Провадження № 1-кп/487/561/14
ВИРОК
Іменем України

24.11.2014 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0002271 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, українца, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня Новобугського професійного аграрного ліцею, не працюючого, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

04.03.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до 2-х років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік;

28.08.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України до 30 діб арешту

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

16.05.2014 року близько 14-00 годин ОСОБА_4 , знаходячись в приміщення палати №8 Дитячої лікарні №2, що розташована по вул. Рюміна, 5 в м. Миколаєві, шляхом зловживання довірою, що виражалось у приятельських відносинах з неповнолітньою ОСОБА_7 , заволодів майном ОСОБА_8 , а саме мобільним телефоном Lenovo S939 імеі НОМЕР_1 та чохлом блакитного кольору. Тримаючи вище казане майно при собі у ОСОБА_4 виник злочинний намір на заволодіння мобільним телефономLenovo S939 імеі НОМЕР_1 та чохлом блакитного кольору. Користуючись відсутністю уваги з боку інших осіб, ОСОБА_4 вийшов з території Дитячої міській лікарні №2 та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядився вказаним майном на власний розсуд.

Після цього, 16.05.014 року близько 14-40 годин ОСОБА_4 збув мобільний телефон Lenovo S939 імеі НОМЕР_1 на Центральному ринку м. Миколаєва громадянину ОСОБА_9 за 1000 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 4307 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК Ураїни, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що він знаходився три дня на лікуванні у Дитячої лікарні №2 м. Миколаєва, яка розташована по вул. Рюміна в м. Миколаєві, де познайомився з дівчиною на ім`я ОСОБА_10 . 16.05.2014 року він попросив у Ані її мобільний телефон Lenovo, щоб зайти в мережу Інтернету, на що вона погодилась та передала йому свій мобільний телефон, а також зарядний пристрой до нього та попросила зарядити телефон. Він взяв мобільний телефон, зарядний пристрій до нього, вийшов у коридор, зайшов в Інтернет на п`ять хвилин, після чого поклав телефон до себе у кишеню та пішов з лікарні. Потім він пішов на Центральний ринок м. Миколаєва, де не знайомому йому чоловіку продав телефон за 1000 грн. та поїхав до свого брата.

В скоєнні злочину ОСОБА_4 щиро покаявся.

В судове засідання потерпла ОСОБА_8 не з`явилась, надала до суду заяву, просила розглянути справу за її відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненного злочину, який віднесно законом до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання не виявлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, за місцем навчання і мешкання характеризується позитивно, є дитиною сиротою, на обліку у службі у справах дітей адміністрації Центрального району м. Миколаєва, в СКМСД Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, МОПЛ та ОНД не перебуває, спостерігався у МОПЛ з 2002 року по 2013 рік з діагнозом: соціалізований розлад поведінки.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №477 від 15.10.2014 року ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням не страждає в даний час і не страждав раніше, а виявляє соціалізований розлад поведінки. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, в застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень (50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян), яке є достатнім для його виправлення,

Відповідно до вимог ст. 72 ч. 3 КК України вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.03.2014 року, уточненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.05.2014 року. яким ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186, 69 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим троком на 1 рік та вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.08.2014 року, яким ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 і ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 30 діб арешту, не підлягає складенню з покаранням данного вироку і виконується самостійно.

Питання щодо речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень.

На підставі ст. 72 ч. 3 КК України вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.03.2014 року, уточненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.05.2014 року відносно ОСОБА_4 засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186, 69 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим троком на 1 рік та вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.08.2014 року відносно ОСОБА_4 засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 і ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 30 діб арешту, не підлягає складенню з покаранням данного вироку і виконується самостійно.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, залишити без змін - особисте зобов`язання.

Речові докази: мобільним телефоном Lenovo S939 імеі НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_8 , залишити у розпорядженні останньої.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1