Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5. та ОСОБА_6.,

при секретарі ОСОБА_7.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0002268 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця

м. Херсона, котрий мешкає по

АДРЕСА_1, такого, що судимості

не мав,

за участю прокурора ОСОБА_8.,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції шляхом його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього відповідних обов'язків, залишивши в решті без зміни. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу.

На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує на те, що визнання судом першої інстанції обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп'яніння, не може вказувати на його вчинення на ґрунті пияцтва або алкоголізма, оскільки він не перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Крім того, засуджений стверджує, що судом апеляційної інстанції не було враховано його даних про особу, його поведінку після події та намагання усунути тяжкі наслідки, що настали, добровільне відшкодування завданої ним шкоди, думку потерпілого щодо міри покарання та залишено без належного обґрунтування висновок щодо неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаного вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості.

Зокрема, прокурором вказується на неврахування та не надання відповідної оцінки судом апеляційної інстанції ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким та вчинене у стані алкогольного сп'яніння щодо особи пенсійного віку, думки потерпілого та вимог апеляційної скарги прокурора, про що і не наведено відповідних мотивів.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 286 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 6 листопада 2013 року об 11 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, по вул. Карла Маркса, 86, в смт Білозерка у стані алкогольного сп'яніння в порушення вимог пунктів 2.9 (а), 3.29 (додаток 1), 12.1 Правил дорожнього руху України при здійсненні об'їзду нерухомої перешкоди у вигляді легкового автомобіля, що зупинився в межах своєї смуги руху для здійснення подальшого маневру повороту ліворуч, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3, котра перебувала поза межами проїзної частини на зупинці транспорту в нерухомому стані. Внаслідок чого ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла у реанімаційному відділені Херсонської обласної клінічної лікарні.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, суд апеляційної інстанції 2 грудня 2014 року ухвалив новий вирок, яким скасував вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2014 року та призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу засудженого та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, доводи прокурора, котрий підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 286 КК України злочинних дій ОСОБА_1, під час судового розгляду ним не оспорювалися та в касаційній скарзі як ним, так і прокурором не заперечуються.

Що стосується доводів касаційних скарг засудженого та прокурора щодо необґрунтованого розміру та форми відбування призначеного засудженому судом апеляційної інстанції покарання, то колегія суддів визнає їх неспроможними.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він вправі прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, призначив йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнивши від його відбування з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на нього відповідних обов'язків.

Звільняючи ОСОБА_1 від відбування вказаного покарання з випробуванням та покладенням на нього відповідних обов'язків, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії неумисних, дані про його особу, котрий є одруженим, має на утриманні матір похилого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, а також пом'якшуючі покарання обставини - повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди та обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп'яніння.

Саме наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для призначення засудженому покарання у вказаному розмірі, а також висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення буде покарання не пов'язане з ізоляцією від суспільства.

Переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із висновком суду першої інстанції про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, вказав на формальне врахування ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким та внаслідок якого настала смерть людини, його вчинення в стані гострої інтоксикації внаслідок вживання алкоголю, перевищення допустимої швидкості, що значно підвищують суспільну небезпечність особи винного та вчиненого кримінального правопорушення щодо інших учасників дорожнього руху.

Крім того, суд апеляційної інстанції, додатково зваживши на враховані судом першої інстанції відомості про особу засудженого, пом'якшуючі та обтяжуючі покарання обставини та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, призначив йому основне покарання саме у мінімальних межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та додаткове - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає переконливим та таким, що належно обґрунтований і відповідає вимогам статей 65, 75 КК України. Вважати його явно несправедливим внаслідок м`якості або суворості, з наведеної сукупності обставин, необґрунтованим або призначеним з порушенням правил, як на цьому наполягають засуджений та прокурор, а отже і можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням або скасування вироку суду апеляційної інстанції в частині невідповідності розміру призначеного засудженому покарання, у колегії судді підстав не має.

Тоді як, обставини, які підлягають врахуванню при призначенні особі покарання разом з іншими обставинами справи оцінюються в сукупності та одні обставини не можуть домінувати над іншими або бути визначальними для суду.

При тому, що наведені прокурором обставини, якими він підтверджує невідповідність розміру призначеного засудженому покарання, слугували підставами для часткового задоволення апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку суду в частині звільнення засудженого від відбування призначеного покарання.

Що стосується доводів засудженого, то наведені судом апеляційної інстанції роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не виключають його перебування у стані алкогольного сп'яніння під час вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, вирок суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, призначене засудженому ОСОБА_1 покарання є справедливим, висновки - виваженими та правильними, а відтак касаційні скарги засудженого та прокурора не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433-438, 532 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Апеляційного суду Херсонської області від 2 грудня 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а його та прокурора, котрий приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, касаційні скарги - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6