Справа № 11-282 Головуючий у І інстанції Хрипун С.В.
Категорія 61 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Миколюка О. В,

суддів: Дриги А. М., Полосенка В. С.,

за участю: прокурора Чупринської Є. М., виправданої ОСОБА_2 та її захисника-адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2010 року за яким виправдано:

ОСОБА_2, яка народилася

17 липня 1969 року в селі Небелиця Макарівського району,

Київської області, українку, громадянку України, освіта

вища, вдова, має на утриманні неповнолітнього сина, працює

головним спеціалістом відділу містобудування та архітектури

Києво-Святошинської районної державної адміністрації

Київської області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

3/1, кв. 28, раніше не судима,

за ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно з вироком, органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачувалася в тому, що 30.08. 2008 року відбулася 23 сесія 5 скликання Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на якій прийнято рішення про надання дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площами по 0,25 га громадянам ОСОБА_4 та іншим, а всього 16 чоловік, загальною площею 4,00 га в с. Лісники, вул. Підлісна, б/н, Києво-Святошинського району Київської області.

ТОВ «Глобус Альянс»розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вказаним вище громадянам в селі Лісники, який 02.10.2008 року надійшов для погодження до відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинського району Київської області.

ОСОБА_2 2 жовтня 2008 року у приміщенні відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації м. Київ, вул. Янтарна 12-а, виконуючи обовязки начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, згідно Положення про відділ містобудування та архітектури, зловживаючи службовим становищем, діючи в інтересах третіх осіб та використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. ст. 39, 118 Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 12, 13 Закону України «Про основи містобудування», ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», ст. 17 Закону України «Про планування і забудову територій», ДБН Б. 2.4-2-94 «ОСОБА_4, склад, порядок розробки, погодження та затвердження містобудівної документації для сільських поселень», за відсутності затвердженого Лісниківською сільською радою генерального плану с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області, розробленого у 2006 році, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем та діючи в інтересах третіх осіб, склала та видала завідомо неправдиві документи висновки № 9088, 9089 від 2 жовтня 2008 року про погодження проекту землеустрою та про наявні обмеження на використання земельних ділянок щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_4 та іншим, а всього 16 чоловік, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Лісники загальною площею 4 га, згідно яких здійснюється відведення земельних ділянок за рахунок забудованих земель громадського призначення с. Лісники.

Внаслідок складання і видачі ОСОБА_2, за відсутності затвердженої містобудівної документації в с. Лісники, завідомо неправдивих документів висновків від 02.10.2008 року № 9088, № 9089 про те, що відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та про наявні обмеження на використання земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 4 га у власність громадянам України в с. Лісники за рахунок забудованих земель громадського призначення с. Лісники, рішеннями сесій Лісниківської сільської ради від 10 жовтня 2008 року про затвердження проектів землеустрію щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_4 та іншим по вул. Підлісній, б/н, земельні ділянки (ліси 1 групи, вкриті лісом), які віднесені до земель запасу с. Лісники 02.11.2006 року розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 854, передано у власність вказаним вище громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Підлісній в с. Лісники, внаслідок чого державним та громадським інтересам спричинено істотну шкоду у вигляді підриву авторитету органу влади відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, оскільки питання законності відведення земельних ділянок 16 громадянам в селі Лісники Києво-Святошинського району набуло значного суспільного резонансу.

Вказані її дії ОСОБА_2 були кваліфіковані органами досудового слідства за ст. 364 ч. 1 КК України як зловживання службовим становищем, тобто умисне використання службовою особою службового становища в інтересах третіх осіб, чим заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом державним та громадським інтересам, а також за ст. 366 ч. 1 КК України, як службове підроблення, тобто складання і видача завідомо неправдивих документів.

Дослідивши докази у справі, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутня обєктивна та субєктивна сторони злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, тому виправдав останню у звязку з відсутністю в її діях складу вказаних злочинів.

На обґрунтування свого висновку про виправдання ОСОБА_2, суд послався на те, що в процесі досудового і судового слідства не було здобуто доказів наявності в діях підсудної умислу(субєктивної сторони), а також в процесі досудового та судового слідства не було здобуто доказів наявності в діях ОСОБА_2 умислу(субєктивної сторони) на вчинення службового підроблення, оскільки підписуючи висновки ОСОБА_2 була переконана у правильності даних, зазначених у цих висновках, тому що фактично земельні ділянки мали цільове призначення для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських приміщень і споруд, і незважаючи на незатвердженість генерального плану до іншої категорії земель, ніж забудовані землі, їх віднести не можна.

Також суд вказує на те, що в діях ОСОБА_2 відсутня обєктивна сторона злочинів, передбачених ст. ст. 364 та 366 КК України, оскільки судом встановлено, що дані, внесені до висновків, підписаних ОСОБА_2 відповідають дійсності, а також досудовим і судовим слідством не добуто доказів наявності мотивів, тобто наявність корисливого чи іншого особистого мотиву чи дій в інтересах третіх осіб, нанесення будь-якої шкоди діями ОСОБА_2, оскільки підрив авторитету є субєктивним оціночним поняттям і не є юридичним критерієм, який може використовуватись для встановлення шкоди та кваліфікації злочину.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляцію, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд.

В обґрунтування апеляції прокурор вказує на те, що судом не було взято до уваги ту обставину, що потреба у наявності генерального плану населеного пункту, затвердженого сесією сільської Ради під час відведення земельних ділянок у власність для будівництва, є імперативною вимогою ряду норм чинного законодавства, а саме: - ст. 39 Земельного кодексу України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту; - ст. 10 Закону України «Про планування і забудову територій»згідно з вимогами якої планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої місце будівної документації. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням ради, яка затвердила містобудівну документацію, після погодження з відповідним спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури; - ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій»передбачено, що генеральним планом населеного пункту визначаються потреби в територіях для забудови та іншого використання. Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільської ради вирішуються питання надання у власність чи в користування земельних ділянок, вирішують інші питання; відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування», містобудівна документація затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для вирішення питань проектування нового будівництва та надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб; згідно п. 3.14 Державних будівельних норм України Б.2.4-2-94 «ОСОБА_4, склад, порядки розробки, погодження та затвердження містобудівної документації для сільських поселень»погоджена містобудівна документація згідно з Законом України «Про основи містобудування»затверджується від виду проектних робіт: генеральний план поселення, проект детального планування населеного пункту або його частини, проект забудови громадського центру (або іншого фрагменту) села сільською Радою народних депутатів. Відповідно до п. 3.15 вказаних вище Норм затверджені проекти передаються: виконкому сільської Ради народних депутатів; замовнику; головному архітектору району; Головному управлінню архітектури та містобудування держадміністрації області.

Прокурор зазначає, що виходячи з наведених норм чинного законодавства, висновки суду про законність наданих підсудною висновків по проекту відведення земельних ділянок у власність 16 громадянам, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не можна визнати законним документи, видані всупереч наведеним вище законам України.

Апелянт вказує, що судом у вироку підтверджено, що генеральний план с. Лісники не затверджений сесією сільської ради та вказаний незатверджений план використовувався сільською радою і підсудною в роботі. Однак вказаному факту судом оцінку не дано, а зроблено висновок про можливість використання незатверджених документів, у даному випадку генерального плану в роботі, чим фактично зроблено висновок про його законність, хоча норми наведених вище законів України вимагають в обовязковому порядку затвердження генерального плану населеного пункту сесією сільської ради.

Посилається на те, що однією з підстав виправдувального вироку судом визначено наявність в матеріалах проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 16-ти громадянам України в с. Лісники пояснювальної записки та вихідної земельно-кадастрової інформації про віднесення земельних ділянок, які відводяться у власність цим громадянам, до забудованих земель громадського призначення з посиланням на наказ Державного комітету статистики України № 377 від 05.11.1998 року.

Однак, на думку прокурора, вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до листа управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі (т. 1 а. с. 55) від 15.04.2010 року № 7132, земельні ділянки до відведення у власність 16 громадянам в с. Лісники обліковувалися як землі Боярської ЛДС.

Стверджує, що судом безпідставно у вироку зроблено посилання на вказаний вище наказ Державного комітету статистики України, оскільки в ст. 19 Земельного кодексу України, який має вищу юридичну силу перед наказом, вичерпний перелік категорій земель, серед яких така категорія землі як забудовані землі громадського призначення відсутня.

Крім того апелянт вказує, що вказані вище земельні ділянки, право постійного користування яких припинено розпорядженням голови Києво-Святошинської райдержадміністрації 02.11.2006 року включені до земель запасу сільської ради лісами 1 групи, вкриті лісом. Тому, не зважаючи на прийняття сесією сільської ради рішень про дозвіл на відведення земельних ділянок 16 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, цільове призначення земельних ділянок залишилося незмінним. У звязку з цим висновок суду про те, що під час відведення 16 громадянам земельні ділянки мали цільове призначення для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських приміщень і споруд, і незважаючи на незатвердженість генерального плану до іншої категорії, ніж забудовані землі їх віднести не можна, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважає, що висновки суду про відсутність дій з боку підсудної в інтересах третіх осіб не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки остання діяла в інтересах громадян, яким відводилися земельні ділянки у власність.

Твердить, що судом безпідставно наведено у вироку про те, що не здобуто доказів нанесення будь-якої шкоди діями ОСОБА_2, оскільки підрив авторитету є субєктивним оціночним поняттям і не є юридичним критерієм, який може використовуватися для встановлення шкоди та кваліфікації злочину, оскільки даний висновок суперечить постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», відповідно до якої істотна шкода у службових злочинах може бути як матеріального характеру так і нематеріального, зокрема підрив авторитету та престижу органів державної влади.

На думку прокурора, не зважаючи на неявку підсудної 20.12.2010 року та неможливість розяснення їй прав, в порушення вимог ст. 341 КПК України, судом оголошення вироку не було відкладено.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляції, думки засудженої та захисника, які вважають вирок законним і просять залишити його без зміни, ознайомившись з матеріалами справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 26.01.2008 року № 7 ос ОСОБА_2 призначено на посаду головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Наказом виконуючого обовязки голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 05.09.2008 року № 124 на ОСОБА_2 покладено виконання обовязків начальника відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Згідно з положенням про відділ містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25.12.07 року № 872, відділ у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами міністерства регіонального розвитку і будівництва, розпорядженнями голів обласної та районної держадміністрації , Положеннями про відділ та іншими нормативними актами.

Відділ відповідно до покладених на нього завдань веде облік забезпеченості містобудівною документацією населених пунктів району, вносить пропозиції місцевим радам щодо необхідності розроблення та корегування генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації; розглядає у випадках, встановлених законодавством, пропозиції субєктів містобудування щодо визначення територій, вибору, вилучення (викупу) та надання земель для містобудівних потреб згідно з містобудівною документацією, розробляє та подає до районної державної адміністрації висновки з цих питань, забезпечує контроль за виконанням і забудовою зазначених територій, а також можливість здійснення на них запланованої містобудівної діяльності, тощо.

Відповідно до п. 9 ст. 118 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельним ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охоронної культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, а згідно до ст. 39 того ж кодексу використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно ст. 3 Закону України «Про планування і забудову територій»рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій , вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури. Ст. 12 наведеного закону передбачає, що генеральним планом населеного пункту визначаються потреби в територіях для забудови та іншого використання. Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільської ради вирішують питання надання у власність чи в користування земельних ділянок, вирішують інші питання.

Відповідно до п. 3.14 Державних будівельних норм України Б. 2.4-2-94 «ОСОБА_4, склад, порядок розробки, погодження та затвердження містобудівної документації для сільських поселень»погоджена містобудівна документація згідно з Законом України «Про основи містобудування»затверджується від виду проектних робіт: генеральний план поселення, проект детального планування населеного пункту або його частини, проект забудови громадського центру (або іншого фрагменту ) села сільською радою народних депутатів, а згідно п. 3.15 вказаних Норм затверджені проекти передаються виконкому сільської ради народних депутатів; замовнику; головному архітектору району; головному управлінню архітектури та містобудування держадміністрації області.

Всупереч вимогам ст. 334 ч. 4 КПК України суд першої інстанції належної юридичної оцінки наведеним вище нормам закону не дав, тому дійшов передчасного висновку про законність наданих підсудною висновків по проекту відведення земельних ділянок у власність 16 громадянам.

Крім того, як встановлено судом та зазначено у вироку, що генеральний план с. Лісники не затверджений сесією сільської ради та вказаний незатверджений генеральний план використовувався сільською радою і підсудною в роботі, тим самим суд зробив висновок про законність вказаного генерального плану.

Суд даному факту оцінки не дав, та зробив висновок про можливість використання незатвердженого генерального плану в роботі, хоча наведені вище норми законів вимагають в обовязковому порядку затвердження генерального плану населеного пункту сесією сільської ради.

До того ж, як вбачається із показів ОСОБА_2, даних на досудовому слідстві (а. с. 88 т. 4 протокол допиту обвинуваченого від 27.9.2010 року), що вона не погоджується з підписаними нею висновками від 02.10.2008 року № 9088 та № 9089 стосовно того, що земельні ділянки 16 громадянам відводяться за рахунок забудованих земель громадського призначення с. Лісники, оскільки не перевіряла класифікатор земельних ділянок, так як він був вказаний у висновку управління земельних ресурсів та у кадастровому плані.

В судовому засіданні підсудна показала ( а. с. 185 т. 4 протокол судового засідання), що з вказаною інформацією, викладеною у висновках відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 02.10.2008 року № 9088, № 9089, що земельні ділянки, які відводяться 16 громадянам за рахунок забудованих земель громадського призначення с. Лісники, погодилася.

Однак суд під час розгляду справи зазначені суперечності в показах ОСОБА_2 в суді і під час досудового слідства не усунув, а вказав у вироку, що ОСОБА_2 була переконана у правильності даних, зазначених у цих висновках, тому що фактично земельні ділянки мали цільове призначення для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських приміщень і споруд, і незважаючи на незатвердженість генерального плану, до іншої категорії земель, ніж забудовані землі, їх віднести не можна.

Також на думку апеляційного суду, місцевий суд не дав належної оцінки показам в судовому засіданні голови Лісниківської сільської ради свідка ОСОБА_5 І.(а. с. 185 т. 4 протокол судового засідання), яка пояснила суду, що наведені вище висновки відділу містобудування і архітектури про те, що земельні ділянки, які надавалися у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель 16 громадянам є забудованими землями громадського призначення с. Лісники, не відповідають дійсності.

Крім того, судом не було досліджено і не дано оцінки листу управління Держкомзему в Києво-Святошинському районі (т. 1 а. с. 55) від 15.04.2010 року № 7132, відповідно до якого вказані вище земельні ділянки до відведення у власність 16 громадянам в с. Лісники обліковувалися як землі Боярської ЛДС, а також повідомленню Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 01.04.2010 року, згідно якого генеральний план с. Лісники, згідно якого передбачена забудова індивідуальних житлових будинків з південної сторони вул. Підлісної, на даний час не затверджений у встановленому законом порядку.

Також судом не було взято до уваги ту обставину, що вказані вище земельні ділянки, право постійного користування яких припинено розпорядженням голови Києво-Святошинської райдержадміністрації № 854 від 02.11.2006 року включені до земель запасу сільської ради лісами 1 групи, вкриті лісом (а. с. 154 т. 1).

Таким чином, суд постановляючи вирок не дотримався вимог ст. 334 КПК України, чим допустив істотне порушення кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, у звязку з чим вирок підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого необхідно повно, всебічно і обєктивно дослідити всі докази у справі, дати їм належну оцінку, усунути вказані суперечності та інші недоліки, наведені в ухвалі апеляційного суду, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора - задовольнити. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2010 року відносно ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду, але в іншому складі суддів.

Головуючий:

Судді: