Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 1-17/10
Вирок

Іменем України

02 лютого 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю прокурора Яремка С.М.

потерпілої ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, розлученого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого ВАТ Редутський щебеневий завод, в силу ст.89 КК України не судимого, проживаючого за адресою: Комсомольськ, АДРЕСА_1,

за ч.1 ст.121 КК України

встановив:

Підсудний ОСОБА_2 вчинив умисний тяжкий злочин за таких обставин:

16 травня 2009 року близько 07-00 год., підсудний, знаходячись біля будинку № 68 по вул. Леніна в м. Комсомольську в ході сварки, що виникла на ґрунті ревнощів між ним та потерпілою ОСОБА_1, з якою підсудний проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу, умисно, з метою заподіяння тяжкого тілесного ушкодження наніс ОСОБА_1 удар ножем в область черевної порожнини, внаслідок чого заподіяв потерпілій тілесне ушкодження у вигляді одиночного проникаючого поранення черевної порожнини, що потягло внутрішньочеревну кровотечу, ускладнилось геморрагічним шоком 1-го ступеня і за ступенем тяжкості є небезпечним для життя в момент його заподіяння.

Підсудний ОСОБА_2 свою вину в предявленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечив самогофакту нанесення потерпілій удару ножем за обставин, зазначених в мотивувальній частині вироку, і суду показав, що під час вчинення інкримінованого злочину діяв під впливом ревнощів по відношенню до потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_1 підтвердила суду, що 16 травня 2009 року, підсудний зранку, під впливом ревнощів прийшов до неї додому, влаштувавши чергову сварку. Відібравши у неї мобільний телефон, пішов на вулицю, маючи на меті подивитись кількість вхідних дзвінків. Вона вибігла за ним на вулицю, і в ході сварки, яка продовжилась між ними на подвірї, раптово відчула удар в область живота, не зрозумівши одразу характер нанесеного пошкодження. Вже дома викликала швидку через кровотечу і погіршення стану здоровя. Згодом, підсудний повністю оплатив проведене лікування, претензій матеріального характеру до нього не має.

За висновком судово-медичної експертизи ( а.с. 46 ) у потерпілої було виявлене колото-різане тілесне ушкодження у вигляді одиночного проникаючого поранення черевної порожнини праворуч без пошкодженням внутрішніх органів, яке ускладнилось внутрішньою крововтратою та геморрагічним шоком та утворилось від дії колючо-ріжучого предмету, і за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Обґрунтовуючи висновки про доведеність вини підсудного в скоєні інкримінованого злочину, суд, застосовуючи положення ч. 3 ст. 299 КПК України, приймає до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються.

Умисні дії ОСОБА_2, які виразились в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_1 тяжкого тілесного ушкодження, органами досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 1 ст.121 КК України.

Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що скоєний ОСОБА_2 злочин є тяжким, і враховує тяжкість наслідків, що настали.

За висновком ЛКК ОСОБА_2 практично здоровий, працездатний, примусового лікування від наркоманії та алкоголізму не потребує. За місцем проживання характеризується позитивно. Розлучений, утримує двох дітей інвалідів дитинства. Працює, за місцем роботи характеризується добре.

Вирішуючи питання про вид покарання, суд, враховуючи дані про особу підсудного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, що визнано судом в якості обставини, помякшуючої покарання, факту добровільного відшкодування ним завданої потерпілій матеріальної шкоди, приймаючи до уваги, що покарання, як захід примусу має на меті не тільки кару а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважає можливим його виправлення без відбування покарання, з встановленням максимального іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України.

Питання про речові докази вирішене судом відповідно до вимог ст.81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.323, 324 КПК України,

засудив:

ОСОБА_2 за 1 ст. 121 КК України до пяти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з встановленням іспитового строку тривалістю на три роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобовязати засудженого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу залишити попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речові докази по справі: нічну сорочку повернути потерпілій, як їй належну.

На вирок суду протягом 15 днів з часу його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя підпис ОСОБА_3

З оригіналом вірно:

Суддя Окунь Т.В.