УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/5376/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 187 ч.3 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 :
ОСОБА_9 ,
потерпілого: ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чайсубани,
Кубулецького району, Адмарської області,
республіки Грузія, громадянина Грузії,
АДРЕСА_1 , маючого на утриманні
малолітню дитину, судимого: - 26.03.2003 року
Комінтернівським районним судом м. Харкова за
ст.ст. 185 ч.3,15,42 КК України на 4 роки 6 місяців
позбавлення волі; - 20.01.2009 року Фрунзенським
районним судом м. Харкова за ст.ст. 185 ч.3, 42 ч.3
КК України на 4 роки 9 місяців 23 дні позбавлення
засуджено за ст. 187 ч.3 КК України на 8 (вісім) років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, що є його особистою власністю.
Початок строку відбування покарання рахується з дня затримання 08 квітня 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця
с. Чайсубани, Кубулецького району,
Адмарської області, республіки Грузії,
маючого на утриманні двох малолітніх
дітей, проживаючого за адресою:
судимого,-
засуджено за ст. 187 ч.3 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі, з конфіскацією ? частини майна, що є його особистою власністю.
Початок строку відбування покарання рахується з дня затримання 08 квітня 2014 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено попереднім тримання під вартою.
· паспорт громадянина Грузії на ім`я ОСОБА_11 серії НОМЕР_1 та на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 , передано на зберігання в матеріалах особової справи затриманих.
Судові витрати за проведення експертиз в розмірі 2 948,4 грн стягнути на користь держави з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1 474,20 грн. з кожного.
Згідно змісту вироку суду 07 квітня 2014 року близько 18 години, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, а саме: із ОСОБА_12 та двома невстановленими слідством особами, знаходячись в АДРЕСА_2 , домовились вчинити розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 та членів його сім`ї.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених слідством осіб, на невстановленому слідством автомобілі марки ВАЗ червоного кольору, під керуванням невстановленої слідством особи виїхали з м. Києва в напрямку м. Коростеня Житомирської області, розподіливши між собою злочинні ролі та знаряддя вчинення злочину.
По приїзду в м. Коростень, 07.04.2014 року біля 22 години, обвинувачені та двоє невстановлених слідством осіб, на невстановленому слідством автомобілі марки ВАЗ червоного кольору прослідували до с. Ушомир Коростенського району, де зупинилися неподалік від домоволодіння АДРЕСА_3 , залишили автомобіль неподалік від будинку, підійшли до вказаного домоволодіння та почали вести спостереження за навколишньою обстановкою з метою вчинення розбійного нападу та уникнення викриття їх злочинних дій.
Дочекавшись, коли ОСОБА_10 та члени його сім`ї ляжуть спати, невстановлена слідством особа вказала обвинуваченим та другій невстановленій слідством особі слідувати за ним. Одягнувши на обличчя маски з прорізами для очей та ротової порожнини, наклали на руки рукавички, і взявши із собою знаряддя вчинення злочину всі вказані особи проникнули на територію вказаного домогосподарства та підійшли до будинку, де ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа о 01 год. 33 хв. 08.04.2014 року за допомогою металевої монтировки, яку ОСОБА_7 взяв у вищевказаному автомобілі марки ВАЗ, шляхом віджиму відчинив метало-пластикове вікно першого поверху будинку, після чого всі четверо проникли до спортивної зали будинку. Оглянувши перший поверх та пересвідчившись, що у вказаних приміщеннях нікого немає, обвинувачені та невстановлені слідством особи з жіночої сумки викрали 1000 доларів США, після чого всі піднялись на другий поверх будинку, де в одній із спалень відпочивали ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_10 та малолітній син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а в другій кімнаті малолітній син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..
Користуючись тим, що потерпілі спали, обвинувачені та невстановлені слідством особи здійснили напад на ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із проникненням у житло, який виразився у тому, що вказані особи нанесли числені удари в область голови ОСОБА_10 та шляхом демонстрації у них зброї, виказували погрози фізичної розправи та вбивства у випадку невидачі їм грошей та інших цінностей, яку потерпілі сприйняли як такі, що можуть бути реально виконаними, попередньо зв`язавши руки та ноги потерпілим липкою стрічкою, яку принесли з собою та почали вимагати у потерпілих передати їм грошові кошти та інші матеріальні цінності, чи вказати на їх місцезнаходження.
З метою подолання опору потерпілих, їх залякування та отримання від них грошових коштів і інших цінностей, вказані особи застосували фізичне насильство до їх малолітнього сина ОСОБА_14 , який відпочивав в другій кімнаті, а саме: привели його до спальної кімнати батьків і в їх присутності шляхом здавлювання руками шиї малолітнього припідняли його від підлоги до верху, внаслідок чого дитина стала кричати і плакати.
Отримавши від подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_10 інформацію про місцезнаходження грошових коштів та інших цінностей, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених слідством осіб, обшукали будинок та викрали грошові кошти та інше майно потерпілих.
В результаті розбійного нападу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених слідством осіб, незаконно заволоділи майном потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , а саме: золотими виробами, набором біжутерії, флаконом парфумів «Булгарі», грошовими коштами в сумі 9 000 грн., 3 302 доларами США, 1300 ЄВРО, а всього заволоділи чужим майном на загальну суму 143 149 грн. 34 коп., завдавши потерпілим матеріального збитку на вищевказану суму.
В ході вчинення розбійного нападу потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: рани в верхній частині лівої половини лоба на межі з волосяною частиною голови; подряпини в правій лобній ділянці; поверхневої рани в лівій скронево-потиличній ділянці, поверхневої рани по правій боковій поверхні живота, садна по передній поверхні нижньої частини лівої гомілки, синця в лівій скроневій ділянці з переходом на ліву вилицю, синця у лівій завушній ділянці з переходом на шию та ліву вушну раковину, синця в середній частині спинки носа з переходом на його обидва крила, садна в лівій лобній ділянці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 168 від 22.04.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.
В ході вчинення розбійного нападу малолітньому потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця в ділянці правої вилиці, поодиноких точкових саден по обох передньо- бокових поверхнях шиї, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 166 від 22.04.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.
В апеляціях: адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2014 року відносно ОСОБА_8 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляції адвокат ОСОБА_9 посилається на ті обставини, що судом першої інстанції були порушені вимоги КПК, оскільки належним чином не враховано, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 досконало не володіють мовою на якій велося судове слідство.
Закон містить імперативну вимогу перекладати на рідну мову або іншу мову, якою володіють сторони або особи, стосовно яких вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті.
На думку адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в перекладі на російську мову були надані частина процесуальних документів, а ряд інших процесуальних документів жодним чином не перекладалися та не вручалися підзахисному. Невиконання цих вимог тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2014 року
та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що судом першої інстанції не враховані пом`якшуючі його вину обставини, а також йому не надали перекладача.
Апелянт зазначає, що вирок йому незрозумілий, оскільки він не є громадянином України та не володіє українською мовою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2014 року, а справу направити на новий судовий розгляд.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не згоден, оскільки вважає, що за скоєний ним злочин, суд першої інстанції призначив йому велику міру покарання.
Також апелянт вважає, що на досудовому слідстві та судовому розгляді справи були порушені його права.
ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме щодо показань свідків, письмових та речових доказів. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і у суду не виникло сумнівів у добровільності їх позицій, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Розгляд справи вівся на українській мові, хоча в залі судових засідань і був присутній перекладач, але апелянт зазначає, що не пам`ятає, щоб йому роз`яснювали вимоги ст. 349 ч.3 КПК України та він не міг погодитися на дослідження не всіх матеріалів провадження, оскільки в нього є претензії, які він надасть в судовому засіданні апеляційного суду.
На апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надійшли заперечення від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 в інтересах якого діє ОСОБА_10 та старшого прокурора Коростенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_15 , в яких вони просять залишити апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.11.2014 року без зміни.
В обґрунтування заперечень посилаються на те, що доводи в апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є безпідставними, необґрунтованими, а вирок Коростенського міськрайонного суду законним.
Потерпілі та прокурор звертають увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 достатньо володіють, розуміють та можуть писати російською мовою. Свої свідчення під час досудового слідства та під час розгляду справи в суді давали російською мовою в присутності захисників та перекладача, а також свої апеляційні скарги обвинувачені написали особисто і на російській мові.
Їх захисники ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не заявляли під час досудового розслідування, підготовчого судового засідання, судово розгляду кримінального провадження клопотань про надання перекладача на будь-яку мову, в тому числі і перекладача на грузинську мову.
Свої покази як під час досудового слідства так і під час розгляду провадження в суді надавали на російській мові в присутності захисників і перекладача, а також свої апеляційній скарги обвинувачені написали особисто і на російській мові.
Заслухавши доповідача по справі, адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги з наведених мотивів, прокурора і потерпілого ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами та будь-ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Розглядаючи справу по суті, досліджуючи та оцінюючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю доведена у вчиненні нападу на потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 з метою заволодіння їх майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя осіб, які зазнали нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України.
Викладені доводи в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що розгляд справи проводився на українській мові, яку вони не розуміють без перекладача та те, що обвинувачений ОСОБА_8 не зрозумів вимоги ч.3 ст. 349 КПК України є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування кримінального провадження, а також під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України участь приймали захисники, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та перекладач російської мови ОСОБА_18 ..
Будь-яких клопотань як обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також й захисниками на протязі досудового розслідування, а також під час судового розгляду кримінального провадження з приводу надання обвинуваченим перекладача грузинської мови не заявлялось, всі документи обвинуваченими в присутності їх захисників були підписані власноручно на російській мові, без будь-яких зауважень та нарікань.
Як вбачається з журналу судового засідання від 16.09.2014 року ( т. 3 а.с. 70-71) під час підготовчого судового засідання в залі Коростенського міськрайонного суду головуючим по справі з`ясовувалось у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 чи ознайомилися вони зі змістом пам`яток та чи зрозумілі їм їхні права та обов`язки, на що вони відповіли, що пам`ятку отримали, права та обов`язки зрозумілі та клопотань з приводу забезпечення перекладача на грузинську мову не заявляли, також будь-яких порушень їх прав та обов`язків під час досудового розслідування кримінального провадження не зазначали.
З матеріалів кримінального провадження та з прослуханого звукозапису вбачається, що на поставлені судом питання про те чи зрозуміло їм в чому їх звинувачують і чи визнають вони себе винними в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вільно відповідали, що пред`явлене обвинувачення їм зрозуміле, вину вони свою визнають повністю, пояснювали також обставини вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Що стосується викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не зрозумів вимоги ст. 349 ч.3 КПК України, то апеляційний суд вважає їх надуманими, необґрунтованими та даними з метою уникнення кримінальності відповідальності за вчинення тяжкого злочину, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими, невстановленими органами досудового розслідуваннями особами відносно потерпілих - сім`ї ОСОБА_19 .
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також пояснили причини надання ними згоди на скорочений порядок розгляду кримінального провадження в присутності захисників в суді першої інстанції, розраховуючи на те, що суд, приймаючи до уваги визнання обвинуваченими своєї вини, призначить їм значно менший строк покарання за скоєний злочин.
Крім того, погодились на те, що під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції їм буде більш зрозуміла російська мова.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ( т. 3 а.с. 70-71), обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 власноручно, добровільно підписавши відповідні заяви без будь-якого примусу погодилися на спрощений порядок дослідження доказів по кримінальному провадженню.
Крім того, з прослуханого звукозапису вбачається, що викладені судом обставини про спрощений порядок розгляду кримінального провадження були переведені перекладачем на російську мову та роз`яснені обвинуваченим і самим захисниками, які захищали їх інтереси.
Добровільність вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вищевказаних процесуальних дій у суді першої інстанції підтверджуються матеріалами кримінального провадження, поясненнями самих обвинувачених, в зв`язку з чим добровільність такої згоди на скорочений порядок кримінального провадження у апеляційного суду будь-яких сумнівів не викликає.
Таким чином, виходячи зі змісту ст. 349 КПК України, в даному випадку обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , повністю визнаючи себе в суді першої інстанції винними у вчиненні пред`явленого обвинувачення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, позбавлені права оскаржувати фактичні обставини кримінального провадження і можуть в даному випадку оскаржувати лише призначену міру покарання за скоєний злочин.
Крім того, як вбачається з письмових матеріалів кримінального провадження і змісту апеляційних скарг, які складались обвинуваченими на російській мові, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 довгий час проживають зі своїми сім`ями на території України, а обвинувачений ОСОБА_8 закінчив на Україні вищий учбовий заклад.
У цьому зв`язку, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування і розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було порушено їх право на захист.
Що стосується обраної обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 міри покарання, то, як убачається з письмових матеріалів кримінального провадження, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за місцем проживання характеризуються посередньо, на час вчинення злочину офіційно не працювали, ОСОБА_7 , як особа раніше судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, має сім`ю та утримує малолітню дитину.
Обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.
Обтяжуючою обставиною суд першої інстанції визнав вчинення злочину щодо малолітнього - ОСОБА_14 .
Судом першої інстанції враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, поведінку обвинувачених під час вчинення злочину, а також думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , які наполягали на суворому покаранні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ..
Судом також враховано, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повністю визнаючи себе винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 187 ч.3 КК України, розкаялися за вчинений злочин, шкодують за скоєне, та просили не призначати їм надто суворого покарання.
Таким чином, визначаючи фактично однакові за своїм розміром міру та вид покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в межах санкції ст. 187 ч.3 КК України, суд першої інстанції в повній мірі врахував дані про особу кожного обвинуваченого та, на думку апеляційного суду, в повній мірі дотримався принципу виваженості, співрозмірності та індивідуалізації призначення покарань.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 скоїли особливо тяжкий злочин, яким має підвищену суспільну небезпеку, завдали потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_14 різного ступеню тілесні пошкодження без розладу здоров`я, заволоділи їх майном з проникненням в житло.
Наведене безпосередньо вказує на те, що суд першої інстанції, призначаючи кожному обвинуваченому вид і розмір покарання, належним чином врахував всі обставини, характер та спосіб вчинення злочину, а також характеризуючи дані щодо особи кожного обвинуваченого.
А тому, на підставі вищенаведеного апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для скасування вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року та направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, навіть з урахуванням й тих обставин, на які є посилання в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ..
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407,408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Судді: