випробуванням, то колегія суддів вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи засудженому за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, враховував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які віднесені до середньої тяжкості та тяжкого, дані про його особу, котрий раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, уважний до людей, працелюбний, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, проходив службу на навчальному полігоні в/ч 3001 на посаді оператора електрика автодрому в період часу з 2003 по 2004 роки, де зарекомендував себе з позитивного боку та за морально-психологічними та діловими якостями гідний продовжувати службу у внутрішніх військах МВС України та інших установах органів внутрішніх справ, під час судових дебатах виявив бажання вступити добровольцем у ряди АТО та захищати Україну, а також пом'якшуючі покарання обставини, як щире каяття, відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди, та вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, як обтяжуючу покарання обставину.

Вказана сукупність обставин, що пом'якшують покарання, як таких, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, та даних про особу засудженого надали суду першої інстанції підстави для висновку про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Достатність та необхідність призначеного засудженому покарання у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликала, про що наведено відповідні мотиви.

З обраними розміром покарання та формою його відбування погоджується і колегія суддів, оскільки норми закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону не містять застережень щодо того, на якій стадії судового розгляду надання особою своїм діям критичної оцінки має визнаватися судами як щире каяття.

Тоді як, відшкодування потерпілим спричинених засудженим збитків слугувала підставою написання ними відповідних заяв, не подавати цивільні позови та висловлювати бажання не позбавляти його волі (т.1 а.п.45,174).

Що ж стосується неврахуванню обтяжуючої покарання обставини, як вчинення кримінальних правопорушень з особливою жорстокістю, то таке твердження прокурора колегія суддів визнає безпідставними з огляду на спосіб вчинення засудженим кримінальних правопорушень, що виключає спричинення потерпілим особливо болісних відчуттів або моральних чи психічних страждань. При тому, що про таку обставину в обвинувальному акті не зазначалося.

Таким чином, колегія суддів вважає розмір призначеного у мінімальних межах покарання та обрана форма його відбування виваженими та достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто такими, що відповідають вимогам статті 65 КК України.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, призначене покарання ОСОБА_1 справедливим, а відтак касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9