У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів за участю прокурора

Канигіної Г.В. та Лавренюка М.Ю. Матюшевої О.В.

розглянувши в судовому засіданні 2 серпня
2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора на
вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 5 травня 2006 року, яким
засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого судимості,

за ч. 2 ст. 185 КК України на два роки
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України на один рік позбавлення волі, за
ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі, на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено чотири роки
шість місяців позбавлення волі, а на підставі ст. 104 КК України його звільнено
від відбування покарання з випробуванням на два роки і покладено обов'язки,
передбачені п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

немаючого судимості,

за ч. 1 ст. 190 КК України на один рік
обмеження волі, за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі, на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому призначено чотири роки
позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування
покарання з випробуванням на два роки і покладено обов'язки, передбачені п. п.
2, 3, 4 ст. 76 КК України,

установила:

За
вироком суду ОСОБА_1 28 листопада 2003 року за попередньою змовою з ОСОБА_3,
справа щодо якого закрита у зв'язку з передачею його на поруки, викрали з
автомобіля ОСОБА_4 “Фольксваген-Транспортер”, біля будинку по бульвару
Шевченка, 77 у м. Маріуполі, майно вартістю 1.225 грн.

28
червня 2005 року ОСОБА_1, перебуваючи в торговому павільйоні “Авось”, що по
проспекту Леніна у м. Маріуполі, вчинив крадіжку мобільного телефону ОСОБА_5
“Самсунг-С500” вартістю 1.250 грн.

18
жовтня 2005 року ОСОБА_1 у дворі ЗШ № 25 по вул. Зелінського у м. Маріуполі
відкрито заволодів мопедом ОСОБА_6 “Хонда-Дио” вартістю 2.800 грн.

23
жовтня 2005 року ОСОБА_1 біля будинку, що по проспекту Леніна, 123-А у м.
Маріуполі, шляхом обману та зловживання довірою заволодів мобільним телефоном
ОСОБА_7 “Самсунг-С200” на суму 520 грн.

8
листопада 2005 року ОСОБА_1 у приміщенні ЗШ № 9, що по бульвару
Б.Хмельницького, 22 у м. Маріуполі, відкрито заволодів мобільним телефоном
ОСОБА_8 “Самсунг-Е330” на суму 1.000 грн.

8 листопада 2005
року ОСОБА_2 біля ЗШ № 1, що по вул. Грецькій, 44 у м. Маріуполі, шляхом обману
та зловживання довірою заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 “Моторола-С350” на
суму 720 грн.

19 листопада 2005
року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у стані сп'яніння за попередньою змовою з особою,
матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, біля будинку, що по
проспекту Леніна, 102 у м. Маріуполі, застосовуючи до ОСОБА_10 насильство, яке
не є небезпечним для її життя і здоров'я, заволоділи шкіряним портмоне з
грошима, банківською карткою і телефонними картками суму 100 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2006 року вирок залишено без
зміни.

У касаційному
поданні прокурор просить скасувати вирок і ухвалу щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а справу - направити на
новий судовий розгляд. Твердить, що суди безпідставно перекваліфікували дії
засуджених із ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України. Вважає, що призначене
винуватим покарання із застосуванням ст. 75 КК України є надмірно м'яким.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про задоволення
касаційного подання, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши
доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що касаційне подання
підлягає задоволенню.

Не погодившись із
рішенням органів досудового слідства щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за
ч. 2 ст. 187 КК України, та перекваліфіковуючи їх на ч. 2 ст. 186 цього Кодексу,
місцевий суд, як видно з вироку, виходив із того, що засуджені дійсно
заволоділи майном ОСОБА_10, але при цьому застосували насильство, яке не є
небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, бо, як стверджували в судовому
засіданні засуджені, показання котрих підтверджував свідок ОСОБА_11,
потерпілому було нанесено один удар в обличчя і він, падаючи, не втрачав
свідомості, і було видно, що потерпілий намагався піднятись.

Разом із тим суд
не допитував потерпілого ОСОБА_10, який на досудовому слідстві, у томі числі на
очних ставках із засудженими стверджував, що біля банкомату гроші у нього
вимагали троє осіб. Від удару в обличчя він упав і втратив свідомість. До тями
прийшов лише в приміщенні відділку міліції. Гроші було забрано.

Зазначені
пояснення потерпілого не були спростовані. Суд, хоча і допитав експерта, але
зробив це поспішно.

Викладене свідчить, суд залишив без належної
оцінки докази, які можуть мати істотне значення для справи, що висновки суду не
відповідають її фактичним обставинам по даному конкретному епізоду
обвинувачення і в ній допущено неповноту.

Висновки суду по
іншим епізодам обвинувачення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 суд обгрунтував на доказах, які
долучені до матеріалів справи.

Звільняючи
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд послався на
те, що вони вперше притягаються до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_1 -
неповнолітній. Разом із тим суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_1 перебував
на обліку, передавався під нагляд батьків за вчинення правопорушення, негативно
характеризується, мав приводи в міліцію, а ті дії, про які йдеться у вироку,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вчиняли у нетверезому стані.

За таких обставин
вважати, що суд призначив покарання засудженим із дотриманням положень ст. 65
КК України, колегія суддів погодитись не може. Ці і зазначені недоліки суду не усунула й
апеляційна інстанція. Тому вирок і ухвала щодо засуджених підлягають
скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суд
має належно перевірити всі обставини справи, дати оцінку всім доказам, усунути
зазначені недоліки і прийняти рішення, яке б точно відповідало вимогам закону.
У разі доведеності винуватості засуджених по всім епізодам обвинувачення,
призначені їм покарання слід вважати м'якими.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання
прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 5 травня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду
Донецької області від 24 липня 2006 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 скасувати, а
кримінальну справу - направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Лавренюк
М.Ю.
Редька А.І. Канигіна Г.В.