Справа № 161/11/15-к Провадження №11-кп/773/176/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000688 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, житель АДРЕСА_1 , освіта вища, не одружений, працює на посаді торгового представника у Торговому домі Щедро, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. На нього покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись на реєстрацію.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 70 000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди та 4 000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

Вироком вирішена доля речових доказів та судових витрат по справі.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, суд,

В С Т А Н О В И В :

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 08 грудня 2014 року о 19 год. 05 хв. керуючи технічно справним автомобілем марки Опель Віваро, державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому задні шини були неморозостійкі, протектор шин менше 1,6 мм., рухаючись по слизькій та засніженій ділянці автодороги М-19, сполученням Доманово Ковель Чернівці Тереблече, між селами Зміїнець та Милуші, Луцького району, а саме на 3 км. + 850 м., порушив вимоги пунктів п.1.3; п.2.3 (б); п.12.1; п.12.2, 31.45 а Правил дорожнього руху України, а саме: при керуванні транспортним засобом проявив неуважність та необережність, в умовах обмеженої видимості та снігопаду, не вибрав безпечної швидкості та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого втратив керування автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив лобове зіткнення із автомобілем марки Фольцваген Транспортер, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження - закритої травми живота, у вигляді травматичного розриву печінки, повного відриву жовчного міхура, множинних розривів брижі тонкого та товстого кишківника, множинних десерозацій тонкого та товстого (поперечно-ободової кишки) кишківника з масивною за очеревинною гематомою, гематомою гепатодуоденальної зв`язки, внутрішньо-черевної кровотечі, закритого перелому обох кісток лівого передпліччя в нижній третині закритого внутрішньо-суглобового перелому медіального виростка правої великогомілкової кістки, закритого перелому основи нігтьової фаланги 1-го пальця лівої стопи, рани надбрівної ділянки зліва, лівого колінного суглобу, садна лобної ділянки зліва, передньої черевної стінки, обох кистей. За ступенем тяжкості закрита травма живота відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, перелом кісток за ступенем тяжкості відноситься до категорії середньої ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, садна за ступенем тяжкості відносяться до категорій легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляції, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, вказує на незаконність вироку в частині призначеного додаткового покарання, а також на стягненні з нього в користь потерпілого надто великого розміру моральної шкоди. Зазначає, що у мотивувальній частині вироку суд помилково послався на те, що він не відшкодував потерпілому завдані злочином матеріальні збитки, оскільки витрати на лікування потерпілому він відшкодував, що підтверджується приєднаною до матеріалів провадження письмовою розпискою.

Зазначає, що працює торговим агентом і транспортний засіб використовується ним у робочих цілях, тому позбавлення права керування транспортним засобом поставить його у скрутне матеріальне становище, а також ускладнить відшкодування моральної шкоди потерпілому. Зазначає, що завжди був сумлінним водієм та не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Вказує, що розмір моральної шкоди в сумі 70 000 (сімдесят тисяч ) гривень з врахуванням його середньомісячної заробітної плати, матеріального та майнового становища його сім`ї, є надто великим.

Просить вирок суду в частині призначеного додаткового покарання змінити виключити з вироку вказівку суду про позбавлення права керування транспортними засобами на два роки та зменшити розмір моральної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_8 у поданому на апеляційну скаргу запереченні вказує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а вид і розмір покарання відповідають тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

ОСОБА_7 легковажно поставився до власної безпеки та безпеки інших осіб, оскільки у зимовий період не замінив задні шини на морозостійкі і в такому стані часто використовував автомобіль в робочих цілях, чим у небезпечне становище ставив себе та інших осіб.

Розмір моральної шкоди повністю відповідає характеру понесених ним страждань, переживань та теперішнього стану здоров`я.

Також посилається на те, що ОСОБА_7 не відшкодував матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, потерпілого та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу заперечили, прокурора, який також апеляцію заперечив, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і цим обставинам дав правильну юридичну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто як порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Така кваліфікація дій ОСОБА_7 є правильною і обвинуваченим у своїй апеляції не оспорюється. Винуватість ОСОБА_7 у вчиненому злочині повністю стверджується зібраними і перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 268 КК України основне покарання суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався в повній мірі..

Так, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, дані про його особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, злочин вчинив з необережності, щиро розкаявся, працює, потерпілий не наполягав на призначенні основного покарання у виді реального позбавлення волі.

Врахувавши усі наведені вище обставини у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк терміном три роки. З таким основним покаранням погодились і інші учасники судового провадження.

Обговорюючи питання про додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд першої інстанції виходив з конкретних обставин справи, які свідчать, що обвинувачений ОСОБА_7 у зимовий період систематично експлуатував автомобіль з літніми шинами, вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, характеру, кількості та тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень та інші обставини справи, думку інших учасників судового провадження про призначення обвинуваченому додаткового покарання та правомірно призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що він повністю відшкодував потерпілому матеріальні збитки також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки матеріальних збитків, пов`язаних із пошкодженням автомобіля обвинувачений потерпілому не відшкодував.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 працює торговим агентом в обов`язки якого входить використання транспортного засобу повністю враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому як основного так і додаткового покарання.

Не заслуговують на увагу та не підлягають до задоволення і посилання обвинуваченого у апеляції про незаконність вироку в частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди через надто великий її розмір.

Як вбачається з вироку суду дорожньо-транспортною пригодою потерпілому ОСОБА_8 заподіяно велику кількість тілесних ушкоджень, пов`язаних з розривом внутрішніх органів, повного відриву жовчного міхура, переломів обох кісток лівого передпліччя, закритого перелому медіального відростка правої великогомілкової кістки та інших тілесних ушкоджень.

Відповідно до п. 3 ст. 23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при визначенні розміру моральної (немайнової ) шкоди суд має враховувати характер та обсяг страждань потерпілого, тривалість розладу здоров`я потерпілого, можливість його відновлення та інші обставини справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При розгляді цивільного позову і визначенні розміру моральної шкоди вказаних вимог закону суд першої інстанції також дотримався.

Зокрема, врахував тяжкість та кількість спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, значну тривалість в часі розладу здоров`я потерпілого і, у зв`язку з цим, величину фізичних і моральних страждань потерпілого, а також його фактичний стан здоров`я, який потребує подальшого лікування, матеріальний стан обвинуваченого та вірно визначив розмір моральної шкоди у сумі 70 000 гривень.

Розмір моральної шкоди судом визначений з врахуванням встановлених законом принципів розумності, виваженості та справедливості, а тому посилання обвинуваченого у апеляції про стягнення судом надто великого розміру моральної шкоди не ґрунтуються фактичних обставинах справи.

Вирок суду першої інстанції є належним чином умотивований, а тому підстав для його зміни з обставин, наведених у апеляції, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2015 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ всіма учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4