АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11 -
907, 2007 року Головуючий
у І - й інстанції: Максименко Л. В.
Доповідач: Голубенко Н. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
вересня місяця 28 дня Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого -
судді Куліша В. М., суддів: Копитько Л. І., Голубенко Н. В., за участю:
прокурора Подворчана Ю. М.,

захисника
ОСОБА_7,

засудженого
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями
старшого помічника прокурора Гадяцького району та засудженого ОСОБА_1 на вирок
Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м. Гадяч, тимчасового зареєстрованого
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента 2 курсу
Полтавської державної аграрної академії, не одруженого, в силу ст. 89 КК
України раніше не судимого

засуджено за:

- ч. 1 ст. 296 КК України на шість місяців
арешту;

- ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років
позбавлення волі.

На підставі ст.
70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_1визначено остаточне покарання у вигляді 8 років
позбавлення волі.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1 на користь:

2

- потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі відповідно 1 994 грн.
33 коп. та 20 000 грн.;

- фінансового управління Гадяцької
райдержадміністрації витрати на лікування потерпілого в розмірі 3 514 грн.

Відповідно до
ст. 81 КПК України по справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду
ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 16 липня 2006 року, близько 4 год. 30 хв.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння поблизу кафе « Островок »,
розташованого по вул. Драгоманова, 19 - а в м. Гадячі, безпричинно, з
хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну
неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю, умисно наніс в обличчя
потерпілого ОСОБА_4 удар напівпорожньою скляною пляшкою. Після чого, збивши
його на землю, продовжив наносити численні удари кулаками та ногами по голові
та тулубу потерпілого, намагаючись наносити удари саме в ділянку голови,
спричинив кілька ударів кулаком в ліву частину обличчя ОСОБА_2, спочатку на
газоні, а потім на тротуарі, поблизу зазначеного кафе. Вказані дії ОСОБА_1
припинили ОСОБА_5 та ОСОБА_6

При спробі
потерпілого ОСОБА_4 втекти, ОСОБА_1 наздогнав його неподалік будинку АДРЕСА_2
та, напавши ззаду, повалив його на землю і продовжив умисно наносити численні
удари кулаками та ногами по голові, тулубу, кінцівках потерпілого, аж поки
останній перестав рухатись.

Згідно висновку
судово-медичної експертизи Литвиненку В. М. спричинені тяжкі тілесні ушкодження
у вигляді внутрішньо - черепної травми: крововиливи у лівій лобно - скронево -
тім'яній ділянці з боку їх внутрішньої поверхні, забою головного мозку тяжкого
ступеню, субдурального крововиливу в лівій скронево - тім'яній ділянці,
субарахноідальних і внутрішньо - мозкових крововиливів в лівій лобній,
скроневій і потиличних долях головного мозку, що небезпечні для життя в момент
їх заподіяння і, які 29 липня 2006 року призвели до смерті потерпілого.

В апеляціях:

- старшого
помічника прокурора ставиться питання про невідповідність призначеного судом
покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, а також
невідповідність визначеного судом розміру моральної шкоди фактичному обсягу
моральних страждань, завданих потерпілим. Тому, просить вирок скасувати та
постановити новий вирок апеляційним судом з призначенням засудженому більш
суворого покарання та стягнення моральної шкоди на користь потерпілих в сумі 30
000 грн.;

3

- засудженого
ОСОБА_1 йдеться про незаконність вироку в частині засудження його за ч. 2 ст.
121 КК України, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам
справи. На його думку не дано належної оцінки показанням свідків щодо нанесення
ударів потерпілому іншою особою, висновок судово - медичної експертизи не
відповідає фактичним обставинам справи. Просить вирок скасувати, а справу
направити на додаткове розслідування.

Колегія суддів,
заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання апеляції старшого
помічника прокурора та безпідставність апеляції засудженого, пояснення ОСОБА_1
та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляції засудженого та їх заперечення
щодо апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в
апеляціях, приходить до висновку, що апеляції підлягають до часткового
задоволення з наступних підстав.

При перевірці
матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства додержано вимог ст. 22 КПК
України, спрямованих на встановлення у справі об'єктивної істини. Сформульовані
у вироку висновки про винність засудженого у вчиненні умисного тяжкого
тілесного ушкодження ОСОБА_4, що спричинило його смерть, відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та докладно
викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну та об'єктивну оцінку в їх
сукупності та взаємозв'язку.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під час досудового та
судового слідства в своїх первинних поясненнях, на неодноразових допитах, а
також при перевірці їх показань в порядку ст. 194 КПК України, відтворюючи
механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, наводили докладні дані щодо
участі ОСОБА_1 в їх заподіянні, викриваючи його, таким чином, у вчиненні
злочину (а. с. 39, 40-41,90-91, 100-101, т. 1;28, 29, 56-59, 190 -192, 236 (
зворот), 239 ( зворот ), т.2 ).

Наведені
показання об'єктивно підтверджуються висновками додаткових судово - медичних
експертиз, відповідно до яких потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що
спричинили смерть, завдані за обставин, на які вказували ці свідки ( а. с. 75,
76, т. 2 ). Свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9 також стверджують, про факт побиття ОСОБА_1 ОСОБА_4 В зв'язку з чим
ОСОБА_6 відтягував засудженого від потерпілого ( а. с. 105, т.1; 203 - 204,
245, т. 2 ).

З огляду на
викладене апелянт безпідставно вказує, що жоден із допитаних свідків не вказав
про нанесення ударів ОСОБА_4 саме ним та про спричинення тяжких тілесних
ушкоджень потерпілому іншою особою.

4

Судом
встановлено, що бійка між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, яка відбулася на газоні та
тротуарі була припинена ОСОБА_10, ОСОБА_5 Після чого, потерпілий став тікати в
напрямку магазину « Лілея ». Незважаючи на це, засуджений продовжував його
переслідувати. Наздогнавши, збив з ніг та став наносити удари по тулубу, що
стверджує сам засуджений. В ході судового слідства ОСОБА_1 з цього приводу
пояснив, що бив ОСОБА_4,
оскільки був злий на нього за те, що він вдарив його безпричинно ( а. с.
180, зворот, т. 2 ).

Наведені
показання спростовують твердження засудженого про відсутність причин для
завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

З урахуванням
характеру та локалізації виявлених ушкоджень на тілі ОСОБА_4, судово -
медичним експертом зроблено висновок про нанесення потерпілому не менше двох
травмуючих дій, які спричинили тяжкі тілесні ушкодження в ліво - скроневу
ділянку та в ліву частину обличчя ( а. с. 78 - 81, т.1; 19, т. 2 ). Даний
висновок базується як на даних медичної документації, так і на даних, одержаних
при розтині трупа ОСОБА_4 і не викликає сумнівів в його об'єктивності. А
відтак, доводи апеляції про не встановлення кількості ударів, що спричинили
тяжкі тілесні ушкодження потерпілому не відповідають матеріалам справи.

Згідно з
висновком судово-медичної експертизи виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження
могли утворитися від удару тупим предметом, яким могли бути рука, стиснута в
кулак, нога у взутті або інший предмет з подібною характеристикою,
індивідуальні особливості якого в тілесних пошкодженнях не відобразилися ( а.
с. 81, т. 1 ), а
тому є неспроможними твердження апелянта про те, що судово-медичною експертизою
не дано відповіді на всі запитання досудового слідства

Стосовно
показань свідка ОСОБА_11, то вони з достатньою повнотою перевірені судом та
встановлено, що дана особа не була очевидцем побиття ОСОБА_4, а могла бачити
лише побиття ОСОБА_1, яке мало місце після заподіяння останнім тяжких тілесних
ушкоджень потерпілому. А тому, ці свідчення не впливають на сукупність доказів,
наведених у вироку, на підтвердження доведеності вини засудженого в скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Місцевим судом мотивовано
відкинуто свідчення ОСОБА_12 ( а. с
243, т. 2 ).

У процесі
досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені
всі обставини, з'ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення
справи, проведені необхідні експертизи, встановлено участь засудженого у
вчиненому злочину і належним чином з'ясовані обставини, що характеризують
об'єкт і суб'єктивну сторону злочину, допитані всі особи, показання яких мають
істотне значення для справи. З урахуванням цього, колегія суддів приходить

5

до висновку, що наведені у апеляції доводи про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність та
неповноту досудового і судового слідства є безпідставними.

Разом з тим, з
матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 вийшов з бару на пропозицію ОСОБА_4, який наніс
перший удар. У відповідь засуджений ударив потерпілого пляшкою. Отже,
відсутність у вчиненому мотиву явної неповаги до суспільства свідчить і про
відсутність хуліганства, хоча дії винного в тій чи іншій мірі порушували
громадський порядок і характеризуються застосуванням насильства до потерпілого.

За таких
обставин, в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 296 КК
України. Вчинене ОСОБА_1 охоплюється складом злочину, передбаченого ч. 2 ст.
121 КК України. Тому, в цій частині вирок підлягає скасуванню, а справа -
закриттю.

Призначене
ОСОБА_1покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених
ст. 65 КК України. Судом враховано, що засуджений вчинив тяжкий злочин, дані
про особу винного, обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання. Обране
покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження
нових злочинів.

Розмір моральної
шкоди визначено судом з урахуванням характеру та обсягу душевних, психічних та
фізичних страждань, які зазнали потерпілі внаслідок загибелі сина. Такий розмір
відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості, чинному кримінально
процесуальному та цивільному законодавству. Зважаючи на викладене, апеляція
прокурора в цій частині не підлягає до задоволення.

З огляду на
наведене та керуючись ст.ст. 365, 366 КК України, колегія суддів апеляційного
суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції засудженого
ОСОБА_1 та старшого помічника прокурора Гадяцького району задовольнити
частково.

Скасувати вирок
в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 296 КК України та закрити провадження
у справі.

Вважати ОСОБА_1
засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання обраного районним судом.

В іншій частині
вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2007 року
щодо ОСОБА_1 залишити без змін.