Справа № 635/6265/14-к
Провадження № 1 кс/635/412/2014
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 серпня 2014 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі
головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_4 від 4 червня 2014 року про закриття кримінального провадження,
УСТАНОВИВ:
до Харківського районного суду Харківської області подано скаргу, якій ОСОБА_3 просить суд скасувати постанову старшого слідчого СВ Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області від 4 червня 2014 року про закриття кримінального провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свої вимоги, пояснивши що слідчим не в повному обсязі проведено досудове розслідування, висновки про відсутність в діях осіб складу злочинів на його думку передчасні і не відповідають дійсним обставинам справи.
Вислухавши в судовому засіданні пояснення заявника та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002126 судом встановлено наступне.
Постановою старшого слідчого СВ Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області від 4 червня 2014 року в кримінальному провадженні № 0002126 від 25.04.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження в зв`язку із відсутністю в діянні складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 382, ст. 356, ч. 2 ст. 296 КК України.
В ході проведення досудового слідства було встановлено, що ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_3 і мешкає за адресою АДРЕСА_1 спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_6 . Також було встановлено, що друга половина домоволодіння ОСОБА_5 , згідно рішення Харківського районного суду Харківської області належить ОСОБА_3 , через що у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на протязі тривалого часу склалися неприязні відносини з приводу розподілу спільного домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 17.09.2012 року близько 11 години ОСОБА_5 , ОСОБА_6 знаходились за місцем свого мешкання. Цього ж самого дня ОСОБА_3 , знаходячись також за місцем мешкання, запросив до себе до дому представників ВДВС Харківського району, які прибули разом із працівниками СДІМ Харківського РВ, в присутності яких останній хотів зайти до своїх двох кімнат, розташованих в половині домоволодіння ОСОБА_5 , котрі згідно рішення суду були присуджені ОСОБА_3 , через дверний отвір зі сторони своєї половини домоволодіння, з метою закласти цеглою інший дверний проріз зі сторони половини домоволодіння ОСОБА_5 . Так як в вищевказаних кімнатах, в які хотів зайти ОСОБА_3 , знаходилися особисті речі подружжя ОСОБА_7 та непереносна вбудована шафа, останні потребували повернути їх речі та дану шафу, адже раніше використовувала вказане приміщення (кімнату) як свою, будували вказану шафу, встановлювали міжкімнатні двері, інше обладнання.
Слідчим в подальшому у постанові також зазначено своє бачення подій, зокрема слідчий приходить до висновку, що в зв`язку із тим, що фактично ще розділення вказаного домоволодіння не сталося, адже судове рішення тільки виконувалось, отже ОСОБА_5 і ОСОБА_8 , не маючи намір проникнення у вказану кімнату як самоціль, а для того, щоб забрати особисті речі, за згодою ОСОБА_3 в присутності представників ВДВС, співробітників СДІМ Харківського РВ, запрошених понятих, зайшли в кімнату, яка після виконання судового рішення співробітниками ВДВС повинна була стати власністю ОСОБА_3 , тобто після закладення цеглою вказаного дверного отвору. Так як шафа була не переносною, то її необхідно було розібрати. Після розібрання шафи, в ході чого були зняті з неї двері, а також знято міжкімнатні двері в дверному отворі, який ОСОБА_3 збирався закласти цеглою, вказані двері ОСОБА_5 із ОСОБА_6 віднесли до своєї половини будинку, вважаючи, що це їх особисте майно. Також слідчий вважає, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 забрали міжкімнатні двері та розібрану вбудовану шафу із кімнати, що раніше використовувалась ними як їх приватна власність, вважаючи їх своїми, тому в їх діях відсутній мотив заволодіння чужим майном із корисливих спонукань, адже вони і так вважали його своїм. За даним фактом між ними та ОСОБА_3 склалися виключно цивільно-правові відносини, тому в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ст. 186 КК України.
Також слідчим зазначено, що під час перевірки було з`ясовано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 самовільно на належну територію домоволодіння ОСОБА_3 не заходили, а лише зайшли коли їм дали дозвіл, з метою забрати належні їм речі, при цьому прямого умислу на вчинення саме проникнення до половини домоволодіння ОСОБА_3 в них не було, а вони, вважаючи, що заходять із дозволу присутніх і з метою забрати свої речі, тобто виконали дії, які не можливо розцінити як проникнення. Враховуючи вищевикладене, в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України. Крім того, під час розподілу вказаного будинку в ході виконання судового рішення не зафіксовано хуліганських дії будь-кого із присутніх осіб, при цьому судове рішення було виконано і вказаний дверний отвір було закладено цеглою в той же день. Тому в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при подіях 17.09.2012 року відсутні склади злочинів, передбачених ст.ст. 296 ч.2, 382 ч. 1 КК України. Слідчий вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли через власні переконання і давно складені неприязні відносини між ними з одного боку та ОСОБА_3 - з іншого, але тільки останній, не впоравшись із власними емоціями, завдав тілесні ушкодження своїй сестрі ОСОБА_5 . Кримінальна справа №0000277 за ст. 125 ч.2 КК України відносно ОСОБА_3 направлено до Харківського районного суду для вирішення питання про наявність складу кримінального правопорушення в його діях.
Таким чином, слідчий вважає, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при подіях 17.09.2012 року відсутній склад злочину, передбачений ст. 356 КК України.
З такими висновками слідчого суд не погоджується з наступних мотивів.
Основною підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження є суб`єктивна оцінка слідчим подій, що сталися ніби то при виконанні судового рішення 17 вересня 2012 року. Між тим, матеріали справи містять такі відомості про виконання судового рішення: акт державного виконавця від 15.08.2012 року (а.с. 70), акт державного виконавця від 22 серпня 2012 року (а.с. 71), акт державного виконавця від 15.08.2012 року (а.с. 72), акт державного виконавця від 9 серпня 2012 року (а.с. 73) і ніяких даних, зокрема актів державного виконавця про виконання судового рішення від 17 вересня 2012 року, в ході якого, яка на думку слідчого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяли правомірно матеріали справи не містять. Відсутні дані про те, що спірне майно передано державним виконавцем у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при цьому слід зазначити, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 січня 2009 року при вирішенні питання про поділ будинку не передбачено розукомплектування приміщень, що передаються сторонам.
Таким чином, слідчий, не отримавши акту державного виконавця, який виконував рішення суду від 17 вересня 2012 року, дійшов передчасного неправильного висновку про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 382, ст. 356, ч. 2 ст. 296 КК України, а тому постанова слідчого підлягає скасуванню відповідно до вимог ст. 307 КПК України.
Керуючись ст. 307 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
постанову старшого слідчого СВ Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області майора міліції ОСОБА_4 від 4 червня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0002126 від 25.04.2013 року скасувати.
Кримінальне провадження № 0002126 від 25.04.2013 року повернути до Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУ МВС України в Харківській області для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1