Справа №1-138/10 05.10.2010 05.10.2010 05.10.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-620-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Устіченко К.І.
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого Дзюби Ф.С.,

суддів Пісного І.М., Пустовара М.Л.,

за участю прокурора Коваль Н.М.,

засудженого ОСОБА_2,

5 жовтня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2010 року, яким:

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий: 1). 26.04.2010 р. Комсомольським районним судом м. Херсона за ст.ст.17-81 ч.2, 89 ч.1 КК України (1960 р.) на 1 рік 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 01.03.2001 р. постановою Білозерського райсуду Херсонської області від 22.02.2001 р. умовно-достроково на 5 місяців 4 дні; 2). 17.12.2002 р. Білозерським райсудом Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі. Звільнений 17.12.2004 р. за відбуттям покарання; 3). 13.02.2006 р. Комсомольським райсудом м. Херсона за ч.ч.2,3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнений 07.02.2008 р. постановою Суворівського райсуду м. Херсона від 30.01.2008 р. умовно-достроково на 10 місяців 12 днів;

- засуджений за ст.185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_3 відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 5846 грн. та 1000 грн. моральної (не майнової) шкоди, а також з нього ж на користь НДЕКЦ відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 417,96 грн.

За вироком ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що 8 квітня 2010 року, близько 14 год. 20 хв., знаходячись у приміщенні Управління каналів Інгулецької зрошувальної системи, розташованому у м. Снігурівка Миколаївської області, вул. Леніна, 196, шляхом вільного доступу проник до службового кабінету ОСОБА_3, звідки таємно викрав мобільний телефон «Самсунг С-170», вартістю 470 грн., з пакетом оператора «МТС-Джинс», вартістю 46 грн., на якому знаходились кошти у розмірі 10 грн., гаманцем, вартістю 120 грн., грошима у сумі 170 грн. та пенсійною і кредитною картками «ПриватБанку», з яких надалі зняв грошові кошти у розмірі 5500 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_3 майнової шкоди на загальну суму 6316 грн.

В апеляції засуджений просить помякшити покарання, застосувавши до нього правила ст.69 КК України.

Посилається на наявність обставин, які помякшують покарання, а саме: утримання дружини-інваліда 3-ї групи з дитинства, матері-песіонерки і інваліда 2-ї групи та малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3. Проте, документи на підтвердження цих даних у справі відсутні, хочя раніше були залучені до справи. Тому судом не досліджувались і при мотивуванні судом призначення покарання до до уваги не прийняті.

Суд також не врахував інші обставини - визнання вини та каяття.

У доповненнях до апеляції ОСОБА_2 просить вирок змінити, перекваліфікувати ним скоєне на ч.2 ст.185 КК України, оскільки крадіжку вчинено шляхом вільного доступу.

Також виключити із вироку стягнення на відшкодування витрат на проведення дактилоскопічної експертизи.

Крім того, зазначає, що у справі відсутній висновок Миколаївської психіатричної лікарні про наявність у нього (ОСОБА_2П.) психічного розладу.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів визнає апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оцінивши перевірені докази, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, тобто крадіжки чужого майна, поєднаної із проникненням у приміщення, і повторно.

Вирок у частині доведеності часу, місця та інших обставин крадіжки, кількості та вартості викраденого майна апелянтом не оспорюється.

Щодо доводів про невірну кваліфікацію вчинених дій, тобто безпідставності інкримінованої ознаки ч.3 ст.185 КК України - крадіжки, поєднаної з проникненням у приміщення, то колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають розгляду.

Кримінальну справу судом 1-ї інстанції розглянуто відповідно до положень ч.3 ст.299 КПК України, тобто без дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Учасникам процесу, у тому числі підсудному, розяснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

З урахуванням зазначеного, апеляція у частині оспорювання кваліфікації вчиненого злочину не може бути розглянута по суті викладених у ній доводів.

Щодо покарання засудженого, то судом 1-ї інстанції воно призначене згідно з положеннями ст.ст.65-67 КК України, в межах санкції ст.185 ч.3 КК України, з урахуванням обставин, помякшуючих покарання (визнання вини та каяття), даних про особу (позитивної характеристики, утримання малолітньої дитини), обтяжуючої покарання обставини (вчинення злочину щодо особи похилого віку) та скоєння тяжкого злочину.

Зважаючи на наявність кількох судимостей, вчинення нового аналогічного корисливого злочину, що свідчить про вперте небажання засудженого стати на шлях виправлення, районний суд вірно визнав про необхідність ізоляції ОСОБА_2 у кримінально-виконавчій установі та на визначений у вироку строк.

Доводи апелянта стосовно відсутності у справі документів на підтвердження вказаних ним обставин не відповідають дійсності, оскільки у справі вони присутні (а.с.91,146,148).

Разом з тим, ці відомості про стан здоворя матері та дружини засудженого не є такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки його особи чи скоєного ним злочину, тому не можуть бути визнані підставами для помякшення призначеного покарання, тим більш, із застосуванням ст.69 КК України.

Посилання на неврахування судом визнання вини, каяття та утримання малолітньої дитини суперечать змісту мотивувальної частини вироку, за якою всі ці обставини враховані судом. Зваживши на них, суд призначив ОСОБА_2 покарання майже у нижчій межі санкції кримінального закону.

Твердження щодо відсутності висновку лікарні про психичний стан засудженого також неістотні, оскільки в матеріалах справи є висновок судово-психіатричної експертизи, за яким під час скоєння злочину у ОСОБА_2 хронічного чи тимчасового хворобливого стану психічної діяльності не було, як не має і на даний час. Він міг розуміти свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру він не потребує (а.с.59-63).

Не є відповідним процесуальному закону і доводи про безпідставність стягнення витрат на проведення експертизи у розмірі 417,96 грн., оскільки за ч.1 ст.93 КПК України, судові витрати покладаються на засудженого. Цими витратами, згідно із ст.91 КПК України, є, зокрема, суми, витрачені на дослідження речових доказів.

Матеріали справи містять рахунок Експертно-криміналістичного центру щодо виконаних робіт проведеної дактилоскопічної експертизи, вартість яких становить 417 грн. 96 коп. (а.с.51).

З урахуванням викладеного, вирок, як постановлений відповідно до вимог ст.ст.323,324 КПК України, зміні у частині перекваліфікації вчиненого злочину та помякшення покарання, про шо просить апелянт, не підлягає.

Керуючись ст.ст.365,366 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2010 року у відношенні засудженого ОСОБА_2 - без зміни.

Головуючий

Судді: