Справа № 405/3950/15-к
1-кп/405/162/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0004201 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, працюючого дорожнім робітником на КП «Кіровоград - Універсал 2005», не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 вчинив завдання умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за таких обставин:
16.05.2015 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_3 , знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_1 , де проживає останній, на грунті особистих неприязних стосунків, що раптово виникли у ході сварки з потерпілим ОСОБА_5 , діючи умисно, взяв на подвір`ї за вище зазначеною адресою, дерев`яну палицю, якою наніс один тичковий удар в область обличчя, а саме верхньої губи спереду потерпілому ОСОБА_5 , внаслідок чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: ділянки осаднення над верхньою губою з крововиливом в слизову губи та садном, травматична екстракція (відсутність) 1 зуба на верхній щелепі справа та 1, 2, 3 зліва, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду визнав у повному обсязі та пояснив, що він 16.05.2015 року приблизно о 20 год. 30 хв. знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_1 , в якому він проживає, він побачив як потерпілий в ході сварки з матір`ю обвинуваченого штовхнув останню, після чого обвинувачений у ході сварки з цього приводу з потерпілим ОСОБА_5 , взявши на подвір`ї дерев`яну палицю намагався вдарити потерпілого. Однак потерпілий схватив цю палицю руками та намагався її відняти, після чого потерпілий наніс один тичковий удар в область верхньої губи потерпілому ОСОБА_5 даною дерев`яною палицею. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що хоч він визнає свою вину, однак на його місці будь-який чоловік побачивши, що ображають його мати, вчинив би так само як і він.
Потерпілий в судовому засіданні показав, що в ході сварки ОСОБА_3 наніс йому один удар палицею в обличчя, чим завдав тілесні ушкодження йому. Крім того, потерпілий зазначив, що вважає, що йому можливо призначити покарання зі звільненням останнього від його відбування із іспитовим строком.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати як умисне середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання за ч. 1 ст.122 КК України, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів середньої тяжкості. Досліджуючи дані про особу, суд установив, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.к.п. 43,44), не одружений, не має на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, працює, має постійне місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (т.1 а.к.п.46, 47), раніше не судимий (т.1 а.к.п.48,49).
Обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в середніх межах санкції ч.1 ст.122 КК України.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, викладені обставини справи, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а тому ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням строком, який за розміром є середнім відповідно до ч.4 зазначеної статті, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Враховуючи те, що стороною обвинувачення під час судового розгляду відповідно до ст.331 КПК України не заявлялись клопотання про обрання запобіжного заходу в порядку глави 18 КПК України, тому судом при ухваленні вироку питання щодо обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого не розглядалось.
Речовий доказ дерев`яну палицю, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, знищити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст.76 КК України:
· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Контроль за поведінкою ОСОБА_3 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його проживання.
Речовий доказ дерев`яну палицю, яка зберігається у камері зберігання речових доказів Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області, знищити.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст. 394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Ленінському районному суді м. Кіровограда копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1