ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000746, за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки смт Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимої,

яку визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9,

виправданої ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернулась потерпіла ОСОБА_1 із касаційною скаргою на судові рішення щодо ОСОБА_2 У касаційній скарзі потерпіла порушує питання про їх скасування та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в обґрунтування чого зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Надаючи свій аналіз доказам, указує, що рішення про виправдання ОСОБА_2 є необґрунтованим, оскільки остання надала їй рахунки з підробленими реквізитами, а після отримання коштів подальші дії щодо здійснення платежів виконувала з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Зазначає про те, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки не містить висновків щодо оцінки усіх доказів, наявних у матеріалах провадження, та належних обґрунтувань, чому взято до уваги одні докази, а інші відкинуто. Посилається на безпідставну відмову у задоволенні клопотання про подання доказів та виклик свідків у судове засідання.

Вказує, що їй не було належним чином роз'яснено процесуальні права потерпілої, оскільки не вручено пам'ятку про процесуальні права та обов'язки та не роз'яснено їх зміст. Зазначає, що судом не вирішено долю речових доказів. Вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення ст. 419 КПК України, оскільки належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги потерпілої.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_2 стверджує про те, що доводи потерпілої є необґрунтовані та просить судові рішення щодо неї залишити без змін.

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, кримінальне провадження щодо неї закрито.

Ухвалою суду апеляційної інстанції вирок щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачувалась у тому, що вона приблизно в квітні 2012 року, діючи за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_1 щодо надання останній послуг із приводу оформлення документів на оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_1, яка була впевнена у її добропорядності в силу тривалого знайомства та попереднього надання послуг, розробила план своєї злочинної діяльності.

Реалізуючи умисел на заволодіння майном шляхом зловживання довірою, надавала ОСОБА_1 рахунки на сплату коштів за послуги підприємств та організацій, необхідні для оформлення пакету документів для оренди земельної ділянки, заздалегідь знаючи, що відомості, зазначені в рахунках, зокрема, номер і належність розрахункового рахунку та вартість послуг, не відповідають дійсності. Отриманими коштами на заздалегідь визначений та доступний для неї рахунок ОСОБА_2 в подальшому планувала заволодіти шляхом зняття готівки з банківського рахунку.

Приблизно 05 червня 2012 року ОСОБА_2, зловживаючи довірою ОСОБА_1, діючи умисно, перебуваючи в приміщенні Вінницької міської ради за адресою: вул. Соборна, 59, у м. Вінниці, надала ОСОБА_1 для сплати за технічні умови з обґрунтування меж і площ земельної ділянки заздалегідь підроблений невстановленою особою рахунок-фактуру № СФ-0003941 від 18.04.2012 р. на суму 4500 грн, достовірно знаючи, що відомості в нього щодо номеру розрахункового рахунку, його належності та вартості послуг не відповідають дійсності, внаслідок чого ОСОБА_1 07 червня 2012 року здійснила переказ коштів в сумі 4500 грн на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «Хрещатик», що належить ПП «Серсан», керівником якого був чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3, не обізнаний щодо дійсних намірів ОСОБА_2 ОСОБА_2 при цьому спонукала ОСОБА_3 здійснити транзакцію вказаних коштів, а отримавши їх, заволоділа ними та використала на власний розсуд.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи в приміщенні Вінницької міської ради за адресою: вул. Соборна, 59, у м. Вінниці, ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 для оплати за технічні умови з обґрунтування меж і площ земельної ділянки заздалегідь підроблену невстановленою особою рахунок-фактуру № СФ-0004244 від 18.06.2012 р. на суму 35020 грн, достовірно знаючи, що відомості в ньому щодо номеру розрахункового рахунку, його належності та вартості послуг не відповідають дійсності.

ОСОБА_1, будучи введеною в оману, 31 липня 2012 року переказала кошти в сумі 35020 грн на розрахунковий рахунок НОМЕР_1, відкритий у ПАТ КБ «Хрещатик», що належить ПП «Серсан», якими ОСОБА_2 заволоділа вищевказаним способом.

Виправдовуючи ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, суд указав наступне.

На початку 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто усної домовленості про надання допомоги останній в оформленні договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване орендоване ОСОБА_1 приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2». При цьому ОСОБА_1 спочатку довіреності на ім'я ОСОБА_2 не оформляла, а самостійно приїжджала і підписувала необхідні для цього документи. 03 грудня 2012 року у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я ОСОБА_1 оформила на ім'я ОСОБА_2 довіреність, відповідно до якої уповноважила останню представляти її інтереси при вчиненні дій, пов'язаних з підготовкою необхідних документів для укладення договору оренди земельної ділянки.

08 червня та 31 липня 2012 року на рахунок ПП «Серсан», директором якого є чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_3, від ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у сумі 4500 та 35020 грн відповідно, які були зняті з рахунків 18 червня та 01 серпня 2012 року.

Обґрунтовуючи відсутність умислу у ОСОБА_2 на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 шляхом зловживання довірою, суд указав, що на виконання усної домовленості, а згодом і по довіреності ОСОБА_2 отримала у Вінницькій міській раді перелік необхідних документів для оформлення договору оренди земельної ділянки, після чого виконувала в інтересах ОСОБА_1 необхідні дії, спрямовані на виготовлення документації для укладення договору оренди землі.

03 грудня 2012 року від імені ФОП ОСОБА_1 було подано перелік документів до департаменту архітектури, містобудування і кадастру Вінницької міської ради, а 26 грудня 2012 року Вінницькою міською радою прийнято рішення за № 1100 про затвердження обґрунтувань, надання погоджень на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, поновлення термінів дії погоджень на розроблення проектів землеустрою, надання дозволів на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення, відповідно до Додатку №2 затверджено межі й площі земельної ділянки на просп. Коцюбинського б/н (біля будинку №70) в м. Вінниці та надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

Після ухвалення цього рішення ОСОБА_2 продовжила вчинення дій на виготовлення необхідної документації для укладення договору оренди земельної ділянки.

Судом установлено, що загальна сума понесених витрат на виготовлення документації для подальшого оформлення договору оренди земельної ділянки складала 41869,47 грн, з яких після надходження грошових коштів на рахунок ПП «Серсан» було сплачено рахунки від імені ОСОБА_1 на загальну суму 40200,11 грн. При цьому, безпосередньо ОСОБА_2 на підставі доручення було здійснено платежів на суму 33400 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обвинуваченням не спростовано доводи ОСОБА_2 про виконання нею взятих не себе зобов'язань по підготовці документів і витрачання коштів, отриманих від ОСОБА_1 на виготовлення документації, необхідної для укладення договору оренди землі до моменту відкликання довіреності, а тому склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, у її діях відсутній.

Заслухавши доповідь судді, позицію ОСОБА_2, яка заперечила проти доводів касаційної скарги і просила залишити її без задоволення, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого. З урахуванням наведеного доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, неповноти судового розгляду перегляду у касаційному порядку не підлягають.

При перевірці матеріалів провадження касаційним судом установлено, що, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об'єктивно дослідив наявні у справі докази, дав їм оцінку у сукупності, і дійшов правильного висновку про відсутність у ОСОБА_2 умислу на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1, а отже і відсутність у її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України , докладно мотивувавши свої висновки у судовому рішенні.

Посилання у касаційній скарзі про відсутність підстав для виправдання ОСОБА_2 у вчиненні злочину, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Як убачається з досліджених та перевірених судом доказів, результати оцінки яких детально наведені у вироку, судом установлено, що ОСОБА_2 надавала ОСОБА_1 послуги з оформлення документів для укладення договору оренду земельної ділянки за адресою: м. Вінниця, просп. Коцюбинського б/н на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_1 Після отримання 08 червня та 31 липня 2012 року від ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 39 520 грн, які остання надіслала на рахунок ПП «Серсан», на виготовлення документів, необхідних для укладення договору оренди земельної ділянки від імені ОСОБА_1, було витрачено грошових коштів на загальну суму 40200,11 грн, з яких 33400 грн сплачено безпосередньо ОСОБА_2 на підставі довіреності.

При цьому дії, спрямовані на виконання умов договору доручення ОСОБА_2 виконувала як до, так і після ухвалення Вінницькою міською радою рішення від 26 грудня 2012 року № 1100 про затвердження обґрунтувань, надання погоджень на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, поновлення термінів дії погоджень на розроблення проектів землеустрою, надання дозволів на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення, про надання погодження на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, суд ретельно перевірив показання як самої ОСОБА_2, так і ОСОБА_1, свідків, а також наявні у матеріалах провадження письмові докази, серед яких у тому числі копії заяв, договорів, укладених ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, ряду квитанцій, які підтверджують оплату виправданою грошових коштів на підставі договорів для отримання документів, необхідних для укладення договорів оренди земельної ділянки.

Судом установлено, що на виконання зобов'язання ОСОБА_2 виконала дії, спрямованих на виготовлення документів, необхідних для оформлення договору оренди земельної ділянки та здійснила оплату платежів від імені ОСОБА_1, зокрема, 20.12.2012 року 14900 грн на користь ТОВ «ТриАлекс» за проведення незалежної оцінки кафе з прибудовами; 17.01.2013 року 15000 грн на користь ФОП ОСОБА_4 за виготовлення науково-технічної продукції - ескізу наміру реконструкції; 06.02.2013 року 12300,67 грн на користь Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру за виконання робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з яких 11070,00 грн було повернуто особисто ОСОБА_1 як зайво перераховані, оскільки вартість робіт становила 1230,67 грн.

Як убачається з роз'яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов'язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов'язання.

На думку колегії суддів, з огляду на вищенаведені обставини, встановлені у судовому засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у ОСОБА_2 наміру привласнити грошові кошти ОСОБА_1, не виконуючи зобов'язання.

З урахуванням зазначеного, судом зроблено правильний висновок про ненадання суду стороною обвинувачення фактичних даних на спростування послідовних тверджень ОСОБА_2 про виконання взятих на себе зобов'язань до моменту відкликання довіреності, а отже відсутність у її діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З указаними висновками погоджується і колегія суддів. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України та висновки суду щодо оцінки доказів є належним чином мотивованими.

Клопотання у кримінальному провадженні вирішувались відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Доводи ОСОБА_1 про те, що їй не роз'яснено процесуальні права є голослівними, оскільки у матеріалах провадження (т. 1, а. с. 28) міститься пам'ятка про права та обов'язки особи (потерпілого), яка бере участь у судовому розгляді, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, підписана особисто ОСОБА_1, у якій також зазначено про те, що зміст прав та обов'язків потерпілій зрозумілий, необхідність їх роз'яснення відсутня.

Наведені у касаційній скарзі ОСОБА_1 доводи щодо необґрунтованості вироку суду, які за змістом переважно є аналогічними доводам її апеляційної скарги, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог ст. 419 КПК України обґрунтовано визнав їх безпідставними. Переконливих доводів про необ'єктивний або незаконний розгляд провадження судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі ОСОБА_1 не зазначено.

Даних, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що є підставою для скасування судових рішень, а також істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані судові рішення, або були безумовними підставами для їх зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 без змін, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7