АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
справа №628/651/15-к Головуючий суду 1 інстанції
провадження №11-кп/790/1311/15 ОСОБА_1
категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/1311/15 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цім вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, з незакінченою вищої освітою, не одруженого, працюючого помічником тістоміса пряничного цеху в ТОВ «Куп`янський хлібокомбінат «Кулінічі», зареєстрованого та який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.

Як встановив суд, 28 грудня 2014 року, близько 05 години 30 хвилин, ОСОБА_9 перебував на автобусній зупинці поблизу буд. № 50 в смт. Ківшарівка м. Купянськ Харківської області. В цей же час вздовж вказаної зупинки проходили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 , побачивши ОСОБА_9 , запитав у нього цигарку, на що останній пояснив, що не палить, через що між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , що не являв реальної загрози життю чи здоров`ю останнього.

Після чого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_10 через протиправну поведінку останнього, при цьому ОСОБА_9 усвідомлював, що дії ОСОБА_10 не становили та не могли становити реальну небезпеку для його життя чи здоров`я. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого і бажаючи настання саме таких наслідків, ОСОБА_9 дістав із сумки належний йому ніж та, реалізуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини зліва, від якого останній помер на місці. Умисними діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи №354-КПт/14 від 29.12.2014 спричинено наступні тілесні ушкодження: поранення по передній верхні грудної клітини зліва, проникаюче в ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені.

Причиною смерті ОСОБА_10 є проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням верхньої долі лівої легені, що супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею, що викликало геморагічний шок. Після вчинення умисного вбивства, ОСОБА_9 з місця скоєння злочину втік з метою уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

В апеляційних скаргах:

- прокурор порушив питання про скасування вироку у відношенні ОСОБА_9 вважаючи, що йому призначене покарання, яке за своїм розміром не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. На думку прокурора, по справі щодо ОСОБА_9 треба постановити новий вирок та призначити йому за ч. 1 ст. 115 КК України більш суворе покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. На обґрунтування доводів апеляції прокурор посилається на те, що суд не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. В апеляції прокурор вказує, що злочин ОСОБА_9 скоїв навмисно, з великою силою завдавши удару потерпілому, після чого з міста злочину зник. В апеляції прокурор стверджує, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не сприятиме його виправленню;

- потерпіла ОСОБА_7 просить вирок скасувати з мотиву невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, стверджуючи що ОСОБА_9 фактично вини не визнав та намагався уникнути відповідальності, посилаючись на перевищення ним меж необхідної оборони. В апеляції потерпіла вказує, що після навмисного вбивства її сина, ОСОБА_9 пішов додому, де з допомогою свого батька сховав знаряддя злочину, а потім намагався зникнути з постійного місця проживання. В апеляційній скарзі потерпіла просить призначити обвинуваченому покарання у максимальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України;

- захисник просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, у зв`язку з чим перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 124 КК України. В обґрунтування апеляції захисник посилається на відсутність у ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_10 , оскільки він, захищаючись від скоєного останнім суспільно-небезпечного посягання, пов`язаного з загрозою для здоров`я, тим самим знаходячись у стані оборони, навмисно з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень наніс удар ножем, після чого будь яких дій направлених на вбивство ОСОБА_10 не вчиняв та з міста пригоди втік. На думку захисника, такі обставини справи підтверджуються показами ОСОБА_9 в ході досудового розслідування і судового розгляду, показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_13 , а також висновками судово-медичних експертиз №49-КП/15 та №354-КПт/14 про спричинення потерпілому тільки однієї рани, механізм виникнення якої не суперечить показанням ОСОБА_9 , які були дані ним в ході слідчого експерименту. В апеляції захисник стверджує, що в супереч вимогам ст. 91 КПК України вирок не містить мотив та мету вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Просить призначити ОСОБА_9 за ст. 124 КК України покарання з урахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: з`явлення зі зізнанням, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом погрози та з перевершенням меж крайньої необхідності;

- обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок, посилаючись на такі ж обставини, що і його захисник. Вважає вирок необґрунтованим, оскільки умислу на вбивство у нього не було, а він, захищаючись від посягання ОСОБА_10 , вдарив його ножем та ніяких після чого дій щодо ОСОБА_10 не вчиняв і з міста пригоди втік.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора та потерпілу, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою в межах, зазначених у обвинувальному акті/т. 3, а. с. 3-6/ встановив фактичні обставини справи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується наведеними в вироку доказами, зібраними у встановленому законом порядку та належно оцінених судом.

Як встановив суд, 28 грудня 2014 року, близько 05 години 30 хвилин, на автобусній зупинці поблизу буд. № 50 в смт. Ківшарівка м. Купянськ Харківської області в ході конфлікту, виниклого через протиправну поведінку ОСОБА_10 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс один удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , після чого останній дістав із сумки належний йому ніж, яким наніс потерпілому ОСОБА_10 удар в область грудної клітини зліва, від якого останній помер на місці.

Такі обставини справи доводами апеляційних скарг не оскаржені.

Згідно вироку ОСОБА_9 наніс потерпілому ОСОБА_10 такий удар ножем в область грудної клітини зліва з умислом, направленим на позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого і бажаючи настання саме таких наслідків.

В апеляційних скаргах у захист стверджується, що ОСОБА_9 наніс удар ножем з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Перевіряючи таке твердження захисту, колегія суддів вважає його непереконливим, виходячи з наступного.

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , хоча вони і знаходилися відповідно на місці та близько до місця пригоди, але безпосередньо вони не були свідками тієї обставини, як ОСОБА_9 наніс потерпілому ОСОБА_10 удар ножем та, взагалі не бачили, що такий удар було нанесено.

Вчасності, із показів свідка ОСОБА_11 видно, що він бачив, що під час конфлікту ОСОБА_9 лише різко відштовхнувпотерпілого ОСОБА_10 , після чого той зробив декілька шагів назад, повернувся до нього та пройшовши 8-10 метрів, впав. Він підбіг до потерпілого і побачив кров на його обличчі. По приїзду, через 15-20 хвилин, робітників скорої медичної допомоги,ОСОБА_10 вже не дихав.
В ході досудового розслідування була проведена судово-медична експертиза № 354-КПт/14 від 02 лютого 2015 року трупа ОСОБА_10 /т. 1, а. с. 17-19/, відповідно до висновків якої у потерпілого встановлена рана на передній поверхні грудної клітки зліва, проникаюча в ліву плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені, яка виникла від дії колюче-ріжучого знаряддя, яким міг бути клин ножа. За ступенем тяжкості це тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя. Причиною смерті громадянина ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, з пошкодженням верхньої долі лівої легені, яка супроводжувалась масивною внутрішньою кровотечею, викликавши геморрагічний шок. Враховуючи характер та локалізацію, ступінь тяжкості виявлених тілесних ушкоджень на трупі з урахуванням причини смерті, встановлено, що удар потерпілому був нанесений з великою силою та після отримання вищезазначених тілесних ушкоджень потерпілий якщо і міг здійснювати ціле направлені самостійні дії (пересуватися, кричати і т.п.) то на коротку відстань (декілька кроків) і в короткий проміжок часу (від декількох секунд до декількох хвилин).
Висновки судово-медичної експертизи № 354-КПт/14 від 02 лютого 2015 року трупа ОСОБА_10 /т. 1, а. с. 17-19/ щодо виявлення на трупі потерпілого ОСОБА_10 зазначених тілесних ушкоджень узгоджуюся з висновками судово-медичної експертизи № 49-КП/15 від 05 лютого 2015 року/т.2 а. с. 25-26/.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , який здійснював експертні дослідження при проведенні судово-медичних експертиз №49-КП/15 та №354-КПт/14, підтвердив їх висновки.

За таких даних, враховуючи знаряддя злочину - ніж, яким ОСОБА_9 з великою силою наніс удар потерпілому ОСОБА_10 , характер та локалізацію поранення, а саме нанесення удару в грудну клітину в область життєво важливого органу, від якого смерть потерпілого наступила у короткий проміжок часу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що ОСОБА_9 наніс потерпілому ОСОБА_10 такий удар ножем з умислом, направленим на вбивство потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого і бажаючи настання саме таких наслідків.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність у ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_10 , оскільки він після нанесення потерпілому удару ножем інших дій на вбивство ОСОБА_10 не вчинив та з міста пригоди втік, то такі доводи захисника, самі по собі, не спростовують такий висновок суду.

Не спростовують висновок суду про наявність у ОСОБА_9 умислу на вбивство ОСОБА_10 і посилання в апеляційній скарзі захисника на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також експерта ОСОБА_13 щодо висновків судово-медичних експертиз №49-КП/15 та №354-КПт/14 про спричинення потерпілому тільки однієї рани, механізм виникнення якої не суперечить показанням ОСОБА_9 , які були дані ним в ході слідчого експерименту, - оскільки свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взагалі не бачили, що ОСОБА_9 наніс удар ножем ОСОБА_10 , а експерт ОСОБА_13 дав покази щодо висновків проведених ним судово-медичних експертиз.

В апеляційних скаргах у захист також стверджується, що ОСОБА_9 наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_10 при перевищенні меж необхідної оборони.

Перевіряючи таке твердження захисту, колегія суддів не погоджується з ним, виходячи з наступного.

Як вбачається з показів свідка ОСОБА_11 конфлікт між ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 виник у результаті протиправної поведінки ОСОБА_10 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спочатку запитав у ОСОБА_9 цигарку, на що той пояснив, що не палить, через що ОСОБА_10 розпочав конфлікт, в ході якого наніс удар кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , після чого останній різко відштовхнувпотерпілого ОСОБА_10 , в наслідок чого той зробив декілька шагів назад та, пройшовши 8-10 метрів, впав.
Такі показання свідка ОСОБА_11 щодо обставин події узгоджуються з змістом заяви ОСОБА_9 від 04 січня 2015 року, зареєстрованої у журналі єдиного обліку Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківської області/т. 1, а. с. 102/ та в якій ОСОБА_9 вказав, що після нанесеного йому ОСОБА_10 удару, він дістав із сумки ніж, яким наніс потерпілому ОСОБА_10 удар в область грудної клітини.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав частково та, стверджуючи про нанесення удару ножем з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати показання.

У судовому засіданні суду першої інстанції були досліджені покази ОСОБА_9 , дані в ході проведення слідчого експерименту від 12 січня 2015 року за його участю/т. 2, а. с. 1-2/, в яких він вказував про нанесення йому ОСОБА_10 численних ударів, у зв`язку з чим він і дістав із сумки ніж, яким наніс удар потерпілому ОСОБА_10 .

Зазначені покази ОСОБА_9 стосовно нанесення йому ОСОБА_10 численних ударів спростовуються показами свідка ОСОБА_11 про нанесення під час конфлікту потерпілим лише одного удару ОСОБА_9 ..

Із показів свідка ОСОБА_11 також вбачається, що він під час конфлікту між ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 намагався припинити конфлікт, у зв`язку з чим відтягував від ОСОБА_9 останнього, який раніше в стані алкогольного сп`яніння чіплявся до інших, однак той вививався в бік ОСОБА_9 . Він декілька хвилин утримував ОСОБА_10 , а потім втомився та відпустив його, після чого ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_9 і вдарив кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 , який різко відштовхнувпотерпілого ОСОБА_10 , в наслідок чого той зробив декілька шагів назад та, пройшовши 8-10 метрів, впав.
Отже, матеріалами кримінального провадження встановлюється, що в ході конфлікту, який хоча і мав місце із-за протиправної поведінки потерпілого ОСОБА_10 , дії останнього, пов`язані з нанесенням ним удару кулаком правої руки в область голови ОСОБА_9 не заподіювали йому істотної шкоди.

Про не заподіяння ОСОБА_9 істотної шкоди в наслідок нанесення йому удару свідчить і відсутність у нього будь-яких тілесних ушкоджень.

Але ОСОБА_9 , після нанесення йому такого удару, відразу наніс ножем удар в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 .

З огляду на наведене, враховуючи фактично формальний ступень суспільної небезпечності таких дій ОСОБА_10 , колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляції у захист про нанесення ОСОБА_9 удару ножем при перевищенні меж необхідної оборони.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів також враховує, що під час конфлікту свідок ОСОБА_11 , який був разом з ОСОБА_10 , активно намагався припинити конфлікт, у зв`язку з чим відтягував ОСОБА_10 від ОСОБА_9 .

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що в ході конфлікту дії ОСОБА_10 не становили та не могли становити реальну небезпеку для життя чи здоров`я ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник стверджує, що в супереч вимогам ст. 91 КПК України вирок не містить мотив та мету вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Перевіряючи таке твердження у захист, колегія суддів вважає його надуманим, виходячи з наступного.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що

28 грудня 2014 року, близько 05 години 30 хвилин, на автобусній зупинці поблизу буд. № 50 в смт. Ківшарівка м. Купянськ Харківської області ОСОБА_9 при обставинах, вказаних у повідомлені про підозру та у обвинувальному акті/т. 2, а. с. 31-32; т. 3, а. с. 3-6/ скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК країни, а саме через протиправну поведінку ОСОБА_10 він, діючи з умислом, направленим на позбавлення його життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілого і бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_9 дістав із сумки належний йому ніж та, реалізуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар ножем в область грудної клітини зліва, від якого останній помер на місці.

Отже, відповідно до ст. 91 КПК України ці обставини, які вказані в основних процесуальних документах досудового розслідування підлягали доказуванню чи спростовуванню при розгляді кримінального провадження у суді, в тому числі шляхом перевірці та оцінці судом доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При виконанні органом досудового розслідування вимог ст. ст. 224, 290 КПК України, а саме допиту підозрюваного і надання доступу до матеріалів справи, захисник ОСОБА_8 у відповідності до п. 12 ч. 3 ст. 42, ч. 4 ст. 46 КПК України клопотань про те, що зміст повідомлення про підозру не містить мотив та мету вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення не заявляв та щодо цих обставин не посилався на порушення права на захист.

В силу ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З огляду на наведене, суд першої інстанції в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта розглянув кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_9 , правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, а доводи апеляційних скарг у захист не спростовують такий висновок суду.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Аналіз матеріалів кримінального провадження також свідчить, що під час досудового розслідування і у судовому засіданні суду першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 , так і на правильність кваліфікації його дій.

Призначаючи покарання, місцевий суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання часткове визнання вини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу винного, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 раніше не судимий, не одружений, працює помічником тістоміса пряничного цеху в ТОВ «Куп`янський хлібокомбінат «Кулінічі», за місцем роботи та мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд також врахував, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_10 .

З урахуванням цих обставин, суд призначив ОСОБА_9 покарання у межах санкції статті кримінального закону, за яким його засуджено.

Доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про безпідставне визнання судом обставини, що пом`якшує покарання, - не узгоджуються з вимогами ч. 2 ст. 66 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджуються з доводами апеляцій прокурора та потерпілої про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2015 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді