Справа № 360/1450/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/735/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 13.07.2015

УХВАЛА
Іменем України
07 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
представника потерпілого - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000279 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісківка Бородянського району Київської області,громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, працює консультантом ТОВ «Самсунг», інваліда 3 групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 /три/ роки.
Звільнено ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарань внаслідок акту амністії.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 155 384 гривні в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Україна» на користь ОСОБА_10 14616 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 7474 гривні в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 884 гривні 52 копійки на користь держави вартості за проведення авто технічних судових експертиз.
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 29 березня 2014 року близько 10 години 00 хвилин в смт. Пісківка Бородянського району Київської області, ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним мотоциклом «Honda Steed» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Ковпака в напрямку вул. Жовтневої зі швидкістю близько 30-40 км/год. в районі приватного будинку №22, діючи необережно, в порушення вимог ПДР України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 р., а саме п. 12.3, проявив неуважність, невірно оцінив дорожні умови та дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила дорогу зліва направо відносно руху транспортного засобу, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження і була госпіталізована до Бородянської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 констатовано смерть останньої.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бородянського районного суду Київської області скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, у цивільному позові відмовити. Вказує, що опис дій засудженого у тексті вироку не відповідає тексту п.12.3 ПДР, який раніше процитовано там же, також у вироку взагалі відсутнє посилання на те, що пішохід переходила проїзну частину за відсутності пішохідного переходу, не упевнившись у безпеці та у тому, що не створить перешкоди або небезпеки транспортним засобам. Зазначає, що не було очевидців того, як сталася ДТП, експертним шляхом спростувати показання обвинуваченого у частині дій пішохода неможливо. Вважає, що експертиза від 25.06.2014 р. призначена з істотними порушеннями та не відповідає матеріалам і обставинам справи, експертним методикам, спеціальній літературі в частині вихідних даних. Вказує, що висновок експертизи, яким обґрунтовує вину обвинуваченого суд, виконаний 25 червня 2014 року, призначена вона 24.06.2014 р., при цьому у постанові про призначення експертизи вже вказано рух пішохода «в темпі вільної ходи», а слідчий експеримент, на протокол якого посилається суд, був проведений тільки 26.06.2014р. Тобто, у вихідних даних для експертизи вказані відомості, отримані тільки після її проведення. Вважає, що протокол слідчого експерименту та висновок експертизи від 25.06.2014р. слід вважати недопустимими доказами. Також зазначає, що при призначенні експертизи моментом виникнення небезпеки вибрано момент початку руху пішохода проїзною частиною, при тому, що при русі зліва направо по ходу руху автомобіля пішоходу необхідно було подолати смугу зустрічного руху. В такому випадку небезпека для руху виникає не з моменту виходу пішохода на проїзну частину, а з моменту входу пішохода у смугу руху транспортного засобу, або у так звану, небезпечну зону. Зазначає, що незрозумілими є обставини, на підставі яких суд не прийняв до уваги висновок експертизи, наданий захистом. Крім того вказує, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову також не відповідає матеріалам справи і є необгрунтованим. Так, відшкодування моральної шкоди має обмежуватись 5% розміру відповідальності страхової компанії, та, відповідно, стягуватись зі страхової компанії, при цьому повинна також враховуватись груба необережність самої потерпілої, однак з вироку не зрозуміло, яким саме чином суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди. Вказує, що не враховано й те, що суд фактично стягнув відшкодування у такій великій сумі з особи, яка має інвалідність.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, обвинуваченого, який подану захисником апеляційну скаргу підтримав, представника потерпілого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, прокурора, який також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, зазначених у вироку суду першої інстанції, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджених в судовому засіданні, а саме, показами самого обвинуваченого, показами потерпілого, висновками експертиз, а також іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що в діях обвинуваченого відсутнє порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи №525А від 25.06.2014р. (а.с.45 -46 т.1), з якого вбачається, що водій мотоцикла «Honda Steed» д.н.з. НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності до п.12.3 ПДР і що саме при дотриманні вимог даного пункту Правил водій мав технічну можливість уникнути зіткнення. При цьому показання обвинуваченого про те, що він застосовував екстренне гальмування з метою уникнення зіткнення спростовуються протоколом огляду місця події від 29.03.2014р. та схемою до нього, згідно яких слідів гальмування на місці ДТП не виявлено.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновок судово автотехнічної експертизи №525А від 25.06.2014р. є неналежним доказом, оскільки покладені в його основу вихідні дані отримані після його складання, а саме під час проведення слідчого експерименту 26.06.2014р. не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з вказаного висновку, в якості вихідних даних були покладені дані, які зафіксовані в протоколі огляду місця події 29.03.2014р. та схемі до вказаного протоколу. Вказаний протокол огляду місця події та схема до нього були складені за участі ОСОБА_9 , зауважень з приводу неправильності внесених до них даних від ОСОБА_9 не надходило. При цьому, швидкість руху пішохода у висновку прийнята по табличним даним для даної вікової групи.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту (т.1 а.с.47-54), вказана процесуальна дія виконана лише з метою перевірки показів ОСОБА_9 при допиті його в якості підозрюваного, а тому підстав для визнання вказаного протоколу неналежним доказом колегія суддів не вбачає.
Посилання захисника на те, що вказана ДТП сталася з вини пішохода ОСОБА_11 , яка допустила порушення правил дорожнього руху і своїми діями створила небезпеку для руху водію мотоцикла ОСОБА_9 , спростовуються висновком судової автотехнічної експертизи №525А від 25.06.2014р. та іншими доказами в їх сукупності, яким суд дав належну оцінку у вироку.
Так, відповідно до вимог п.1.7 Правил дорожнього руху України, водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності. Тобто вказаним пунктом Правил закріплені гарантії безпеки окремих категорій учасників дорожнього руху дітей, літніх громадян, що в силу певних обставин (вік, погане здоров`я), не можуть чітко виконати вимоги Правил або недостатньо усвідомлюють, що вони своєю поведінкою створюють перешкоду або небезпеку для інших учасників руху. Крім того, вказаним пунктом закріплений обов`язок інших учасників дорожнього руху бути особливо уважними в місцях появи таких осіб, у тому числі водіїв знижувати швидкість, давати дорогу тощо.
За змістом п.1.10 Правил дорожнього руху України, небезпека для руху це зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її), яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.
З показань обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих в суді першої інстанції та підтверджених в ході апеляційного розгляду і матеріалів провадження, а саме, протоколу слідчого експерименту, вбачається, що потерпілу ОСОБА_11 , 1924р. народження, яка йшла по лівій стороні дороги він побачив за 50 метрів, а відстань, коли він побачив, що потерпіла (жінка похилого віку) почала переходити дорогу становить 5,5м. При цьому матеріали провадження не містять будь яких даних про те, що ОСОБА_9 проявив особливу увагу при виявленні особи похилого віку на узбіччі проїзної частини і негайно вжив відповідних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі і шляхом зменшення швидкості або зупинки мотоцикла.
Також судом вірно не взято до уваги висновок автотехнічної експертизи №000193/1 від 29.01.2015р., оскільки вказаний висновок базується на припущеннях, покладені в його основу вихідні дані не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Твердження захисника про порушення права на захист обвинуваченого, а саме, що протокол слідчого експерименту було складено без участі захисника є безпідставним, оскільки як вбачається з пояснень обвинуваченого, даних в суді апеляційної інстанції, в ході досудового розслідування захисник ним не залучався.
Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно і обґрунтовано надав оцінку доказам, належним чином перевірив їх у сукупності в ході судового розгляду та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_9 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання сторонами кримінального провадження не оскаржується.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що розмір стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди є занадто великим та визначений без врахування матеріального стану обвинуваченого ОСОБА_9 , то, на думку колегії суддів, вказані доводи є безпідставними, оскільки суд, з урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого наслідок смерті матері, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 155384 грн. На думку колегії суддів, вказана сума повністю відповідає завданим фізичним, моральним та психологічним стражданням потерпілого і вирок суду в цій частині належно мотивований. Обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, вирок Бородянського районного суду від 24 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 24 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без змін.
Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 3-х місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
___підпис____ ___підпис___ ____підпис____
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4