Справа № 708/12/2012 Провадження № 1/708/12/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2012 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі Корнута М.М.,

з участю обвинувача- прокурора ОСОБА_1,

перекладача- Ахмад ОСОБА_2,

захисника - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_4 Делавара Хасанхана, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, кв.№148, пуштуна, громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодруженого, непрацюючого, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, являється біженцем (посвідчення біженця серії ПБ 001793),-

та

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_8, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_9, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, тимчасово не працюючого, не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового слідства ОСОБА_4 Делавару Хасанхану ставиться за вину те, що він у кінці травня 2011 року, за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, взявши на себе зобов'язання організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, переслідуючи корисливі мотиви, будучи в м.Одесі, сформував групу нелегальних мігрантів із 8 громадян ОСОБА_5 ОСОБА_7А.Х., ОСОБА_8К.А.Г., ОСОБА_9 з двома малолітніми дітьми та ОСОБА_10А.А. з двома малолітніми дітьми, для подальшої незаконної переправи через державний кордон України в країни Європейського Союзу. При цьому, будучи організатором незаконного переправлення зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України, ОСОБА_4 для досягнення бажаного злочинного результату, повинен був організувати таємне перевезення вказаних громадян ОСОБА_5 територією України, забезпечити їх, при цьому, місцями таємного переховування, організувати таємну доставку нелегальних мігрантів на територію Закарпатської області та їх незаконне переправлення через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11, залучивши для цього необхідну кількість співучасників злочину на каналі нелегальної міграції. Надалі, усвідомлюючи, що самостійно виконати в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по переправленню зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України буде неможливо, ОСОБА_4, залучив до вчинення даного злочину громадян України ОСОБА_6 та через невстановлених слідством осіб ОСОБА_12 Так, у відповідності до попередньо розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, в обов'язки ОСОБА_6, за матеріальну винагороду, входило виконання вказівок ОСОБА_4 щодо здійснення таємних перевезень вказаної групи нелегальних мігрантів територією України. В той же час, до обов'язків ОСОБА_12 входило, на виконання вказівок ОСОБА_4, організація зустрічі доставленої групи нелегальних мігрантів на території Закарпатської області, забезпечення їх таємного перевезення територією Закарпатської області, організація місця їх таємного переховування в прилеглій до лінії державного кордону України місцевості, для можливості очікування сприятливого моменту до незаконного переправлення вказаних громадян ОСОБА_5 через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11, залучення для цього необхідної кількості співучасників злочину, а також подальша передача утримуваної групи нелегальних мігрантів іншим співучасникам злочину, для безпосереднього незаконного переправлення осіб через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11. В свою чергу ОСОБА_12, усвідомлюючи власну центральну злочинну роль на відведеній йому ОСОБА_4 ділянці по організації незаконного переправлення 8 громадян ОСОБА_5 через державний кордон України, діючи на виконання попередньо розробленого злочинного плану, маючи на меті досягнення бажаного злочинного результату, підшукав та залучив для вчинення даного злочину на каналі нелегальної міграції громадян України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Так, до обов'язків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 входило здійснення, на виконання вказівок ОСОБА_12, таємного перевезення групи нелегальних мігрантів територією Закарпатської області та доставка їх в прилеглу до лінії державного кордону України місцевість до місця тимчасового таємного переховування. В той же час, до обов'язків ОСОБА_14 вхрдило, на виконання вказівок ОСОБА_12, забезпечення вказаної групи нелегальних мігрантів місцем тимчасового таємного переховування в прилеглій до лінії державного кордону України місцевості та подальша передача їх іншим співучасникам злочину для здійснення безпосереднього незаконного переправлення через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11. Так, ОСОБА_6, на виконання злочинних вказівок ОСОБА_4, в період з 30 по 31 травня 2011року, на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, здійснив таємне перевезення 8 громадян ОСОБА_5, з м.Одеси у м.Київ, де спільно з ОСОБА_4 розмістив їх в орендованій останнім невстановленій квартирі багатоповерхового будинку, що розташований на розі вулиць Тополєва та Стадіонної м.Києва. Надалі ОСОБА_16, будучи введеним в оману ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо їх реальних планів і намірів стосовно організації незаконного переправлення через державний кордон України 8 громадян ОСОБА_5, виконуючи вказівки ОСОБА_4, 03 червня 2011 року на автомобілі марки «ВАЗ 2107» р.н. В 9273 XI, не будучи обізнаним про те, що вказані громадяни ОСОБА_5 є саме нелегальними мігрантами, здійснив перевезення зазначених 8 громадян ОСОБА_5 з м.Києва у м.Львів до автовокзалу, де отримавши подальші вказівки від ОСОБА_4 організував посадку вказаних осіб на рейсовий автобус, після чого на вищевказаному автомобілі здійснив їх супровід до зупинки поблизу санаторія «Карпати», Мукачівського району, Закарпатської області. В подальшому, близько 22год.40хв. 03 червня 2011 року ОСОБА_16, знаходячись на зупинці поблизу санаторія «Карпати» передав вказаних 8 громадян ОСОБА_5 двома групами по 4 осіб громадянам України ОСОБА_17 та ОСОБА_15, які, з використанням автомобілів НОМЕР_2 та «Шевроле Авео», р.н. НОМЕР_3, близько 23 год. 30 хв. 03 червня 2011 року доставили їх до джерела води «Чайник», що розташований на ділянці автошляху між селами Сімер та Тур'я - Ремета Перечинського району. Реалізовуючи злочинні наміри ОСОБА_4 та інших співучасників вчинюваного злочину на каналі нелегальної міграції, щодо незаконного переправлення через державний кордон України групи нелегальних мігрантів, ОСОБА_12, діючи спільно з ОСОБА_13, близько 23 години 30 хвилин 03 червня 2011 року, на автомобілі марки «Опель», р.н. НОМЕР_4 прибули до вищевказаного джерела води «Чайник», де зустріли та розмістили в салоні вказаного транспортного засобу доставлених у дане місце невстановленою слідством особою групу з 4 нелегальних мігрантів - вихідців з ОСОБА_5 ОСОБА_7А.Х., ОСОБА_9 та її двох малолітніх дітей, яких спільно з ОСОБА_13 на вищевказаному транспортному засобі, використовуючи темну пору доби, уникаючи виявлення та затримання працівниками правоохоронних органів України, таємно доставили їх будинку № 2 по вул. Ужанській в с. Дубриничі Перечинського району, де близько 00 годин 30 хвилин 04 червня 2011 року, передали ОСОБА_14, який, в період з 04 по 08 червня 2011 року, тобто до моменту їх виявлення співробітниками УСБУ в Закарпатській області, таємно переховував та забезпечував продуктами харчування в належному йому будинку №2 по вул.Ужанській в с.Дубриничі Перечинського району вказану групу нелегальних мігрантів, з метою подальшої передачі невстановленим особам для безпосереднього незаконного переправлення через державний кордон України. В подальшому, з метою досягнення бажаного злочинного результату, ОСОБА_13, виконуючи вказівки ОСОБА_12 1.1., залишивши останнього у с.Дубриничі Перечинського району, близько 00год.50хв. 04 червня 2011 року, керуючи автомобілем марки «Опель-Омега», р.н.064-64РТ, повторно прибув до вищевказаного джерела води «Чайник». У вказаному місці ОСОБА_13 зустрів другу групу нелегальних мігрантів з 4 осіб громадян ОСОБА_5 ОСОБА_18К.А.Г., ОСОБА_10А.А. та її двох малолітніх дітей, та розмістивши їх в керованому ним автомобілі марки «Опель-Омега», р.н.064-64РТ, використовуючи темну пору доби, уникаючи можливого виявлення працівниками правоохоронних органів, доставив зазначених 4 громадян ОСОБА_5 в погоджене з ОСОБА_12 місце при в'їзді в м.Перечин, на відстані 15-20 метрів від залізничного переїзду, де близько 01год.30хв. того ж дня, висадив вказану групу нелегальних мігрантів, яким дав вказівку сховатись біля дороги і чекати, для наступної передачі невстановленим слідством особам, які повинні були безпосередньо незаконно переправити зазначених громадян ОСОБА_5 через державний кордон України. Близько 01год.40 хв. 04 червня 2011 року, ОСОБА_13 від'їхавши на незначну відстань від місця висадки нелегальних мігрантів, на околиці м.Перчин, був викритий та затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області, після чого, близько 01 год. 50 хв. 04 червня 2011 року, залишена ним неподалік група нелегальних мігрантів також була виявлена та затримана. Надалі, на початку липня 2011 року, ОСОБА_4, за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, взявши на себе зобов'язання щодо організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, переслідуючи корисливі мотиви, будучи в м. Київ, сформував групу нелегальних мігрантів із 4 громадян ОСОБА_5 ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_10, та її 3 неповнолітніх дітей (ОСОБА_20 Харун, ОСОБА_19, ОСОБА_19 Сораб), для подальшого їх незаконного переправлення через державний кордон України в країни Європейського Союзу. При цьому, будучи організатором незаконного переправлення зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України, ОСОБА_4 для досягнення бажаного злочинного результату, повинен був організувати таємне перевезення вказаних громадян ОСОБА_5 територією України, забезпечити їх при цьому місцями таємного переховування, організувати таємну доставку нелегальних мігрантів на територію Закарпатської області та їх незаконне переправлення через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11, залучивши для цього необхідну кількість співучасників злочину на каналі нелегальної міграції. Надалі, усвідомлюючи, що самостійно виконати в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по переправленню зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України буде неможливо, ОСОБА_4, залучив до вчинення даного злочину громадянина України ОСОБА_6 та інших невстановлених слідством осіб з числа мешканців Закарпатської області. У відповідності до попередньо розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, в обов'язки ОСОБА_6, за матеріальну винагороду, входило виконання вказівок ОСОБА_4 щодо здійснення таємних перевезень вказаної групи нелегальних мігрантів територією України. Так, на виконання злочинних вказівок ОСОБА_4 на початку липня 2011 року, ОСОБА_6 на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, здійснив таємне перевезення 4 громадян ОСОБА_5, з м.Київ у м.Житомир, де розмістив останніх в орендованій ОСОБА_4 квартирі АДРЕСА_1, з метою їх подальшого незаконного переправлення через державний кордон України. Надалі, 12 липня 2011 року з метою досягнення злочинного наміру щодо організації незаконного переправлення 4 громадян ОСОБА_5 через державний кордон України, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6, на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н.НОМЕР_5, здійснили доставку зазначених 4 нелегальних мігрантів з м.Житомир в м.Львів до супермаркету «Ашан», де, забезпечивши вказаних нелегальних мігрантів квитками на автобус сполученням «Львів-Ужгород», того ж дня з метою передачі вказаних нелегальних мігрантів іншим невстановленим особам, які повинні були забезпечити їх таємне перевезення та переховування перед незаконних) переправленням через державний кордон України, організували їх перевезення на вказаному автобусі на територію Закарпатської області до околиці м. Свалява. В подальшому, ОСОБА_4, підтримуючи зв'язок з невстановленими на даний час особами з числа мешканців Закарпатської області, організував зустріч нелегальних мігрантів на околиці м.Свалява та їх подальше перевезення невстановленою слідством особою на автомобілі марки «Сеат Кордоба», помаранчевого кольору, з реєстраційним номером Словацької ОСОБА_11 «МІ 637 АК», у район безпосередньої близькості до лінії державного кордону України з метою їх незаконного переправлення в Словацьку ОСОБА_11. Надалі, близько 23 год. 30 хв. 12 липня 2011 року на околиці с.Лумшори Перечинського району Закарпатської області співробітниками УСБУ в Закарпатській області був затриманий автомобіль марки «Сеат Кордоба», помаранчевого кольору, з реєстраційним номером Словацької ОСОБА_11 «МІ 637 АК», в салоні якого було виявлено вказану групу нелегальних мігрантів у кількості 4 громадян ОСОБА_5, однак, водій вказаного автомобілю - невстановлена слідством особа, яка перевозила вказаних осіб у напрямку державного кордону України з Словацькою ОСОБА_11 на момент затримання залишила автомобіль та скрилась у невідомому напрямку.

Дані дії ОСОБА_4 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.3 ст.332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчинені за попердньою змовою групою осіб, повторно, щодо кількох осіб та з корисливих мотивів.

Також, органом досудового слідства і ОСОБА_6 ставить за вину те, що «в кінці травня 2011 року ОСОБА_4, за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, взявши на себе зобов'язання організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, переслідуючи корисливі мотиви, будучи в м.Одесі, сформував групу нелегальних мігрантів із 8 громадян ОСОБА_5 ОСОБА_7А.Х., ОСОБА_8К.А.Г., ОСОБА_9 з двома малолітніми дітьми та ОСОБА_10А.А. з двома малолітніми дітьми, для подальшої незаконної переправки через державний кордон України в країни Європейського Союзу. При цьому, будучи організатором незаконного переправлення зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України, ОСОБА_4 для досягнення бажаного злочинного результату, повинен був організувати таємне перевезення вказаних громадян ОСОБА_5 територією України, забезпечити їх при цьому «місцями таємного переховування, організувати таємну доставку- нелегальних мігрантів на територію Закарпатської області та їх незаконне переправлення через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11, залучивши для цього необхідну кількість співучасників злочину на каналі нелегальної міграції. Надалі, усвідомлюючи, що самостійно виконати в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по переправленню зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України буде неможливо, ОСОБА_4, залучив до вчинення даного злочину громадян України ОСОБА_6 та через невстановлених слідством осіб ОСОБА_12 Так, у відповідності до попередньо розробленого ОСОБА_4 злочинного плану, в обов'язки ОСОБА_6, за матеріальну винагороду, входило виконання вказівок ОСОБА_4 щодо здійснення таємних перевезень вказаної групи нелегальних мігрантів територією України. В той же час, до обов'язків ОСОБА_12 входило, на виконання вказівок ОСОБА_4, організація зустрічі доставленої групи нелегальних мігрантів на території Закарпатської області, забезпечення їх таємного перевезення територією Закарпатської області, організація місця їх таємного переховування в прилеглій до лінії державного кордону України місцевості, для можливості очікування сприятливого моменту до незаконного переправлення вказаних громадян ОСОБА_5 через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11, залучення для цього необхідної кількості співучасників злочину, а також подальша передача утримуваної групи нелегальних мігрантів іншим співучасникам злочину, для безпосереднього незаконного переправлення осіб через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11. В свою чергу ОСОБА_12, усвідомлюючи власну центральну злочинну роль на відведеній йому ОСОБА_4 ділянці по організації незаконного переправлення 8 громадян ОСОБА_5 через державний кордон України, діючи на виконання попередньо розробленого злочинного плану, маючи на меті досягнення бажаного злочинного результату, підшукав та залучив для вчинення даного злочину на каналі нелегальної міграції громадян України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 Так, до обов'язків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 входило здійснення, на виконання вказівок ОСОБА_12, таємного перевезення групи нелегальних мігрантів територією Закарпатської області та доставка їх в прилеглу до лінії державного кордону України місцевість до місця тимчасового таємного переховування. В той же час, до обов'язків ОСОБА_14 входило, на виконання вказівок ОСОБА_12, забезпечення вказаної групи нелегальних мігрантів місцем тимчасового таємного переховування в прилеглій до лінії державного кордону України місцевості та подальша передача їх іншим співучасникам злочину для здійснення безпосереднього незаконного переправлення через державний кордон України в Словацьку ОСОБА_11. Так, ОСОБА_6, на виконання злочинних вказівок ОСОБА_4, в період з 30 по 31 травня 2011 року, на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, здійснив таємне перевезення 8 громадян ОСОБА_5, з м.Одеси у м.Київ, де спільно з ОСОБА_4 розмістив їх в орендованій останнім невстановленій квартирі багатоповерхового будинку, що розташований на розі вул.Тополева та вул.Стадіонної м.Києва. Надалі ОСОБА_16, будучи введеним в оману ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо їх реальних планів і намірів стосовно організації незаконного переправлення через державний кордон України 8 громадян ОСОБА_5, виконуючи вказівки ОСОБА_4, 03 червня 2011 року на автомобілі марки «ВАЗ 2107», р.н. В 9273 XI, не будучи обізнаним про те, що вказані громадяни ОСОБА_5 є саме нелегальними мігрантами, здійснив перевезення зазначених 8 громадян ОСОБА_5 з м.Києва у м.Львів до автовокзалу, де отримавши подальші вказівки від ОСОБА_4 організував посадку вказаних осіб на рейсовий автобус, після чого на вищевказаному автомобілі здійснив їх супровід до зупинки поблизу санаторія «Карпати», Мукачівського району, Закарпатської області. В подальшому, близько 22 год. 40 хв. 03 червня 2011 року ОСОБА_16, знаходячись на зупинці поблизу санаторія «Карпати» передав вказаних 8 громадян ОСОБА_5 двома групами по 4 осіб, викликаним ОСОБА_6 працівникам служби таксі «Лого-таксі м.Мукачево» ОСОБА_17 та ОСОБА_15, які з використанням автомобілів НОМЕР_2 та «Шевроле Авео», р.н. АО 7241 близько 23год.30хв. 03 червня 2011 року доставили їх до джерела води «Чайник», що розташований на ділянці автошляху між селами Сімер та Тур'я - Ремета Перечинського району. Реалізовуючи злочинні наміри ОСОБА_4 та інших співучасників вчинюваного злочину на каналі нелегальної міграції, щодо незаконного переправлення через державний кордон України групи нелегальних мігрантів, ОСОБА_12, діючи спільно з ОСОБА_13, близько 23 години 30 хвилин 03 червня 2011 року, на автомобілі марки «Опель», р.н. НОМЕР_4 прибули до вищевказаного джерела води «Чайник», де зустріли та розмістили в салоні вказаного транспортного засобу доставлених у дане місце невстановленою слідством особою групу з 4 нелегальних мігрантів - вихідців з ОСОБА_5 ОСОБА_7А.Х., ОСОБА_9 та її двох малолітніх дітей, яких спільно з ОСОБА_13 на вищевказаному транспортному засобі, використовуючи темну пору доби, уникаючи виявлення та затримання працівниками правоохоронних органів України, таємно доставили їх будинку №2 по вул.Ужанській в с.Дубриничі Перечинського району, де близько 00 годин 30 хвилин 04 червня 2011 року, передали ОСОБА_14, який, в період з 04 по 08 червня 2011 року, тобто до моменту їх виявлення співробітниками УСБУ в Закарпатській області, таємно переховував та забезпечував продуктами харчування в належному йому будинку № 2 по вул.Ужанській в с.Дубриничі Перечинського району вказану групу нелегальних мігрантів, з метою подальшої передачі невстановленим особам для безпосереднього незаконного переправлення через державний кордон України. В подальшому, з метою досягнення бажаного злочинного результату, ОСОБА_13, виконуючи вказівки ОСОБА_12, залишивши останнього у с.Дубриничі Перечинського району, близько 00год.50хв. 04 червня 2011 року, керуючи автомобілем НОМЕР_6, повторно прибув до вищевказаного джерела води «Чайник». У вказаному місці ОСОБА_13 зустрів другу групу нелегальних мігрантів з 4 осіб громадян ОСОБА_5 ОСОБА_8К.А.Г., ОСОБА_10А.А. та її двох малолітніх дітей, та розмістивши їх в керованому ним автомобілі НОМЕР_7, використовуючи темну пору доби, уникаючи можливого виявлення працівниками правоохоронних органів, доставив зазначених 4 громадян ОСОБА_5 в погоджене з ОСОБА_12 місце при в'їзді в м.Перечин, на відстані 15-20 метрів від залізничного переїзду, де близько 01 год.30 хв. того ж дня, висадив вказану групу нелегальних мігрантів, яким дав вказівку сховатись біля дороги і чекати, для наступної передачі невстановленим слідством особам, які повинні були безпосередньо незаконно переправити зазначених громадян ОСОБА_5 через державний кордон України. Близько 01 год. 40 хв. 04 червня 2011 року, ОСОБА_13 від'їхавши на незначну відстань від місця висадки нелегальних мігрантів, на околиці м.Перечин, був викритий та затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області, після чого, близько 01 год. 50 хв. 04 червня 2011 року, залишена ним неподалік група нелегальних мігрантів також була виявлена та затримана. Поряд з цим, на початку липня 2011 року ОСОБА_6, перебуваючи в м.Київ та переслідуючи корисливі мотиви, повторно вступив у злочинну змову з громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4 Делавар Хасанхан щодо незаконного переправлення через державний кордон України групи нелегальних мігрантів з числа 4 громадян ОСОБА_5 ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_10, та її 3 неповнолітніх дітей (ОСОБА_20 Харун, ОСОБА_19, та ОСОБА_19 Сораб). При цьому, ОСОБА_4, будучи організатором незаконного переправлення зазначеної групи нелегальній мігрантів через державний кордон України, та усвідомлюючи, що самостійно виконати в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по переправленню зазначеної групи нелегальних мігрантів через державний кордон України буде неможливо, залучив до вчинення даного злочину громадяна України ОСОБА_6 та інших осіб з числа мешканців Закарпатської області. У відповідності до попередньо розробленого ОСОБА_4,. злочинного плану, в обов'язки ОСОБА_6, за матеріальну винагороду, входило виконання вказівок ОСОБА_4 щодо здійснення таємних перевезень вказаної групи нелегальних мігрантів територією України. Так, ОСОБА_6, на виконання злочинних вказівок ОСОБА_4, на початку липня 2011 року, на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, здійснив таємне перевезення 4 громадян ОСОБА_5, з м. Київ у м. Житомир, де спільно з ОСОБА_4 розмістив їх в орендованій останнім квартирі АДРЕСА_2, з метою їх подальшого незаконного переправлення через державний кордон України. Надалі, 12 липня 2011 року з метою досягнення злочинного наміру щодо організації незаконного переправлення 4 громадян ОСОБА_5 через державний кордон України, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_4, на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, здійснили доставку зазначених 4 нелегальних мігрантів з м.Житомир в м.Львів до супермаркету «Ашан», де, забезпечивши вказаних нелегальних мігрантів квитками на автобус сполученням «Львів-Ужгород», того ж дня з метою передачі вказаних нелегальних мігрантів іншим невстановленим особам, які повинні були забезпечити їх таємне перевезення та переховування перед незаконним переправленням через державний кордон України, організували їх перевезення на вказаному автобусі на територію Закарпатської області до околиці м. Свалява. З метою забезпечення безперешкодної доставки вказаних нелегальних мігрантів з м. Львів на територію Закарпатської області, ОСОБА_6 за домовленістю з ОСОБА_4, здійснював їх безпосередній супровід, прямуючи на автомобілі марки «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1, позаду автобусу сполученням «Львів-Ужгород», у якому слідували вказані 4 громадян ОСОБА_5. Однак, прямуючи таким чином територією Закарпатської області та побоюючись бути викритим правоохоронними органами, поблизу с.Нижні Ворота Воловецького району, ОСОБА_6 відмовився супроводжувати вказаний автобус сполученням «Львів-Ужгород», у якому слідували вказані 4 громадян ОСОБА_5, та поїхав у зворотньому напрямку до м. Львів. В подальшому після того як вказані нелегальні мігранти були доставлені на територію Закарпатської області до околиці м. Свалява, ОСОБА_4, підтримуючи зв'язок з невстановленими на даний час особами з числа мешканців Закарпатської області, організував зустріч нелегальних мігрантів на околиці м.Свалява та їх подальше перевезення невстановленою слідством особою на автомобілі марки «Сеат Кордоба», помаранчевого кольору, з реєстраційним номером Словацької ОСОБА_11 «МІ637АК», у район безпосередньої близькості до лінії державного кордону України з метою їх незаконного переправлення в Словацьку ОСОБА_11. Однак, близько 23год.30хв. 12 липня 2011 року на околиці с. Лумшори Перечинського району Закарпатської області співробітниками УСБУ в Закарпатській області був затриманий автомобіль марки «Сеат Кордоба», помаранчевого кольору, з реєстраційним номером Словацької ОСОБА_11 «МІ637АК», в салоні якого було виявлено вказану групу 4 громадян ОСОБА_5 У мар, ІНФОРМАЦІЯ_10, та її 3 неповнолітніх дітей (ОСОБА_20 Харун, ОСОБА_19 ОСОБА_19 Сораб), проте, водій вказаного атомобілю -невстановлена слідством особа, яка перевозила вказаних осіб у напрямку державного кордону України з Словацькою ОСОБА_11, на момент затримання залишила автомобіль та скрилась у невідомому напрямку.

Дані дії ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.3 ст.332 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчинені за попердньою змовою групою осіб, повторно, щодо кількох осіб та з корисливих мотивів.

07.11.2012 року у судовому засіданні захисник підсудного ОСОБА_4- адвокат ОСОБА_3, в порядку ст.ст.48, 281, 296 КПК України заявив клопотання, у якому просить дану кримінальну справу направити на додаткове розслідування. Клопотання мотивує тим, що досудове слідство по справі було проведено неповно і неправильно, з грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства, порушенням прав людини і громадянина, прав підслідної особи, численними фальсифікаціями доказів звинувачення, фальсифікаціями результатів слідчих дій, явними упущеннями, які не можуть бути усунуті в судовому процесі. Зокрема, звертає увагу суду на те, що його підзахисному обвинувачення пред'явлено не конкретно, а саме в постанові про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого не зазначено конкретні час, місце, спосіб та обставини, за яких ОСОБА_4 ніби-то мав намір переправити осіб- нелегалів через державний кордон України і що він конкретно зробив чи планував зробити безпосередньо для цього. Також відмічає, що у справі відсутні будь-які докази, що ОСОБА_4 дійсно мав наміри і реальні можливості сприяти в незаконному перетинанні кордону. Про це, на його думку, свідчить і той факт, що коли під час розгляду справи виникла необхідність у допиті основних свідків звинувачення, а саме громадян ОСОБА_5, то судом було винесено доручення, однак працівниками УСБУ України в Закарпатській області не вжито жодних заходів щодо встановлення таких осіб. Тоді, як прикордонні служби дали відповідь суду, що такі особи знаходяться на території Закарпатської області і проходять відповідний процес легалізації на території України. Також, звертає увагу і на те, що із матеріалів кримінальної справи убачається, що особи свідки-нелегали не мали паспортів, чи будь-яких інших документів, які б підтверджували їх особи, а їх анкетні дані слідчим зазначались у відповідних протоколах лише з слів останніх, при цьому будь-яких підтверджень з відповідних консульських структур ОСОБА_11 ОСОБА_5 в Україні щодо достовірності анкетних даних не було. Також, у матеріалах справи немає жодних даних і про те, яким чином ці громадяни ОСОБА_5 потрапили в Україну, хто їм у цьому сприяв. Також, слідчими взагалі не вживалися заходи для встановлення осіб, яких свідки-нелегали ніби-то вказували в своїх допитах. Також, невідомо чи розуміли вони мову урду, якою ніби-то володів перекладач - громадянин ОСОБА_21, який приймав участь у проведенні слідчих дій за їх участі. Разом з цим, звертає увагу суду і на те, що протоколи допитів свідків-нелегалів фактично, дослівно копіювались слідчими органами з однаковими фразами, абзацами, формулюваннями, помилками і їх зміст в ряді випадків фіксувався від однієї особи, що свідчить про їх незаконність і відверту фальсифікацію доказів звинувачення. Також, вважає відверто сфальсифікованими і протоколи відтворення обстановки та обставин подій з участю свідків-нелегалів, які за версією досудового слідства, будучи уродженцями і мешканцями ОСОБА_5, не знаючи української мови, не орієнтуючись, таким чином, у дорожніх вказівних знаках із зазначенням назв населених пунктів, вперше потрапивши вночі на Закарпаття і долаючи на таксі значні території по лісовій місцевості в нічний час, якимось чином в подальшому змогли точно відтворити маршрут їх руху по гірських другорядних дорогах. Викликають сумніви і у впізнанні свідками-нелегалами афганця-Мусазая Д.Х., зовнішність якого відверто свідчить про його центрально-азійське походження, оскільки таке проводилось при статистах, серед яких були особи європейської національності і т.д. Також, адвокат просив суд змінити його підзахисному запобіжний захід з арешту на підписку про невиїзд або ж обрати інший менш суворий запобіжний захід, передбачений ст.149 КПК України.

Суд, заслухавши думку прокурора, який просив у задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки вважає, що таке клопотання є безпідставними і нічим не малообгрунтованим, думку іншого підсудного ОСОБА_6, який просив суд заявлене адвокатом ОСОБА_3 клопотання задовольнити і справу повернути на додаткове розслідування, оглянувши матеріали кримінальної справи, прийшов до наступного висновку.

Так, згідно ч.2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення... Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Відповідно до ст.5 КПК України ніхто не може бути притягнутий як обвинувачений інакше ніж на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, не вправі перекладати обов'язок доказування на обвинуваченого. Забороняється домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь...

Згідно роз'яснень, які містяться у п.4. Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв'язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку. Встановивши в стадії віддання до суду чи в судовому засіданні, що ті чи інші фактичні дані були одержані з такими порушеннями закону, які роблять їх використання як доказів недопустимим, а інші докази не дозволяють з'ясувати всі передбачені ст. 64 КПК України обставини, суд за наявності можливості усунути цю неповноту або неправильність дізнання чи попереднього слідства повинен відповідно до вимог ст.246 чи ст.281 КПК України повернути справу на додаткове розслідування з наведенням в ухвалі (постанові) відповідних мотивів.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» висновки суду не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих із порушенням процесуального порядку збирання останніх...

Згідно пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або-за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;d)допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.19 КПК України особам, що беруть участь у справі і не володіють мовою, якою провадиться судочинство, забезпечується право робити заяви, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною мовою і користуватися послугами перекладача. При цьому, слідчі і судові документи вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або на іншу мову, якою він володіє. Слідчі і судові документи, відповідно до встановленого цим Кодексом порядку, вручаються обвинуваченому в перекладі на його рідну мову або іншу мову, якою він володіє.

Згідно ч.ч.1,2 та 3 ст.128 КПК України у випадках, передбачених ст.19 цього Кодексу, слідчий при провадженні слідчих дій запрошує перекладача. Перекладач повинен з'явитися за викликом слідчого і зробити повно і точно доручений йому переклад. Слідчий роз'яснює перекладачеві його обов'язки і попереджає про кримінальну відповідальність за відмову виконати обов'язки перекладача, а також за завідомо неправильний переклад, про що відбирає від нього підписку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суди повинні додержуватись вимог закону щодо мови, якою провадиться судочинство. Особам, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, і користуватися послугами перекладача.

Згідно п.3 ч.1 ст. 45 КПК України участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов'язковою: у справах осіб, які не володіють мовою, якою ведеться судочинство - з моменту затримання особи чи пред'явлення їй обвинувачення.

При проведенні досудового слідства у даній кримінальній справі вищезазначені вимоги закону належним чином виконані не були.

Так, як убачається з матеріалів кримінальної справи при проведенні слідчих дій з ОСОБА_4 Делаваром Хасанханом та з свідками громадянами ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_10 ОСОБА_25 ОСОБА_8,01.02.1987 року народженя, ОСОБА_8 ОСОБА_26 Хакім, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_9 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_27 ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_28 Харун, ІНФОРМАЦІЯ_15, ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_16, в якості перекладача брала участь особа на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_17. Дану особу в якості перекладача на досудовому слідстві було залучено постановою слідчого СБУ ОСОБА_30 (а.с.44 том 3) та постановою слідчого СБУ ОСОБА_31 (а.с.170 том 3). Як убачається із даних постанов особа на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_17 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_18, являється громадянином ОСОБА_21 і ніби-то вільно володіє російською мовою і мовою урду. При цьому, допускаючи дану особу в якості перекладача жоден із вказаних слідчих СБУ не долучив до справи будь-яких підтверджуючих документів які-б посвідчували цю особу, а саме що ця особа є дійсно ОСОБА_2; що він народився 04.05.1980 року; що він є громадянином ОСОБА_21 та що він вільно володіє як мовою урду так і російською мовою. На неодноразові виклики цієї особи до суду і прохання органу досудового слідства її забезпечити на розгляд справи, він так жодного разу і не зявився, що викликає у суду обґрунтовані сумніви в тому, що така особа на досудовому слідстві була належним перекладачем у справі.

Разом з цим, у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4, при перекладачеві-громадянину ОСОБА_32 Расулу, який був залучений до справи судом, пояснив, що він дійсно являється громадянином ОСОБА_32. Однак, через особисті проблеми у своїй державі змушений був покинути її територію та переїхав жити в Україну, де отримав статус біженця. В Україні він дійсно уже довгий час проживає, але за цей період так і не навчився вільно розмовляти та розуміти як українську так і російську мови. Вільно володіє він тільки своїми рідними мовами ОСОБА_32, а саме мовою дарі та пушту. Особу, яку йому на досудовому слідстві в якості перекладача забезпечили працівники СБУ він не розумів, оскільки така особа не розмовляла на його рідних мовах, у зв'язку з чим він і відмовлявся давати показання по справі, так як не розумів у чому конкретного його обвинувачують. Також зазначив, що цей перекладач фактично являється громадянином ОСОБА_21, а між їхніми державами уже давно існують ворожі стосунки, у зв'язку з чим вважає, що цим самим, працівники СБУ хотіли ще і принизити його честь та гідність, забезпечивши йому такого перекладача. Крім цього відмітив, що мова урду не є їхньою державною мовою, а отже він нею взагалі вільно не володіє. Вважає, що працівники СБУ такими своїми діями порушили його право не перекладача, а відповідно і право на захист.

Як убачається із наданої відповіді Консульського відділу Посольства Ісламської ОСОБА_11 ОСОБА_32 в Україні від 29.03.2012 року за №021/2012 К, офіційними мовами ОСОБА_32 є мови дарі і пушту, а мова урду не є їхньою державною мовою.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що органом досудового слідства фактично було допущено порушення вимог закону щодо належного забезпечення права на захист громадянину ОСОБА_32 ОСОБА_4 Делевару Хасанхану в частині незабезпечення його належним перекладачем.

Також, за таких обставин, суд вважає, що у матеріалах кримінальної справи фактично відсутній і обвинувальний висновок в перекладі на рідну мову підсудного ОСОБА_4 Делевара Хасанхана, чим порушено вимоги ст.223 КПК України, тобто гарантії прав підсудного на захист своїх інтересів під час судового розгляду справи.

Крім цього, згідно п.п.1,2 та 3 ст.64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину);2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом'якшують та обтяжують покарання;

Відповідно до ч.1 ст.132 КПК України у постанові про притягнення як обвинуваченого повинно бути зазначено: хто склав постанову; місце і час її складання; назву справи; прізвище імя та по батькові обвинуваченого, день, місяць та рік його народження; злочин, у вчиненні якого обвинувачується дана особа, час, місце та інші обставини вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому, і стаття кримінального закону, якою передбачений цей злочин.

Однак, зазначених вимог закону органом досудового слідства виконано також не було.

Так, як убачається із матеріалів кримінальної справи гр.ОСОБА_32 ОСОБА_4 Делавару Хасанхану та гр.України ОСОБА_6 ставиться за вину те, що вони вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України з корисливих мотивів.

Проте, в постанові про притягнення як обвинуваченого гр.ОСОБА_32 ОСОБА_4 Делавара Хасанхана (а.с.59-63 том 2) так і гр.України ОСОБА_6 (а.с. 174-178 том 2) взагалі не вказано в чому полягав їх корисливий мотив.

Отже, фактично ставлячи за вину ОСОБА_4 Делавару Хасанхану та ОСОБА_6 вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України з корисливих мотивів, орган досудового слідства всупереч вимогам ст.22 КПК України ці обставини у справі не встановив і не вказав в чому полягав корисливий мотив підсудних, у зв'язку з чим пред'явлене їм обвинувачення фактично не відповідає кваліфікації за ч.3 ст.332 КК України.

Ця обставина, на думку суду, тягне за собою порушення передбаченого ст.43 КПК України права обвинуваченого знати в чому він обвинувачується.

Крім цього, згідно ч.1 ст.257 КПК України суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

Під час розгляду справи у суду виник сумнівів щодо правдивості показань свідків - громадян ОСОБА_32, у незаконному переправленні яких через державний кордон України обвинувачуються підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_6, у зв'язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність перевірки їх показань безпосередньо у судовому засіданні. Сумніви у правдивості письмових показань свідків громадян ОСОБА_32 виникли із-за того, що під час їх огляду та оголошення у судовому засіданні фактично було виявлено, що тексти пояснень свідків є надрукованими слідчим і, при цьому, інформація, яка в них міститься є слово-в-слово схожою між собою, а також того, що під час їх допиту перекладачем була особа на імя ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_21 .

З урахуванням того, що дані особи не були включені в обвинувальний висновок як свідки, то суд 09 серпня 2012 року постановою в порядку ст.315-1 КПК України доручив слідчому СБУ, який проводив розслідування у зазначеній кримінальній справі ОСОБА_33, встановити точне місце перебування цих свідків.

Однак, листом за №58/6-4040 від 16 серпня 2012 року начальник 1-го відділення СВ УСБУ України в Закарпатській області повідомив суду, що вжитими заходами встановити місцезнаходження таких громадян ОСОБА_32 не виявилося можливе у звязку з відсутністю даних щодо їх перебування на території України.

Разом з цим, суд одночасно направив був лист і директору Департаменту охорони державного кордону з проханням надати інформацію, куди саме було видворено свідків по кримінальній справі- громадян ОСОБА_32.

22 серпня 2012 року на даний лист суду надійшла відповідь з Адміністрації Державної прикордонної служби України за №708/12/12 від 10.08.2012 року, у якому зазначено, що дані громадяни ОСОБА_32 звільнені за довідкою міграційної служби у звязку з перебуванням у процедурі набуття статусу біженця та направлені до місця подачі заяви в м.Ужгород.

Отже, фактично суд в судовому засіданні, був позбавлений можливості, з дотриманням процесуальної природи судового розгляду, належним чином встановити місцезнаходження свідків громадян ОСОБА_32 та безпосередньо у судовому засіданні допитати їх, хоча намагався діяти відповідно до ст.315-1 КПК України.

Згідно ст.281 КПК України повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час досудового слідства у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, були допущені такі порушення вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути розглянута в суді, у зв'язку з чим справа підлягає направленню на додаткове розслідування, в ході якого необхідно усунути вказані порушення вимог закону та всебічно, повно і об»єктивно дослідити всі обставини справи, а саме необхідно перевірити доводи підсудного ОСОБА_4, згідно з якими він взагалі не вчиняв інкримінованого йому злочину; п ровести оперативно-розшукові заходи та встановити місце знаходження громадян ОСОБА_11 ОСОБА_32, організація незаконного переправлення яких через державний кордон України інкримінується підсудним, і додатково допитати їх в якості свідків по даній справі та провести з ними всі інші слідчі дії, але вже при належному перекладачеві.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо гр.ОСОБА_32 ОСОБА_4 Делавара Хасанхана та гр.України ОСОБА_6, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно статті 5 пункту 1 підпункт с Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до пунктів 2,3,4 ст. 5 цієї ж Конвенції кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з'явитися на судове засідання. Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.148 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються тільки за наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст.150 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім обставин, зазначених у ст.148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоровя, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Згідно п.3 ч.1 та ч.2 ст.155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п'яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства № 4 від 25 квітня 2003 року, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв'язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.149 КПК, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов'язків, що випливають із ч.2 ст. 148 КПК, і його належної поведінки.

У рішенні ж Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, вказано, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до підпункту с пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Смирнова проти Росії» суд вказав, що якщо держава не наведе «відповідних і достатніх» підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку розгляду її справи по суті.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Буряга проти України» суд вказав, що після спливу певного часу лише підозра чи припущення не можуть виправдовувати позбавлення особи волі, у звязку з чим судові органи повинні навести інші причини продовження строку тримання особи під вартою.

У судовому рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Також, у судових рішеннях Харченко проти України та Соловей і Зозуля проти України Європейський суд з прав людини нагадує ще і те, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1 ст.5 Конвенції.

У судовому ж рішенні Свершов проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що часто знаходить порушення п.3 ст.5 Конвенції на тій підставі, що навіть протягом тривалих строків тримання під вартою національні суди часто посилаються, якщо взагалі посилаються, на один і той же перелік підстав взяття особи під варту протягом усього періоду його тримання під вартою в порядку запобіжного заходу, хоча згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Як встановлено у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 Делавар Хасанхан, хоча і являється громадянином ОСОБА_32, однак в Україні має статус біженця (а.с.171 том 1), офіційно був зареєстрований як біженець за адресою: м.Київ, вул.Братиславська, 100/148 (а.с.168 том 1), раніше в Україні він ні в чому протиправному помічений не був, до адміністративної та кримінальної відповідальності жодного разу не притягувався (про це свідчить той факт, що у матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які дані про притягнення його на території України як до кримінальної так і до адміністративної відповідальності), постійно хворіє, має гіпертонічну хворобу серця ІІ ступеня, остеохондроз поперекового відділу хребта та корінцевий синдром. Отже, будь-якої обґрунтованої підозри того, що ОСОБА_4 Делавар Хасанхан може вчинити нові злочини, ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини в справі, ані у матеріалах кримінальної справи не має ані у судовому засіданні не встановлено.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що одна тільки тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 Делавар Хасанхан, не є достатньою підставою для подальшого утримання його під вартою, у звязку з чим вважає за необхідне запобіжний захід щодо нього змінити з взяття під варту на підписку про невиїзд. Що стосується запобіжного заходу щодо ОСОБА_6, то суд вважає, що такому слід залишити попередньо обраний слідчим СВ СБУ в Закарпатській області- підписку про невиїзд.

Тому, керуючись ст.281 КПК України,суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника підсудного ОСОБА_4 Делавара Хасанхана-адвоката ОСОБА_3, про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування- задовольнити.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 Делавара Хасанхана та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України повернути прокурору Закарпатської області на додаткове розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити попередній- підписку про невиїзд, а запобіжний захід щодо ОСОБА_4 Делавара Хасанхана змінити з взяття під варту на підписку про невиїзд, звільнивши його з під варти негайно в залі суду.

На постанову може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи діб з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_34