Ухвала іменем україни 30 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Докучаєвськ Донецької області, громадянина України, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Докучаєвського міськрайонного суду Донецької області від 14 грудня 2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Усове Овруцького району Житомирської області, громадянина України, без постійного місця проживання, раніше не судимого,

за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев'ять років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань визначено ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з конфіскацією майна.

Вирішені питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 08 вересня 2013 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2 на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп'яніння, зайшли в салон автомобіля «РАФ №220301», д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, та знаходився на 36 км узбіччя автодороги «Київ-Одеса» поблизу смт Калинівка Васильківського району Київської області, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного заподіяння смерті, кухонним ножем, який ОСОБА_1 взяв на столі, що знаходився поруч із автомобілем, умисно став завдавати ним численні удари у верхню частину тулуба ОСОБА_4, який перехватив руку ОСОБА_1 З метою подолання опору ОСОБА_4, за вказівкою ОСОБА_1, ОСОБА_2, тримав руки потерпілого та передав йому молоток, який лежав в салоні автомобіля. ОСОБА_1 молотком наніс потерпілому чисельні удари по голові, після яких ОСОБА_4 перестав чинити опір і він, наявним у нього кухонним ножем, став наносити численні удари у верхню частину тулуба потерпілого, а потім по проханню ОСОБА_2, передав йому ножа та витягнув із кишені своєї куртки розкладного ножа, яким став умисно наносити потерпілому удари в тулуб та нижні кінцівки, а ОСОБА_2 наніс переданим йому ножем удари у верхню частину тіла потерпілого.

Переконавшись у смерті потерпілого ОСОБА_4, ОСОБА_1 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, незаконно заволоділи мобільним телефоном «Nokia-6080» зі стартовим пакетом стільникового зв'язку ПрАТ «Київстар», мобільним телефоном «Samsung GT-E108», грошовими коштами, спортивною сумкою та курткою, з місця вчинення злочину зникли, викраденим на загальну суму 8 025 гривень розпорядились на власний розсуд.

В результаті вищевказаних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно висновку судово-медичної експертизи № 275 від 04 грудня 2013 року, ОСОБА_4 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які являються безпосередньою причиною смерті потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року вищезазначений вирок суду залишений без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і правильності кваліфікації їх дій за пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, вважає, що судові рішення щодо останніх підлягають скасуванню у зв'язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м'якості та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, посилається на те, що районним судом належним чином не враховані наслідки спричинених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 злочинів, у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_1 неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, негативно характеризується за місцем проживання, на час вчинення злочинів перебував у розшуку, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність останнього та його небажання ставати на шлях виправлення. Також вказує, що засуджені вчинили злочини у стані алкогольного сп'яніння, матеріальна та моральна шкода потерпілій не відшкодована.

Поряд з цим зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам прокурора при розгляді його апеляційної скарги, внаслідок чого ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суд касаційної інстанції, згідно п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При призначенні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 покарання, районний суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, які відносяться до особливо тяжких, згідно ст. 12 КК України, їхні посередні характеристики, які вели бродячий спосіб життя, відсутність обставин, що пом'якшують покарання, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочинів у стані алкогольного сп'яніння, крім того у ОСОБА_1 рецидив злочину, та обґрунтовано визнав за необхідне призначити останнім покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мотивувальна частина ухвали складається із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження; встановлених судом першої інстанції обставин; встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Апеляційним судом ці приписи законодавства виконані.

Так, апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в тому числі й за апеляційною скаргою прокурора у порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі її доводи, не знайшов підстав для скасування вироку районного суду в частині призначеного останнім покарання за м'якістю.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованою.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покарання є обґрунтованим і необхідним для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 70 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень і задоволення скарги прокурора, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7