АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/916/15 Справа № 192/107/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляції /а.с.47-50/ обвинувачений ОСОБА_6 , стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок за ст.336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з відбуттям покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу та його захисник ОСОБА_7 , просять змінити вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року та звільнити ОСОБА_6 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, посилаючись на те, що останній вину у скоєному визнав повністю; на досудовому слідстві сприяв розкриттю злочину; має тісні соціальні зв`язки; є єдиним годувальником у сім`ї; має на утриманні дитину дружини- ОСОБА_9 , 2002 року народження та спільну дитину; працює автослюсарем; характеризується позитивно; ніколи не притягувався до відповідальності, в тому числі кримінальної; скоїв злочин, який не відноситься до категорій тяжких або особливо тяжких. Також апелянти вказують, що обвинувачений та його дружина мають проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого ОСОБА_6 проходив стаціонарне лікування, чим підтверджується актом від 27 серпня 2014 року, а дружина його перебуває на лікарському обліку. Сторона захисту просить суд звернути свою увагу на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які приймали рішення відповідно до даного злочину із застосування положень ст.75 КК України та дане рішення просять ухвалити відповідно до обвинуваченого ОСОБА_10 .
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні вимоги посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, прохали вирок суду змінити, призначити покарання обвинуваченому із застосуванням положення ст.75 КК України, ст.76 КК України.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний, обґрунтований та справедливий, а апеляцію обвинуваченого та його захисника- залишити без задоволення.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він, з 10 жовтня 2003 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний запасу.
22 липня 2014 року Верховною Радою України затверджено указ Президента України № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», відповідно до якого було оголошено призов військовозобов`язаних.
27 серпня 2014 року військовозобов`язаний ОСОБА_6 за викликом з`явився до Солонянського РВК, для призову за мобілізацією, де частково пройшов медичну комісію на стан придатності до військової служби, але в порушення вимог вказаного закону, 28 серпня 2014 року, приблизно об 11 годині у кабінеті № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 по вул.Строменка, 2, смт.Солоне, Дніпропетровської області з метою ухилення від призову без поважних причин, діючи умисно, відмовився від завершення проходження медичного огляду та призову на військову службу у Збройні сили України в порядку часткової мобілізації, про що подав власноручну заяву на ім`я військового комісара Солонянського РВК у Дніпропетровській області.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ст.336 КК України- ухилення від призову за мобілізацією, сторонами не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Що ж стосується обраної обвинуваченому міри покарання, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зазначене у вироку, суд першої інстанції хоча й послався на скоєння обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості та дані про особу винного, а саме на той факт, що останній є особою, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, по місцю роботи і проживання характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину та дитину дружини від першого шлюбу, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказавши обставини, що пом`якшують його покарання- повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, фактично цього не врахував.
Тому враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, особи винного, який є єдиним годувальником у сім`ї, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, усвідомлення останнім протиправності своєї поведінки з урахуванням повного визнання своєї вини, каяття та активного сприяння слідству у розкритті злочину, в своїй сукупності з клопотанням трудового колективу по місцю роботи обвинуваченого /а.с.52/ та голови Сурсько- Михайлівської сільскої ради Дніпропетровської області /а.с.51/, досліджених у суді апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства, і дає підстави колегії судів вважати вказане тими обставинами, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання та дають підстави суду апеляційної інстанції вважати призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто є явно несправедливим через свою суворість і, з урахуванням мети покарання, особи винного та обставин справи, прийти до висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без відбування покарання, тобто з застосуванням вимог ст.75 КК України, погодившись і з висновками громадськості, викладеними у клопотаннях.
Внаслідок вказаного вище від призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі, на підставі вимог ст.75 КК України, засудженого ОСОБА_6 слід звільнити з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на засудженого, відповідно до вимог ст.76 КК України певні обов`язки, змінивши, на підставі вимог п.1) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, п.1) ч.1 ст.413 КПК України, ст.414 КПК України вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання, залишивши в решті вказаний вирок без змін, задовольнивши апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 .
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді порушення істотних вимог норм кримінального процесуального закону, котрі б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.1) ч.1 ст.408 КПК України, п.4) ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, п.1) ч.1 ст.413 КПК України, ст.414 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання засудженому- змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ст.336 КК України до ДВОХ років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання у виді позбавлення волі- звільнити, з випробуванням, з іспитовим строком- ОДИН рік ШІСТЬ місяців, якщо протягом іспитового строку засуджений не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього, відповідно п.3), п.4) ч.1 ст.76 КК України обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2015 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника- адвоката ОСОБА_7 на вказаний вирок- задовольнити.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4