Провадження № 11-кп/780/106/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 27.01.2015

УХВАЛА
іменем України
27 січня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0003598 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року, яким неповнолітніх

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня Білоцерківської загальноосвітньої школи № 21, раніше не судимого,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку та жительку АДРЕСА_2 , громадянку України, з неповною середньою освітою, ученицю Білоцерківської вечірньої загальноосвітньої школи № 1, раніше не судиму ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, студента ДНЗ «Білоцерківське професійно - технічне училище ім. П.Р. Поповича», раніше не судимого,

всіх трьох визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Призначено ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначено ОСОБА_11 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнено від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 361 грн. 98 коп. матеріальної шкоди та на користь держави 243 грн. 60 коп. процесуальних витрат.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 28.07.2014 року близько 01 год. 30 хв. неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , діючи за передньою змовою та перебуваючи біля торгового кіоску по АДРЕСА_4 , вирішили вчинити крадіжку. З цією метою, неповнолітня ОСОБА_11 спостерігала за навколишньою обстановкою, а неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_10 шляхом пошкодження замка на металевій ляді кіоску, через незачинену кватирку, проникли до кіоску, звідки умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих вчинили крадіжку майна, належного ОСОБА_13 , на загальну суму 1051 грн. 35 коп. Після цього, неповнолітні ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, 29.07.2014 року близько 01 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_8 , за попередньою змовою з неповнолітньою ОСОБА_11 , знаходячись біля кіоску по вул. Гоголя, 28 в м. Біла Церква, вирішили повторно вчинити крадіжку. З цією метою неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , через відчинені металеву ляду кіоску та кватирку, проникли до кіоску, звідки повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих вчинили крадіжку майна, належного ОСОБА_13 , на суму 1584 грн. 49 коп. Після цього неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, встановивши обвинуваченому іспитовий строк тривалістю один рік. Зазначає, що суд не обґрунтував необхідності встановлення іспитового строку терміном 2 роки, не врахував обставини справи, причини вчинення правопорушення та особу неповнолітнього. Зокрема, неповнолітній ОСОБА_8 є дитиною позбавленою батьківського піклування, оскільки його батько помер, мати позбавлена материнських прав, а бабуся, яка була його піклувальником померла у 2013 році. Окрім цього, обвинувачений свою вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обставини справи в судовому розгляді учасниками судового провадження не оспорювались і, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України докази щодо цих обставин, судом не досліджувалися. Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України.

У відповідності до ст. ст. 65, 103 КК України суд призначає покарання неповнолітньому: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання неповнолітнього. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від бідбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Призначаючи вид та розмір покарання неповнолітньому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є тяжким злочином, наслідки які настали від вчинення злочину у вигляді матеріальної шкоди потерплій. Суд також врахував роль обвинуваченого, який був ініціатором злочину. Дослідженням умов життя та виховання обвинуваченого з`ясовано, що ОСОБА_8 є дитиною, позбавленою батьківського піклування. Проживає у квартирі разом зі своєю рідною сестрою, 1995 року народження, та її співмешканцем, з якими склались напружені стосунки, в тому числі і з приводу користування квартирою, та які не знаходять свого вирішення. Піклувальником є адміністрація Державного професійно-технічного навчального закладу «Білоцерківське професійно-технічне училище», у якому навчається ОСОБА_8 . На час вчинення злочину формально рахується студентом, однак фактично навчальний заклад не відвідував. ОСОБА_8 має добрий стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Негативні зміни у поведінці неповнолітнього ОСОБА_8 сталися після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його бабусі - ОСОБА_14 , яка була його піклувальником. Обвинувачений став практично байдужим до навчання та перестав відвідувати уроки, на ґрунті безвідповідального використання належними йому коштами між ОСОБА_8 та адміністрацією навчального закладу існує довготривалий конфлікт, який не знаходить свого вирішення. Як вбачається з характеристики, наданої адміністрацією навчального закладу, ОСОБА_8 характеризується виключно негативно як учень зі слабкими здібностями, відсутністю бажання оволодіти професією, ігнорує доручення педагогів, пропускає заняття без поважних причин, вступає у конфлікти з учнями та викладачами, скритний самовпевнений, орієнтується переважно на власну думку, замкнений у собі, почуття відповідальності не сформоване. Одночасно з показань законного представника встановлено, що на першому курсі, коли ще була жива бабуся ОСОБА_8 , він належним чином відвідував навчання, дотримувався режиму навчання, посередньо навчався, був не конфліктним. Обставиною яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав визнання вини, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Висловлюючи своє ставлення до вчиненого, обвинувачений ОСОБА_8 свої протиправні дії пояснював тим, що «не знає, чому вчинив правопорушення», «не подумав про наслідки для себе». Обвинувачений ОСОБА_8 не пошкодував, що завдав шкоди потерпілій, лише в кінці судового розгляду справи за власною ініціативою попросив вибачення за свої дії у потерпілої. З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_8 вкрай низька правосвідомість, занижені почуття обов`язку та відповідальності, повага прав та свобод інших людей. Вказане в свою чергу є наслідком неналежного забезпечення достатнього виховного впливу та контролю за поведінкою неповнолітнього піклувальників, які, навіть після вчинення ним злочину, під час судового розгляду будучи законними представниками неповнолітнього обвинуваченого, не змогли чітко усвідомити та відповісти, що стало причиною протиправної поведінки неповнолітнього. Більш того, вказаним вище наслідкам, на думку суду сприяла і та обставина, що неповнолітньому ОСОБА_8 , який втратив єдину близьку людину, не було своєчасно надано психологічну допомогу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для виправлення ОСОБА_8 необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України. Однак враховуючи вищевказані обставини, що мали негативний вплив на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважав, що його виправлення можливе без відбування покарання, а тому на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнив його від відбуття покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відповідно до ч. 3 ст. 185 КК України, у виді трьох років позбавлення волі, та враховуючи тяжкість злочину та інші обставини справи, дійшов правильного висновку про можливість виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування покарання та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку два роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

А тому вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а призначене покарання ОСОБА_8 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65, 75, 103, 104 КК України.

Доводи захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не обґрунтував необхідності встановлення іспитового строку ОСОБА_8 терміном два роки, не врахував обставини справи, причин вчинення правопорушення та особу неповнолітнього, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного провадження.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Головуючий

Судді