У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Пивовара В.Ф., Скотаря А.М.

розглянула в судовому
засіданні в м. Києві 5 липня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на судові рішення у даній справі.

Вироком
Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 липня 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,

в силу ст.55 КК
України 1960 року такий,

що не має
судимості,

засуджений:

-
за ст.15, ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна;

-
за ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна;

- за ч.3 ст.289 КК
України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ст.304 КК України на 1 рік позбавлення волі, а на підставі ст.70 КК
України остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження,

раніше судимий 16
березня 1998 року

за ч.2 ст.206 КК
України на 1 рік

позбавлення
волі,

засуджений:

-
за ч.5 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна;

-
за ч.3 ст.289 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно
визначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Його ж виправдано за ст.304 КК України
за відсутністю в діях складу злочину.

Постановлено
стягнути в солідарному порядку з засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 11 359 грн. 90 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди.

Цим
вироком також засуджено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
які судові рішення в касаційному порядку не оскаржили та щодо них не внесено
касаційне подання прокурора.

За
вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними у тому, що вони разом з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та іншими невстановленими слідством особами, організувались у
стійке об`єднання для вчинення корисливих злочинів, в процесі вчинення яких
діяли згідно розробленого і погодженого між ними плану злочинних дій, з чітким розподілом ролей і
підпорядковувались керівнику групи ОСОБА_3.

На
початку вересня 2001 року ОСОБА_1, за попередньою домовленістю з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, проник у гараж, що розташований по АДРЕСА_1, де заволоділи автомобілем
“Опель-Кадет” державний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5 та передали за
домовленістю ОСОБА_2.

У
жовтні 2001 року, близько 24 години, ОСОБА_1, за попередньою домовленістю з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проник через вікно у коридор адміністративного будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_2, де, зламавши двері до поштового відділення, намагався
викрасти гроші, але злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його
волі, оскільки не міг зламати двері грошового сховища.

15
листопада 2001 року, близько 21 години, ОСОБА_1, за попередньою домовленістю з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проник на подвір`я
будинку АДРЕСА_3, де вчинив крадіжку двох передніх дверей від автомобіля
“ІЖ-412 ИЄ” державний номер НОМЕР_2, що належав ОСОБА_10 на суму 54 грн. 54
коп. і передали ОСОБА_2., а згодом на вимогу потерпілого повернули їх.

На
початку вересня 2002 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою домовленістю з
невстановленою досудовим слідством особою, схилили ОСОБА_4 за невиконання
певних зобов`язань передати ключі від квартири його тітки ОСОБА_11, яка
проживає у квартирі АДРЕСА_4, звідки таємно викрали 2 760 доларів США та
спиртні напої, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 14 882
грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 6 жовтня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково змінено.
Дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч.3
ст.289 КК України на ч.2 ст.140 КК України (1960 року) і визначено покарання 5
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, а на підставі ст.70 КК
України за сукупністю вчинених ним злочинів остаточно визначено 7 років 6
місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Дії ОСОБА_2
перекваліфіковано з ч.3 ст.289 КК України на ч.2 ст.140 КК України (1960 року)
і визначено покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Пом`якшено призначене ОСОБА_2. покарання за ч.5 ст.185 КК України (2001 року) з
застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, а на підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених ним
злочинів остаточно визначено 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього
майна.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить його дії перекваліфікувати з ч.5
на ч.2 ст.185 КК України, оскільки вчинив крадіжку грошей у потерпілої ОСОБА_11
на меншу суму ніж встановлено судом. Вказує на те, що не втягував
неповнолітнього ОСОБА_4 у злочинну діяльність у зв`язку з чим в його діях
відсутній склад злочину, передбачений ст.304 КК України. Зазначає про те, що
обмовив ОСОБА_2 у причетності до вчинених злочинів. Стверджує про неправильне
розв`язання цивільного позову, оскільки заподіяна злочином шкода відшкодована
потерпілому. Також просить пом`якшити призначене
покарання, застосувавши до нього ст.69 КК України.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 посилається на неповноту та однобічність
досудового та судового слідства, розгляд справи з обвинувальним ухилом, істотне
порушення кримінально-процесуального законодавства, що призвело до його
необгрунтованого засудження. Вказує на недоведеність його вини в інкримінованих
злочинах. Зазначає, що місцевий суд постановив новий вирок, не виконавши вимог
зазначених в ухвалі Верховного Суду України. З урахуванням наведених доводів,
просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на нове
розслідування.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні таких слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів кримінальної
справи, висновки суду про доведеність винності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні
інкримінованих злочинів та кваліфікацію їх дій за ст.15, ч.5 ст.185, ч.5 ст.185,
ч.2 ст.140 (1960 року), ст.304 КК України та ч.5 ст.185 та ч.2 ст.140 КК
України відповідно відповідають фактичним обставинам справи, які
встановлені з урахуванням усіх як об'єктивних, так і суб'єктивних
факторів, що мали бути взяті до уваги при з'ясуванні дійсних обставин події та
грунтуються на зібраних у справі доказах. Зокрема, вони підтверджуються
показаннями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в стадії досудового слідства;
показаннями потерпілих, показаннями вказаних у
вироку свідків та даними протоколів слідчих дій.

Суди
як першої, так й апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи засуджених
аналогічні тим, що викладені у їх касаційних скаргах про неправильну
кваліфікацію дій ОСОБА_1 та непричетність ОСОБА_2 до інкримінованих злочинів. Викладені
в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, такими, що
не відповідають матеріалам справи, колегія суддів знаходить обгрунтованими.
Фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_2 намагається у такий спосіб
уникнути відповідальності за скоєне.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи
процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінені доказів, які б
ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації
дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, судом касаційної інстанції не встановлено. Висновки
суду грунтуються на достатніх та допустимих доказах.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 та ОСОБА_2. покарання, з урахуванням
змін внесених апеляційним судом, то воно є справедливим, відповідає вимогам ст.
65 КК України, підстав для зміни судових рішень у цій частині також немає.

Цивільний позов розв`язаний відповідно до вимог цивільного та
кримінально-процесуального законодавства. З вироку видно, що цивільний позов
потерпілої ОСОБА_11 залишено без розгляду у зв`язку
з її відсутністю в судовому засіданні і відомостей про підтримання цивільного
позову від неї не надходило. Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що заподіяна
злочином потерпілому ОСОБА_5 шкода
відшкодована є безпідставними, оскільки останній заперечив її відшкодування.

Таким чином, не знаходячи передбачених ст. 398 КПК України підстав для
призначення даної справи до розгляду, керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

у
задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вирок
Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 липня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 6 жовтня 2006 року відмовити.

С у д д і:

Коновалов В.М. Пивовар В.Ф. Скотарь А.М.