ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/386/15-к
Провадження № 1-кп/210/218/15

"04" березня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження № 0002834 з угодою про примирення між потерпілим та підозрюваним від 29 січня 2015 року відносно:

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, не заміжню, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 2005 р.н, офіційно не працевлаштовану, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження, які беруть участь у кримінальному провадженні: прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
Згідно обвинувального акту від 12 серпня 2014 року, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 07.10.2014 року близько 12:00 години, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення майна, що належить ОСОБА_6 та звернення його на свою користь, переслідуючи корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізуючи свій злочинний намір, таємно викрала шляхом вільного доступу з кишені належної ОСОБА_8 куртки мобільний телефон марки Nokia моделі С2-01 вартістю 1000 гривень. Після чого, з викраденим з місця вчинення злочину зникла, чим заподіяла ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вищевказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
29 січня 2015 року між потерпілою ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_7 укладена угода про примирення.

Згідно умов даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками таємного викраденого чужого майна (крадіжка), істотних для даного кримінального провадження обставин, потерпілій відшкодована завдана шкода на суму 1000грн., обвинувачена повністю та беззастережно визнав свою винуватість. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_7 за ч. 1 ст.185 КК України у виді 100 годин виправних робіт.

У судовому засіданні обвинувачена підтримала угоду, свою вину визнала в повному обсязі (за підозрою), фактичні обставини кримінального правопорушення (за підозрою) не заперечує, заявила про здатність виконати умови угоду, та ствердила що її позиція є добровільною, жодного тиску при укладанні угоди на неї не здійснювалось.

У судовому засіданні потерпіла підтримала угоду, просила її затвердити на викладених в ній умовах.

Прокурор просив відмовити в затверджені угоди з підстав невідповідності обраної міри покарання особі обвинуваченої.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходив з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, яка згідно з ч.ч. 3 ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Судом встановлено, що сторони угоди, зокрема обвинувачена, цілком розуміє права, визначені ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, а потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження угоди, визначені ст. 473 КПК України

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Разом з тим, суд приходить до висновку що угода не підлягає затвердженню з наступних підстав.

В силу ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Однією з обов"язкових умов затвердження угоди про визнання винуватості є наявність беззастережного визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Натомість, в підготовчому судовому засіданні встановлено, та вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємним додатком до обвинувального акту, що ОСОБА_7 була повідомлена про підозру за ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувальний акт складено за ч. 2 ст. 185 КК України, угода укладена за ч. 1 ст. 185 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не зміг пояснити, чому виникли такі розбіжності, а саме чому ОСОБА_7 повідомлена про підозру за ч. 1 ст. 185 КК України, обвинувальний акт затверджено за ч. 2 ст. 185 КК України.

Також в судовому засіданні встановлено, що обвинувачена раніше не судима, вона беззастережно визнала себе винною за ч. 1 ст. 185 КК України, а не за ч. 2 ст. 185 КК України. Чому їй інкриміновано вчинення крадіжку з кваліфікуючою ознакою повторно вона пояснити не може.

Також в судовому засіданні встановлена, що обвинувачена не працює, однак при цьому в угоді передбачена міра покарання як виправні роботи.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що потерпіла та обвинувачена дійсно примирились, збитки відшкодовані, однак в угоді вони мали на увазі застосування покарання у вигляді громадських робіт, а не виправних робіт, та укладаючи угоди вони вважали, що це однакові міри покарання.

На підставі викладеного, у суду відсутні підстави затверджувати таку угоду, оскільки обвинувачена не визнає беззастережно свою винуватість у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України, та не погоджується з кваліфікацією її дій за ч. 2 ст. 185 КК України, при тому що підозра їй була вручена за ч. 1 ст. 185 КК України, за якою й укладено угоду з потерпілою, тобто обвинувачена не усвідомлює характер пред"явленого звинувачення.

Також судом встановлено, що умови даної угоди не відповідають вимогам КК України в частині визначеного в угоді мірі покарання, оскільки обвинувачена не працює офіційно, до неї не можуть бути застосовані виправні роботи, які відбуваються за місцем роботи з обов`язковим відрахуванням в дохід держави суми заробітку засудженого.

Крім того, обвинувачення пред`явлено за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно. А угода укладена за ч. 1 ст. 185 КК України крадіжка без кваліфікуючих ознак.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium), держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

З положень п.1 ч.3 ст. 314 КПК України вбачається, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України якщо суд відмовляє в затвердженні угоди, яка надійшла до суду із обвинувальним актом, досудове розслідування продовжується в загальному порядку.

Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та угоду про примирення, суд вважає, що угода не може бути затверджена, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокуророві.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 6, 7 ст. 474 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В затвердженні угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченою у кримінальному провадженні № 0002834 від 29.01.2015року - відмовити.

Кримінальне провадження № 0002834 відносно ОСОБА_7 повернути прокурору прокуратури Дзержинського району міста Кривого Рогу для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Ухвала про відмову у затвердженні угоди оскарженню не підлягає.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Суддя: ОСОБА_1