ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Ухвала

іменем україни

24 липня 2014 року

м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ

у складі колегії:

головуючого
Колесниченка В.М.,

суддів
Наставного В.В., Чуйко О.Г.,

при секретарі Сідько
В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
кримінальне провадження за касаційною
скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 06 лютого 2014 року щодо

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, уродженця м. Кривого Рогу,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше судимого: 29 грудня 2008 року за ч. 2
ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК
України остаточно до покарання у виді
позбавлення волі на строк 4 роки,

якого визнано винуватим у
пред'явленому обвинуваченні у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК
України,

за участю прокурора
Чупринської Є.М.,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ звернувся
засуджений ОСОБА_1 із касаційною
скаргою на вирок Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року щодо нього. У касаційній скарзі
засуджений зазначає про
невідповідність призначеного йому
покарання тяжкості вчиненого ним
злочину та даним про його особу
внаслідок суворості. Обґрунтовуючи
свої вимоги, указує про те, що суд
апеляційної інстанції повною мірою не
врахував стан його здоров'я,
характеристику за місцем проживання,
наявність непрацездатних батьків, які
потребують догляду, додатково подані
апеляційному суду документи про
наявність захворювань. Крім цього,
посилається на те, що судом не було
належним чином враховано тяжкість
злочину, у тому числі незначну
кількість наркотичного засобу, який
він незаконно придбав та зберігав без
мети збуту, відсутність
суспільно-небезпечних наслідків
злочину.

Вироком Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 25 листопада 2013 року ОСОБА_1
визнано винуватим у пред'явленому
обвинуваченні у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та
йому призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від призначеного покарання з
випробуванням із іспитовим строком
тривалістю 3 роки та покладенням на
нього обов'язків, передбачених п. п. 2, 3, 4
ст. 76 КК України.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат та долю речових доказів.

Апеляційний суд Дніпропетровської
області скасував зазначений вище вирок
у частині призначеного ОСОБА_1
покарання та ухвалив новий вирок від 06
лютого 2014 року, яким призначив йому
покарання у виді позбавлення волі на
строк 2 роки, виключивши рішення суду
про застосування положень ст. 75 КК
України при призначенні покарання.

Судами ухвалено визнати винуватим
ОСОБА_1 у тому, що він 21 червня 2013 року
приблизно об 11 год. 20 хв., реалізовуючи
свій злочинний намір, спрямований на
незаконне придбання та зберігання
наркотичних засобів без мети збуту на
відвалах поблизу вул. Кременчуцька м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області незаконно придбав у
невстановленої слідством особи за 50
грн. особливо небезпечний наркотичний
засіб - опій ацетильований у кількості
1,0 мл, загальною масою у перерахунку на
суху речовину 0.0364 г, який зберігав при
собі до 11 год. 55 хв. цього ж дня, коли
указаний наркотичний засіб був
вилучений працівниками міліції у ході
проведення огляду ОСОБА_1 у лісосмузі,
розташованій поблизу вул.
Підстепної м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення касаційної скарги,
перевіривши доводи, наведені у скарзі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Висновки суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 та правильність
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК
України засудженим у касаційній скарзі
не оспорюються.

Доводи засудженого про
невідповідність призначеного йому
покарання вимогам закону, на думку
колегії суддів, є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 50 КК України
покарання має на меті не тільки кару, а
й виправлення засуджених, а також
запобігання вчиненню нових злочинів як
засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК
України особі, яка вчинила злочин, має
бути призначено покарання, необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, при
призначенні покарання ОСОБА_1
вищенаведені вимоги закону України про
кримінальну відповідальність
дотримано. Зокрема, судом враховано
ступінь суспільної небезпечності,
тяжкість і характер злочину, що
належить до категорії злочинів
середньої тяжкості, обставину, що
пом'якшує покарання - щире каяття, дані
про особу засудженого ОСОБА_1, який
раніше судимий за злочини у сфері обігу
наркотичних засобів, його стан здоров'я
(наявність захворювання - хронічного
гепатиту С), перебування під
диспансерним наглядом у
лікаря-нарколога через вживання
опіоїдів, посередню характеристику за
місцем проживання, наявність батьків
пенсіонерів, які потребують його
догляду.

За змістом ст. 75 КК України звільнення
особи від відбування призначеного
покарання з випробуванням можливе лише
у тому випадку, якщо суд при
призначенні покарання у виді
позбавлення волі не більше п'яти років
дійде висновку про можливість
виправлення засудженого без реального
відбування призначеного покарання.

На думку колегії суддів, з урахуванням
тяжкості злочину, даних про особу
засудженого ОСОБА_1, який вчинив злочин,
маючи незняту та непогашену судимість
за аналогічні злочини, що свідчить про
відсутність наміру стати на шлях
виправлення та неможливість
досягнення мети покарання без
реального відбування покарання,
визначене апеляційним судом покарання
є необхідним та достатнім для
виправлення засудженого та
попередження вчинення нових злочинів
як ним, так і іншими особами, у зв'язку з
чим підстави для застосування вимог ст.
75 КК України відсутні.

Тяжкість злочину, обставини щодо стану
здоров'я засудженого ОСОБА_1, його
характеристики, наявності у нього
непрацездатних батьків, що потребують
догляду, були повною мірою враховані
судом та стали підставами для
призначення засудженому мінімального
покарання, передбаченого санкцією ч. 2
ст. 309 КК України, що передбачає
відповідальність за вчинений ним
злочин.

Додатково надані апеляційному суду
документи про стан здоров'я ОСОБА_1,
зокрема, те, що він переніс окремі
захворювання, страждає на хронічний
тромбофлебіт глибоких вен, висновків
суду в частині призначеного покарання
не спростовують.

З огляду на викладене, вирок
апеляційного суду щодо ОСОБА_1 належним
чином мотивований, не суперечить
вимогам кримінального закону і
відповідає меті покарання.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, які б були
безумовною підставою для зміни чи
скасування судових рішень, ухвалених у
кримінальному провадженні, не
встановлено.

За таких обставин підстав для
задоволення касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1 колегія суддів не
вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

залишити вирок Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 06 лютого
2014 року щодо ОСОБА_1 без зміни, а
касаційну скаргу засудженого - без
задоволення.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення
та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

В.М. Колесниченко В.В. Наставний О.Г.
Чуйко