АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/430/15 Справа № 190/2208/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Апостолове Дніпропетровської області, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі,
на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Засудженим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року, якою йому відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання. В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання.

В доводах апеляційної скарги засуджений ОСОБА_7 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, зазначає, що ставлення судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області та представників П`ятихатської виправної колонії №122 до нього є зухвалим, оскільки з 24 серпня 2013 року він працює на швейному виробництві по ремонту одягу, 22 серпня 2014 року отримав заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до роботи. Крім того, на момент розгляду його клопотання в суді першої інстанції усі стягнення, які були до нього раніше застосовані, погашені, у зв`язку з чим дана обставина не може братись до уваги.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України на не відбутий строк 5 місяців 9 днів.

Відмовляючи в задоволенні заяви засудженого суд своє рішення обґрунтував відсутністю підстав вважати, що ОСОБА_7 своєю сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення, через те, що засуджений мав два стягнення 25 листопада 2013 року та 13 березня 2014 року, одне з яких сувора догана, оголошена за виготовлення бражки, друге - попередження за невиконання команди підйом.

Крім того, згідно характеристик від 12 червня 2014 року та від 11 грудня 2014 року засуджений характеризується посередньо, працевлаштований у швейну дільницю по ремонту одягу, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, схильний до дрібних порушень, поведінка не стабільна, провину у скоєному злочині визнає частково, до кінця не усвідомлює суспільну небезпеку вчиненого злочину, позитивних планів на життя після звільнення не вказує, соціально-корисну активність у житті установи та відділення майже не проявляє, не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження з розгляду клопотання засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин середньої тяжкості.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_7 на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відбув 1/2 частини призначеного покарання, за період відбування покарання мав одне заохочення та два стягнення, які станом на час звернення з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, погашені.

Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, із витягів з протоколів №12 від 12 червня 2014 року та № 23 від 11 грудня 2014 року засідання адміністративної комісії ПВК № 122, вбачається, що засудженому ОСОБА_7 відмовлено в поданні матеріалів щодо переведення в установу мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та в поданні матеріалів про умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

Суд першої інстанції також зазначив, що згідно характеристик від 12 червня 2014 року та від 11 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, працевлаштований у швейну дільницю по ремонту одягу, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, схильний до дрібних порушень, поведінка не стабільна, провину у скоєному злочині визнає частково, до кінця не усвідомлює суспільне небезпеку вчиненого злочину, позитивних планів на життя після звільнення не вказує, соціально-корисну активність у житті установи та відділення майже не проявляє, не став на шлях виправлення.

Окрім того суд першої інстанції в обгрунтування прийнятого рішення послався також на те, що із довідки про стягнення та заохочення вбачається, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 мав стягнення, що свідчить про схильність засудженого до порушення останнім правил поведінки, через що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Крім врахування поведінки і ставлення до праці засудженого за весь період перебування у виправно-трудовій установі, необхідно врахувати і дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і його особу в цілому.

ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, раніше неодноразово був судимим, що свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до антисоціальної поведінки.

Крім цього, наявність одного заохочення за час відбування покарання не є доказом того, що засуджений за цей час довів своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання та на законних підставах відмовив в задоволенні клопотання засудженого, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

В зв`язку із викладеними обставинами, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді: