Справа №1-92/09 26.01.2010 26.01.2010 26.01.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-72-2010 Головуючий у 1-й інстанції: Самчишина Н.В.
Категорія: ст.286 ч.2 КК України Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_1
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Ржепецького О.П.,

суддів Тимошевського В.П., Пустовара М.Л.,

при секретарі Танцуріній С.М.,

за участю прокурора Омеляна В.М.,

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5,

26 січня 2010 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями старшого помічника прокурора Жовтневого р-на Миколаївської області та потерпілої ОСОБА_2 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2009 року, яким:

- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює стрільцем ВОХР на ст. Миколаїв-грузовий, прожививає у м. Миколаєві, пр-кт Миру, 8, кім № 9, не судимий;

- засуджений за ст.286 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та, відповідно до ст.76 КК України, зобовязаний повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_6 вішкодування завданої моральної (немайнової) шкоди у розмірі 20000 грн. і 15000 грн., а також на користь лікарні швидної медичної допомоги м. Миколаєва - 1966 грн. 40 коп.,

в с т а н о в и л а:

За вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 4 жовтня 2008 року, приблизно о 18 год. 30 хв., він, керуючи автомобілем „Daewoo Sens T 13110, реєстраційний № НОМЕР_1, та рухаючись із швидкістю 60 км/год. по автодорозі М-14 „Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» у напрямку м. Одеси, в районі примикання другорядної дороги на 152 км. + 100 м. вказаної автодороги на порушення вимог п.п.10.1, 10.4, 12.1 Правил дорожнього руху та вимог дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Додатку 2 вказаних правил, рухаючись в потоці та за габаритним транспортним засобом, перед виконанням маневру поворотуу ліворуч поза меж примикання другорядної дороги, не обрав безпечної швидкості руху, не впевнився у безпечності маневру та відсутності транпортних засобів на зустрічній смузі, виїхав на неї, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, де виконуючи маневр зїзду в напрямку карману, допустив зіткнення з автомобілем «Nissan X-Tral» під керуванням ОСОБА_7

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Daewoo» ОСОБА_8 та ОСОБА_2 отримали тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_8 помер на місці події.

В апеляції старший помічник прокурора просить вирок скасувати з підстав неправильного звільнення засудженого від відбуття покарання та необхідності призначення більш суворого покарання, постановити новий вирок, яким виключити із вироку суду 1-ї інстанції посилання як на помякшуючі покарання обставини - щире каяття та здійснення заходів до відшкодування майнової шкоди, засудити ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, стягнути із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_2І - 30000 грн., потерпілої ОСОБА_2 - 50000 грн., лікарні швидкої допомоги - 1966 грн. 40 коп.

Посилається на те, що суд недостатньо врахував поведінку ОСОБА_4 під час ДТП, а саме вчинння ним кількох умисних порушень правил дорожнього руху, що свідчить про грубий характер його злочинних дій.

В результаті настали тяжкі наслідкі та у присутності малолітньої дитини, яка втратила батька та на довгий час залишилась без матері.

У суді ОСОБА_4 визнав вину частково, давав неправдиві показання, що свідчить про відсутність каяття, на яке посилається суд.

Не відповідає дійсності, на думку апелянта, і висновок суду про здійснення заходів на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки потерпілі заперечували факт отримання 2000 грн. за витрати на погребіння. Те, що ОСОБА_4 дійсно зробив - купив вінок на могилу, двіччі придбав іграшки для дитини та кілька разів возив її до психолога - є не настільки суттєвим для визнання помякшуючою покарання обставиною.

Тому підстави для застосування положень ст.75 КК України відсутні.

Крім того, суд не належно вирішив цивільний позов, задовольнивши його частково - матері загиблого - 15000 грн., його дружині, яка сама отримала тілесні ушкодження - 20000 грн., що не можна вважати достатнім для відшкодуванння моральної шкоди, завданої таким злочином та його наслідками.

Потерпіла ОСОБА_2 у своїй апеляції просить вирок скасувати, постановити свій вирок вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у межах санкції цієї статті, стягнути із засудженого відшкодування моральної шкоди - 200000 грн., її доньки - 100000 грн., щомісячне вішкодування, передбачене ст.1200 ЦК України, у розмірі 1684 грн. 08 коп.

Посилається на те, що ОСОБА_4 грубо та навмисно порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків, тому звільнення його від відбування покарання є безпідставним.

Також не погоджується з невеликим розміром задоволення позову на відшкодування моральної шкоди, який є недостатнім для виправлення наслідків, що настали внаслідок скоєного засудженим.

Іншими учасниками процесу апеляцій на вирок не подано.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляції, пояснення потерпілої ОСОБА_2 на підтримку апеляції та про засудження ОСОБА_4 на 4 роки позбавлення волі без застосування ст.75 КК України, думку потерпілої ОСОБА_3 на підтримку обох апеляцій, думку засудженого та його захисника про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів визнає апеляції такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Винність ОСОБА_4 у визнаному судом обвинуваченні за обставин, викладених у вироку, підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами. Встановленим фактичним обставинам справи та зібраним доказам судом надано належну оцінку. Дії засудженого вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

У цій частині вирок апелянтами не оспорюється.

Разом з тим, на підставі п.4 ч.1 ст.378 КПК України вирок районного суду підлягає скасуванню в частині неправильного звільнення засудженого від відбуття покарання.

За вчинений злочин суд 1-ї інстанції правильно визначив вид та розмір основного і додаткового покарання ОСОБА_4, зваживши на дані про його особу - перше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність судимості, позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, а також на тяжкість злочину.

Позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки колегія судів визнає достатнім покаранням для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави для призначення більш суворого основного та додаткового покарання, про що просить прокурор, відсутні.

Проте, на порушення вимог ст.65, ч.1 ст.75 КК України, суд не достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким та зовсім не зважив на наслідки, що настали від злочину - загибель однієї людини та спричинення тяжких тілесних ушкоджень іншій.

При застосуванні ст.75 КК України, суд послався на поведінку ОСОБА_4 після ДТП, прийняття ним заходів для відшкодування завданої шкоди, каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, вчинення необережного злочину.

Проте, зазначені обставини не є такими, на підставі яких особу можна звільнити від відбування покарання з випробуванням, а каяття та відшкодування завданої шкоди по справі відсутні. Збитки засудженим не відшкодовані, а його поведінка у суді не свідчила не про те, що він щиро покаявся у скоєному.

Враховуючи викладене, колегія cуддів визнає помилковим висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбуття покарання, з застосуванням ст.75 КК України.

Керуючись ст.ст.365,366, 378 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

Апеляції старшого помічника прокурора Жовтневого р-ну Миколаївської області та потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2009 року у відношенні ОСОБА_4, в частині звільнення засудженого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, скасувати.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити - підписку про невиїзд.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_4 рахувати з дня виконання вироку.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України через апеляційний суд Миколаївської області протягом місяця з моменту його оголошення.

Головуючий

Судді: