суддів судової палати Верховного Суду України
справах у складі:
головуючого, судді
суддів
Жука В.Г. та Пивовара В.Ф.
розглянула в судовому засіданні 18 січня 2007
року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на
вирок Апеляційного суду Донецької області від 23 червня 2006 року, яким
засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

неодноразово судимого, останнього

разу, - 20 січня 2006 року за ч. 2 ст. 185 КК

України на два роки шість місяців позбавлення волі,

за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України на довічне
позбавлення волі, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України йому призначено
остаточне покарання - довічне позбавлення волі.

Суд визнав
ОСОБА_1 винуватим у тому, що він 4 вересня 2005 року, перебуваючи в нетверезому
стані, у м. Макиївка з неприязні під час сварки, що сталася у будинку АДРЕСА_1,
вбив ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Умисно вдаривши ножем у груди першого потерпілого,
ОСОБА_1 тут же кинувся на другого, котрого наздогнав на вулиці і, збивши з ніг,
наніс йому множинні удари ногами в
голову, а потім ножем відрізав голову. Теж саме він зробив ножем і з ОСОБА_2. У
касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_1. ставить питання про
зміну вироку. Твердить, що він захищався від протиправних дій двох потерпілих.
Наголошує, що суд не в повній мірі з'ясував обставини справи і допустив помилки у визначенні
змісту та спрямованості умислу. Вважає, що на досудовому слідстві не було забезпечено
його право на захист і не всі норми КПК України були виконані.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, думку прокурора про відмову в
задоволення касаційної скарги засудженого і залишення вироку без зміни,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Винуватість
засудженого у вчиненні злочинного діяння за обставин, наведених у вироку,
матеріалами справи доведена. Висновки суду щодо змісту і спрямованості умислу ОСОБА_1,
які оспорюються в касаційній скарзі, є обгрунтованими. Суд виходив із того, що
ОСОБА_1 позбавив життя потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в одному й тому ж місці,
без значного розриву у часі і ці його дії охоплювались єдиним умислом.

З'ясовуючи
зміст і спрямованість умислу засудженого суд, як видно з вироку, не обмежився
тим, що ОСОБА_1 не заперечував інцидент із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і твердив, що він
дійсно першого з них ударив ножем, другого - бив на вулиці ногами, а врахував
всі обставини справи в сукупності.

Зокрема
аналіз мотивів злочину свідчить, що ОСОБА_1, перебуваючи в гостях у своєї
колишньої дружини ОСОБА_4, знав про її наміри заявити на ОСОБА_3 в органи
міліції, бо той ранком чинив неподобства, тарабанив у двері і вікна. Тому
надвечір, коли до цього приміщення, де продовжувалось застілля, зайшли ОСОБА_3
з ОСОБА_2, ОСОБА_1, не вагаючись, почав розбиратись із ними. Затіявши сварку,
він тут же схопив ніж і вдарив ним ОСОБА_2 в груди і вбив його. ОСОБА_3
вискочив із приміщення і почав тікати. Наздогнавши цього потерпілого, ОСОБА_1
збив його з ніг, наніс множинні удари, а потім відрізав йому голову.
Повернувшись до будинку, він теж саме зробив і ОСОБА_2.

Такий висновок
узгоджується з показаннями очевидців цієї події свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4, а
також ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Їхні показання зводились до того, що ОСОБА_1
першим кинувся з кулаками до ОСОБА_2, як тільки той з ОСОБА_3 зайшли до
приміщення, де відбувалось застілля. Він схопив ножа і вдарив ним ОСОБА_2 в
груди, а потім кинувся за ОСОБА_3, який вибіг на вулицю і тікав від ОСОБА_1.
Розправившись із ОСОБА_3, ОСОБА_1 знову повернувся до приміщення, де наказав
своїй співмешканці ОСОБА_9 “мовчати”.

У справі відсутні
будь-які дані які свідчили б про те, що ОСОБА_1 у даній ситуації був змушений
захищатись від протиправних дій потерпілих ОСОБА_3 чи ОСОБА_2, як про це він
зазначає в касаційній скарзі. Такі і подібні за змістом заяви ОСОБА_1 були
предметом судової перевірки і свого підтвердження не знайшли.

Пояснення
зазначених свідків, на які послався суд у вироку, не були спростовані. Вони
підтверджуються іншими об'єктивними доказами у справі, зокрема даними, що
містяться у протоколах огляду місць події, де були виявлені в тому числі
частини тіл потерпілих, ніж, яким ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_2, а також тими даними,
що зафіксовані у висновках судово-медичних експертиз про кількість, характер і
локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_2 (колото-різана рана
на передній поверхні грудей) і ОСОБА_3 (в тому числі крововиливи в м'які
покрови голови, переломи кісток).

Отже, поведінка
ОСОБА_1 до вчинення злочину, під час його виконання і після цього давала суду підстави вважати,
що він мав умисел на вбивство двох осіб і вчинив такі дії.

За наведеними
ознаками суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК
України. Таке рішення суду колегія суддів під сумнів не ставить.

Призначене
покарання ОСОБА_1 відповідає положенням ст. ст. 64, 65 КК України. Судом
ураховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого й обставини, що
обтяжують покарання. Зазначене і вчинення ОСОБА_1м особливо тяжкого злочину та
відсутність даних для застосування позбавлення волі на певний строк було для
суду підставою призначити ОСОБА_1 довічне позбавлення волі.

Даних про те, що
органи досудового слідства чи суд допустились упередженості, необ'єктивності щодо
ОСОБА_1 або не виконали норми КПК України, в тому числі ті, що регулюють його
право на захист, які були б підставою для зміни чи скасування вироку, не
виявлено.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду
Донецької області від 23 червня 2006 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Редька А.І. Жук В.Г. Пивовар В.Ф.