Провадження № 1-кп/487/440/14
Справа № 487/7709/14-к
ВИРОК
Іменем України

27.08.2014 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження № 0002939 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, українця, громадянина України, не одруженого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
02.03.2005 року Заводським районним судом м. Миколаєва по ст.ст. 186 ч.2, 15 ч.3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, 09.04.2009 року Заводським районним судом м. Миколаєва по ст. 309 ч.1, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

21.06.2014 року близько 22-00 годин, ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій він проживає разом зі своєю тіткою ОСОБА_5 та її батьком ОСОБА_6 , побачив ноутбук, який належить його тітці, після чого у нього виник злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю ОСОБА_5 в кімнаті, таємно викрав майно, що належить його тітці, а саме: ноутбук марки Lenovo G500 вартістю 4000 грн., сумку від ноутбуку вартістю 299 грн.
Після чого ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілої ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 4299 грн.
Таким чином, суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна, повторно.
26.07.2014 року в данному кримінальному провадженню між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.
Відповідно до даної угоди потерпіла ОСОБА_5 і обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 , який добровільно зобов`язався протягом 6 місяців, а саме до 26.01.2015 року, відшкодувати потерпілій ОСОБА_5 завдану матеріальну шкоду в розмірі 2660 грн.
Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік.
В угоді про примирення зазначена дата її укладення та вона підписана сторонами.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного:
Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністью визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затверджені угоди про примирення.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався до 26.01.2015 року відшкодувати їй матеріальні збитки в розмірі 2660 грн.
В судовому засіданні прокурор вважає можливим затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки вона відповідає вимогам закону.
Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, прогроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна повторно, а тому його дії кваліфікує по ч.2 ст. 185 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік та поласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 п. 2,3,4 КК України.
Процесуальних витрат не має.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 26.07.2014 року про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
ОСОБА_4 визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26.07.2014 року покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст. 76 п. 2,3,4КК України поласти на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально- виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1