АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/790/072/15 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 635/5210/14-К
Категорія: ст. 171 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
представника власника майна ОСОБА_7 ,
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду від 16.07.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Липецького МВ Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_8 про арешт майна ТОВ «Сінтез Індастріелз» - 125 картонних коробок з написом «Кайзер» в яких знаходяться по 4 (чотири) пляшки об`ємом 5 літрів кожна з рідиною, загальною кількістю 500 пляшок, яке на даний час перебуває на території Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Жовтневе, вул. Першотравнева 1.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя зазначає, що клопотання про арешт майна передчасне, оскільки на момент його розгляду особі нікому не повідомлено про підозру.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст. 167 цього Кодексу, однак слідчим не зазначено, яким саме із критеріїв, зазначеним у вказані правовій нормі відповідають речі, на які просить накласти арешт.
Не погодившись з рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та накласти арешт на вищевказане тимчасове вилучено майно у вигляді заборони розпоряджатися і використовувати його до 01.09.2015 року.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутись із клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному правопорушенні, відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, а вказані у клопотанні предмети мають значення для досудового розслідування так як можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні, тому відповідають критеріям передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.
Автор апеляційної скарги зазначає, що 16.07.2015 року заступник начальника СВ Липецького ВМ Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 призначила судово-хімічну експертизу вилученої речовини, у зв`язку з чим, є необхідність накладення арешту на вказане майно.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, який підтримав вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, представника власника майна, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вирішує апеляційну скаргу в межах заявлених вимог та встановлених слідчим суддею обставин, і вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, де у пункті 1 передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, його автор вважав, що вказане вище майно може бути речовими доказами. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, на підставі аналізу вказаних правових норм слід прийти до висновку, що матеріальні об`єкти, які можуть бути визнані як речові докази підпадають під критерії ч. 2 ст. 167 КПК України за ознакою - знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного апеляційний суд не погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні не зазначено, яким саме із критеріїв, визначених у наведеній вище правовій нормі відповідають речі, на які слідчий просить накласти арешт.
Апеляційний суд також вважає хибним посилання слідчого судді на неможливість накладення арешту на майно у разі відсутності повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, оскільки аналізуючи положення ч. 2 ст. 170 та п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України слід прийти до висновку, що діючий КПК України не пов`язує можливість накладення арешту на предмет, який може бути визнаний як речовий доказ, виключно з наявністю у особи, яка є власником цього майна, конкретного процесуального статусу.
Вказані обставини свідчать про відсутність підстав, на які посилався слідчий суддя при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання, і тому ухвала від 16.07.2015 року підлягає скасуванню.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді і постановляючи свою ухвалу апеляційний суд виходить з того, що відповідно до клопотання слідчого та матеріалів судового провадження вбачається, що 19.06.2015 року до райвідділу міліції надійшов рапорт ІДПС РДПС ДАЇ м. Харкова прапорщика міліції ОСОБА_9 , про те, що 19.06.2015 року в с. Стрілече, Харківського району Харківської області виявлено автомобіль «Mercedes» 714 D, державний номер НОМЕР_1 , з вантажем документи на який викликають сумніви.
Так, в ході огляду автомобіля «Mercedes» 714 D, державний номер НОМЕР_1 , було встановлено, що в кузові знаходяться картоні коробки у кількості 125 штук у яких містяться по 4 ємкості із рідиною, невідомого походження по 5 літрів кожна.
Вказане перевезення здійснювалось водієм ОСОБА_10 на підставі накладної ТОВ «Стандарт» № 31 від 17.06.2015 року на перевезення 2500 літрів СЗР «Кайзер». Але. відповідно до відповіді Головного управління ДФС у Харківській області ТОВ «Стандарт» не перебуває на податковому обліку на території України.
Надані водієм документи викликали у органу досудового розслідування сумніви у дійсності інформації, яка зазначена у них, оскільки відповідно до п.11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованого Міністерством юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, основним документом не перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, а також залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші документи ( ветеринарні, санітарні та якісні сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти, тощо), що визначаються Правилами перевезень зазначених вантажів.
Крім того у органу розслідування виникли сумніви щодо відповідності товару, який перевозився у вказаному автомобілі стандартам, оскільки в супереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на пляшках, які знаходяться в картонних коробках, та на самих коробках відсутні дані про виробника та його адреса, штрих код та інші відомості,. З цієї причини Державним підприємством «Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» неможливо було провести ідентифікацію зразка рідини, яка міститься у цих плашках.
Враховуючи, що сторонами не заперечується, що рідина загальним об`ємом 2500 літрів з позначкою «Кайзер» є протруйником, тобто при певних умовах може спричинити шкоду довкіллю, тому апеляційний суд приходить до висновку, що орган досудового розслідування обґрунтовано вважає, що при наведених вище обставинах ця продукція може бути визнана як небезпечна, і для встановлення або спростування цього необхідно провести ряд процесуальних дій, у тому числі і експертних досліджень, що і зроблено слідчим при призначенні 16.07.2015 року судово-хімічної експертизи.
З урахуванням цього посилання автора клопотання не є безпідставними, оскільки вони не суперечать матеріалам провадження.
Враховуючи, що обставини судового провадження, зокрема договір купівлі-продажу № 01/10-СИ від 01.10.2014 року; товаротранспортна накладна № 1906 від 19.06.2015 року, яка суперечить змісту такої ж самої накладної, яка міститься в матеріалах кримінального провадження без підпису відповідальної особи вантажовідправника; накладна № 31 від 17.06.2015 року ТОВ «Стандарт» свідчать про те, що наведена вище рідина була введена в обіг на ринку України, і при наявності зазначених вище суперечностей щодо її документального оформлення, а також враховуючи її властивості що до можливості спричинення шкоди довкіллю, тому апеляційна інстанція вважає необхідним задовольнити клопотання органу досудового розслідування, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт може бути речовим доказам у справі, тобто воно відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України.
При цьому апеляційний суд вважає, що застосування арешту вказаного майна шляхом заборони розпорядження ним та користування, при наведених вище обставинах, є найменш обтяжливим способом для його власника, а останній, при виникненні нових обставин, може вирішувати питання про повне або часткове скасування арешту майна шляхом здійснення процедур, передбачених ч. 2 ст. 174 КПК України.
Приймаючи рішення, що клопотання задовольняється частково, апеляційний суд виходить з того, що необхідність та обґрунтованість встановлення граничного строку арешту, як просить автор клопотання, прокурором не доведена у судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Клопотання заступника начальника СВ Липецького МВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Накласти арешт у вигляді заборони розпорядження і користування на 125 картонних коробок з написом «Кайзер» в яких знаходяться по 4 пляшки об`ємом 5 літрів кожна загальною кількістю 500 пляшок, які перебувають на території Липецького МВ Харківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області.
Оскарження вказаної ухвали в касаційному порядку не передбачено.
Головуючий - суддя
Судді: