Дата документу Справа № 314/6838/14-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єд. унікальний № 314/6838/14-к
№ пров. 11-кп / 778/ 520/ 15 Головуючий в 1-й інст. - ОСОБА_1
Категорія - ст. 286,ч.2 ККУ Доповідач в 2-й інст. - ОСОБА_2

10 березня 2015 року судова палата з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за апеляцією потерпілого ОСОБА_9 ,

на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Копєйськ Челябінської області РФ, мешканця АДРЕСА_1 ; раніше не судимого,

- засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішена доля речових доказів.

Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_8 визнаний судом винним у тому, що 03 жовтня 2014 року приблизно о 10-28 годині, керуючи автомобілем ВАЗ-21110, р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леніна м. Вільнянська в напрямку м. Запоріжжя, в районі АЗС "Укрнафта" почав виконувати поворот на територію АЗС та відповідно змінив напрямок руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом "Хонда Діо" під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в попутному з ним напрямку, при цьому потерпілій ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з розлитим крововиливом під мякі мозкові оболонки, закритим переломом кісток склепіння черепу, що поширилося на його основу, та яка ускладнилася розвитком вираженого набряку головного мозку, від яких ОСОБА_12 померла.

В своїй апеляції потерпілий ОСОБА_9 вважає вирок суду в частині кваліфікації дій засудженого за ч.2 ст. 286 КК України, як злочину з необережності, незаконним, а також в частині призначеного ОСОБА_8 покарання надто м`яким, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді реального позбавлення волі з позбавленням його права керування транспортними засобами.

Захисником засудженого адвокатом ОСОБА_7 на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 надані заперечення.

Заслухавши доповідь судді по справі, пояснення потерпілих та їх представника, які підтримали апеляцію, заперечення проти задоволення апеляції засудженого та його захисника, доводи прокурора, який вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, в частині незастосування щодо ОСОБА_8 додаткового покарання, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляціна скарга потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Провина засудженого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що призвело до загибелі потерпілої ОСОБА_12 внаслідок отриманих нею тяжких тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, знайшла своє підтвердження доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які за згодою обвинуваченого та інших учасників судового процесу у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КК України в судовому засіданні не досліджувалися, дії засудженого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому доводи потерпілого ОСОБА_9 в його апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 , на його думку, скоїв умисне вбивство його матері ОСОБА_12 з особливою жорстокістю за ознаками злочину, передбаченого ст. 115 або ст. 121 КК України, не мають під собою жодних підстав, крім того, у відповідності до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд здійснюється лише відносно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення згідно обвинувального акту, яке за наслідками досудового розслідування було висунуто щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України, крім того, дане кримінальне провадження розглянуто у відповідності з ч.3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового засідання, в тому числі і за згодою потерпілої ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу також і посилання потерпілого в його скарзі на порушення судом його процесуальних прав потерпілого при розгляді даної справи.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні протягом всього розгляду справи була присутня потерпіла ОСОБА_10 , сестра ОСОБА_9 та донька загиблої ОСОБА_12 , яка повною мірою користувалася всіми правами потерпілої і якою даний вирок суду не оскаржений.

Той факт, що потерпілий ОСОБА_9 не був присутнім в судовому засіданні разом зі своєю сесетрою, то це є лише його вибір, оскільки в своїй скарзі він не посилається на те, що він судом не повідомлявся про час і дату розгляду справи або на те, що він заперечував проти розгляду справи без його участі, не містять таких даних і матеріали кримінального провадження.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції взяв до уваги характер скоєного ним злочину, який вчинений з необережності, а також дані про особу ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, є учасником бойових дій і пенсіонером за віком, його ставлення до скоєного злочину і часткове відшкодування завданої шкоди, наявність на його утриманні дружини-інваліда і дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Висновки суду першої інстанції в цій частині в повній мірі відповідають матеріалам кримінального провадження, з яких, крім вищенаведеного, також вбачається, що ОСОБА_8 , незважаючи на пенсійний вік, продовжує працювати і за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 37), має дружину, яка є інвалідом 2-ї групи і потребує певного догляду ( а.с. 30), сам страждає захворюванням хребта ( а.с.32), тому судова колегія вважає, що покарання ОСОБА_8 призначено судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає даним про його особистість, які свідчать про відсутність підстав вважати, що він створює небезпеку для суспільства, тому є достатнім для його виправлення і підстав для його посилення судова колегія не вбачає..

За таких обставин доводи потерпілого ОСОБА_9 в його апеляції про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 більш суворого покарання, у вигляді позбавлення волі, не є слушними і не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають вимогам ст. 65 КК України ї основним засадам покарання, тому підстав для скасування в цій частині вироку суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

В той же час, з вироку суду вбачається, що сулд першої інстанції, не призначивши ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення його прав керування транспортними засобами, яке за санкцією ч.2 ст. 286 КК України є альтернативним, ніяким чином своє рішення в цій частині не мотивував, тому доводи апеляційної скарги потерпілого і цій частині є слушними, тому, з огляду на тяжкість наслідків у вигляді смерті потерпілої, судова колегія вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати з винесенням нового вироку, яким застосувати щодо ОСОБА_8 вищевказане додаткове покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, судова колегія

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 в частнині встановлення фактичних обставин скоєння ним злочину, кваліфікації його дій та призначеного основного покарання залишити без змін.

Цей же вирок в частині незастосування щодо засудженого додаткового покарання скасувати.

На підставі ч.2 ст. 286 КК України застосувати щодо ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Вирок Апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

судді: