Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11/781/13/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,
захисників - адвокатів - ОСОБА_7 ,
захисника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
потерпілого - ОСОБА_10 ,
засуджених - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, адвоката ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженої ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2013 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, росіянина, громадянина України, освіта незакінчена вища, розлученого, на утриманні неповнолітня дитина 2008 року народження, інваліда 3 групи, приватного підприємця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано виним та засуджено:

за ч.4 ст. 185 КК України - на 7 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 190 КК України - на 7 років 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст. 358 КК України - на 3 роки позбавлення волі

за ч.3 ст. 358 КК України на 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Кіровограда, українку, громадянкиу України, освіта неповна середня, вдову, на утриманні має неповнолітню дитину 1995 року народження, тимчасово не працюючу, зареєстровану в АДРЕСА_3 , проживаючу в АДРЕСА_4 , раніше не судиму,

визнано винною та засуджено:

за ч.4 ст. 185 КК України - на 5 років позбавлення волі;

за ч.3 ст. 190 КК України - на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч.2 ст. 358 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

за ч.3 ст. 358 КК України на 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_10 - 151 810 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави з кожного по 1017 грн., понесених судових витрат за проведення експертиз.

Відповідно до вимог ст. 81 КПК України (1960 р.) вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , визнано винними та засуджено за те, що вони вчинили:

- таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах;

- заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), повторно, за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах;

- підроблення документів, які видаються та посвідчуються підприємством, установою, організацією, громадянином підприємцем, приватним нотаріусом, чи іншою особою, які мають право видавати чи посвідчувати такі документи і які надають право або звільняють від обов`язків з метою використання їх як самим підроблювачем або іншою особою, повторно за попередньою змовою групою осіб, а також, використання завідомо підроблених документів.

Вказані злочини скоїли за наступних обставин.

Так, ОСОБА_11 у березні 2006 року, займаючись неофіційною діяльністю з надання послуг громадянам на ринку нерухомості в м. Кіровограді, став на злочинний шлях нетрудового збагачення за рахунок здійснення незаконної операції з житлом фізичної особи.

Переслідуючи мету заволодіння грошовими коштами, а як спосіб її досягнення викрадення об`єкта нерухомості з наступним продажем його та оберненням виручених грошей у свою та співучасників власність, ОСОБА_11 з метою реалізації своїх намірів обрав предметом посягання квартиру АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_15 , яка згідно отриманої ним інформації тривалий час за вказаною адресою не проживає у зв`язку з перебуванням за кордоном.

Розуміючи необхідність участі у здійсненні протиправних дій інших осіб, ОСОБА_11 запропонував мешканці м. Кіровограда ОСОБА_12 прийняти участь у реалізації його злочинних намірів.

Проінформувавши ОСОБА_12 щодо способу заволодіння квартирою та її реалізації у шахрайській спосіб, запропонувавши виступити у ролі псевдо власника житла з оформленням на її ім`я правовстановлюючих та інших документів, отримав згоду останньої на спільну участь у скоєнні злочинів.

На виконання домовленості ОСОБА_11 , особисто виготовив підроблений договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 , згідно якого, нібито, ОСОБА_15 продала, а ОСОБА_12 придбала згадану квартиру, датувавши його 13.03.2006 року.

Підписавши даний сфальшований документ від імені ОСОБА_15 через невстановлену слідством особу та від імені ОСОБА_12 особисто нею, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , діючи спільно і узгоджено надали підроблений ними договір купівлі продажу на розгляд третейського судді ОСОБА_16 шляхом складання, нібито між ОСОБА_15 і ОСОБА_12 третейської угоди про визнання даного договору дійсним.

При цьому використовуючи обманні дії відносно ОСОБА_16 , видали за ОСОБА_15 невстановлену слідством особу, якою нібито, як відповідачем були визнані повністю позовні вимоги ОСОБА_12 , як позивачки, щодо купівлі продажу вказаної квартири .

Введений в оману шляхом вказаних шахрайських дій з боку ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленої особи, ОСОБА_16 не будучи обізнаним, щодо злочинного характеру їх дій, 31.03.2006 року виніс завідомо неправдиве для учасників злочину рішення третейського суду, яким договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 визнано дійсним та за останньою визнано право власності на вказану квартиру.

Насправді ОСОБА_15 квартира АДРЕСА_6 не продавалася, угода про це місце не мала, спір між вказаними громадянами не виникав і не мав бути предметом розгляду третейського суду, а отже дане рішення суду щодо визнання за ОСОБА_12 права власності на згадану квартиру як і договір купівлі продажу її, складені і підписані учасниками злочину, є повністю сфальшованими документами.

Не усвідомлюючи, в результаті шахрайських дій, незаконність винесеного ним рішення ОСОБА_16 , 03.04.2006 року отримав нотаріальне посвідчення його підпису в рішенні третейського суду, приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу ОСОБА_17 .

Продовжуючи дії направленні на незаконне заволодіння квартирою, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали сфальсифіковані рішення третейського суду від 31.03.2006 року разом з ксерокопіями паспорту та картки платника податків на ім`я останньої, до обласного комунального підприємства « Кіровоградське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації , надалі ОКП «КООБТІ». При цьому ОСОБА_12 підписала замовлення № 88548 від 03.04.2006 року щодо реєстрації в БТІ її права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 та замовлення №88528 датоване тим же числом про надання витягу з реєстру права власності на вказане нерухоме майно.

03.04.06 року, на підставі незаконно отриманого рішення третейського суду від 31.03.06 року, ОКП «КООБТІ», працівникам якого не були відомі факти фальсифікації вказаного рішення, за ОСОБА_12 було зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_5 , про що видано витяг про реєстрацію за №10276104 від 03.04.2006 року та витяг з реєстру права власності №10277403 від 03.04.2006 року про належність вказаної квартири ОСОБА_12 .

Таким чином, станом на 3 квітня 2006 року, за вказаних обставин, незаконно набувши право власності за ОСОБА_12 на вказану квартиру шляхом підробки та надання до ОКП «КООБТІ» рішення третейського суду, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за сприяння невстановленої слідством особи, вказаними протиправними діями, отримавши право розпорядитися даною квартирою, тим самим таємно, без відома та згоди її законного власника, заволоділи належною ОСОБА_15 нерухомістю квартирою АДРЕСА_5 .

Реалізуючі злочинні наміри, направленні на отримання у шахрайський спосіб грошових коштів від незаконного продажу викраденого нерухомого майна, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , через працівників агентства нерухомості « 5/5», розташованого в АДРЕСА_8 , які не були проінформовані щодо неправомірних дій учасників злочину, відшукали покупця - мешканця м. Кіровограда ОСОБА_10 , запропонувавши йому купити квартиру АДРЕСА_5 .

Повідомивши ОСОБА_10 завідомо недостовірну інформацію про належність квартири ОСОБА_12 , видавши фактично підроблені правовстановлюючі документи за дійсні, ОСОБА_18 і ОСОБА_12 неправдиво запевнили в законності набуття останньою права власності на вказану квартиру, приховавши від нього факт протиправного заволодіння житлом шляхом підроблення документів.

При цьому ОСОБА_11 і ОСОБА_12 уклали з ОСОБА_10 завідомо для них недостовірний договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_5 від 14.04.2006 року, який підписали ОСОБА_12 як продавець, ОСОБА_10 як покупець, нотаріально засвідчивши його того ж дня у приватного нотаріуса ОСОБА_19 , який не знав про їх наміри.

Для укладання угоди ОСОБА_11 і ОСОБА_12 надали ОСОБА_19 , завідомо для них недостовірні документи: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10276104 від 03.04.2006 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майна №10277403 від 03.04.2006 року, рішення третейського суду від 31.03.2006 року, довідку за №121 від 13.04.2006 року видану ЖЕК №7 про відсутність зареєстрованих осіб за вказаною адресою, на підставі яких ОСОБА_19 засвідчила і зареєструвала у реєстрі за №860 вказаний договір купівлі продажу квартири .

Реалізувавши таким чином нерухоме майно, в АДРЕСА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_20 , шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_10 , заволоділи належними йому грошима у сумі 20 000 доларів США, що в еквіваленті становлять 101 000 грн., якими розпорядилися на власний розсуд.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2013 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - змінити, виключивши з резолютивної частини вироку їх обвинувачення за ч.4 ст. 185 КК України та звільнити засуджених від покарання, призначеного за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України, на підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. У решті вирок суду залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що під час розгляду справи встановлено, що умисел ОСОБА_11 та ОСОБА_12 був спрямований на заволодіння грошима потерпілого ОСОБА_10 шляхом шахрайства, під виглядом продажу чужої квартири, а тому кваліфікація їх дій за ч.4 ст. 185 КК України є зайвою та підлягає виключенню.

Крім того, при призначенні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання за ч.ч.2, 3 ст.358 КК України судом І інстанції не прийнято до уваги положення ч.1 ст.49 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочини, передбачені ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості, за які згідно із п.п. 2 і 3 ч.І ст. 49 КК України встановлено строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно 3 та 5 років.

Враховуючи те, що вказані злочини, вчинені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у 2006 році, а в подальшому строки давності відповідно до ч.3 ст. 49 КК України не переривалися, тому на час ухвалення вироку, тобто 18.05.2013 року минули строки давності притягнення засуджених до кримінальної відповідальності за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України минули.

Однак, у порушення вимог ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України суд першої інстанції призначив засудженим покарання за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України та не звільнив від нього у зв`язку із закінченням строків давності, тобто не застосував кримінальний закон, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.1 ст. 371, п.4 ч.1 ст. 367 КПК України 1960 року є підставою для зміни судового рішення.

Адвокат ОСОБА_14 в апеляції просить змінити вирок суду відносно ОСОБА_12 , виключивши відомості про визнання її винною за ч.4 ст. 185 КК України, та про призначення їй покарання за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 та/або ст. 75 КК України, тобто у вигляді позбавлення волі на строк, який дорівнює фактично відбутому нею терміну ув`язнення та звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Свої доводи мотивує тим, що судом 1-інстанції при постановленні вироку не взято до уваги доводи захисту, про те що на день постановлення вироку по справі сплив строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України, що у відповідності до ст. 49 КК України є підставою для звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності.

Крім того, на думку захисту дії ОСОБА_12 помилково кваліфіковано досудовим слідством та судом I-ї інстанції за ч.4 ст. 185 КК України, оскільки у неї не було умислу на привласнення квартири потерпілої ОСОБА_15 .

Засуджена ОСОБА_12 у своїй апеляції просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з нього відомості про визнання її винною за ч.4 ст. 185 КК України, та відомості про призначення їй покарання за ч.2 і ч.3 ст. 358 КК України, призначивши їй покарання за ст. 190 КК України із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк, який вже фактично відбутий нею, або звільнити її від відбування покарання з випробуванням.

Захисник - адвокат ОСОБА_13 просить вказаний вирок суду відносно ОСОБА_11 скасувати, а кримінальну справу закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях останнього.

Зазначає, що в матеріалах кримінальної справи відсутній, а тому не досліджений судом договір купівлі - продажу квартири від 13.03.2006 року, який визнаний судом таким, що є підробним.

Свої доводи мотивує тим, що в ході розгляду справи не досліджено обставин і фактів, на які вказано судами апеляційної і касаційної інстанції при скасуванні попереднього вироку. Вказує і на те, що всупереч вказівкам апеляційного суду, при розгляді справи відмовлено у допиті понятих, які приймали участь у впізнанні ОСОБА_11 , для дослідження обставин порушення КПК. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджено доказами в судовому засіданні вчинення ОСОБА_11 інкримінованих йому злочинів, та що неправильно оцінено показання ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_21 щодо участі засуджених у розгляді третейської справи.

Вважає, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 , визнавши його також виним і у викраденні особистого майна ОСОБА_15 , яке обвинуваченням у провину йому не ставилось. Вказує і на те, що не підтверджується доказами отримання ОСОБА_11 20000 доларів США, оскільки зазначені висновки зроблені лише з пояснень потерпілого ОСОБА_10 , що саме таку суму він передав директору агентства нерухомості ОСОБА_22 . Однак судом не враховано пояснення вказаного свідка про те, що ОСОБА_11 при укладанні угоди купівлі-продажу участі не приймав, кошти від ОСОБА_10 отримувала вона, та передала їх ОСОБА_12 .

У своїй апеляційній скарзі скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_11 також просить вказаний вирок скасувати, а справу закрити на підставі п.2 ст.6 КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину та відмовити ОСОБА_10 в задоволенні цивільних вимог.

Вказує на те, що як на досудовому слідстві, так і в суді не доведено його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, обвинувачення є неконкретним, не зазначено які шахрайські дії він вчиняв, шкода заподіяна потерпілому ОСОБА_23 в судових рішеннях не підтверджена жодним доказом, не враховано, що проведена декриміналізація ст. 358 КК України.

Крім того, вважає, що в порушення кримінально-процесуального кодексу України, розгляд зауважень на протокол судового засідання проведений незаконним складом суду, фіксація судового процесу проведена неповно, відсутня позиція у дебатах державних обвинувачів, а також при призначенні покарання не враховано всі помякшуючі обставини та дані про його особу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора який підтримав змінену апеляцію, частково підтримав апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_12 та в її інтересах адвоката ОСОБА_14 , та заперечив стосовно апеляційних скарг засудженого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , пояснення адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженої ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляцію та частково змінену апеляційну скаргу прокурора, зазначивши що в разі задоволення вимог щодо виключення з обвинувачення ч.4 ст.185 КК України, вважає, що слід також перекваліфікувати дії ОСОБА_12 з ч.3 ст. 190 КК України на ч.2 ст. 190 КК України, оскільки не підтверджено заподіяння потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 20 000 доларів США, а відповідно укладеного договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2006 року розмір шкоди складає 13 000 грн., що не є великим розміром, а тому є підстави закрити провадження по строком давності у відповідності до ст.49 КК України, а у разі залишення судом кваліфікації за ч.3 ст. 190 КК України просить застосувати до його підзахисної Закон України «Про амністію у 2014 році», пояснення засудженої ОСОБА_12 , яка в судових дебатах та останньому слові повністю підтримала позицію свого захисника, а також апеляційні скарги свою та свого захисника, пояснення засудженого ОСОБА_11 , який в судових дебатах та останньому слові просив відмовити в задоволенні апеляції прокурора та підтримав свою апеляційну скаргу із доповненнями та апеляцію свого захисника, пояснення захисника засудженого ОСОБА_11 - ОСОБА_24 , яка підтримала апеляційні скарги засудженого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , та заперечила стосовно апеляції прокурора, а також пояснення потерпілого ОСОБА_10 та його представника адвоката ОСОБА_25 , які заперечили щодо апеляційних скарг прокурора, засуджених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , та їх захисників адвокатів ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , дослідивши матеріали справи та зваживши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора, та апеляційні скарги засуджених і їх захисників підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з таких підстав.

Так, згідно вимог ч.2 п.10 ст. 370 КПК України вирок в усякому разі належить скасувати, якщо у справі перебіг судового процесу у передбачених КПК України випадках не фіксувався технічними засобами.

Як вбачається з протоколу судового засідання, 16.07.2012 року на початку судового розгляду даної справи ОСОБА_11 заявив клопотання про фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Дане клопотання суд задовольнив, прийнявши рішення про повну фіксацію технічними засобами судового розгляду вказаної кримінальної справи (т.5 а.с.145).

До матеріалів справи долучено робочі копії дисків аудіофікасції судових засідань за 16.07.2012 року, за 06 та 20.11.2012 року, за 06, 18 та 24.12.2012 року, за 24.01.2013 року, за 11.02.2013 року, за 01, 11 та 21.03.2013 року та 04.04.2013 року (т.7).

Однак, лише під час ознайомлення засуджених з протоколом судового засідання та з технічним записом судового процесу, майже через місяць після постановлення вироку, у даній справі складено акт від 13.06.2013 року, згідно якого у цей день головним спеціалістом з інформаційних технологій даного суду виявлено, що не збереглися записи двох судових засідань, а саме за 11.10.2012 року та за 11.03.2013 року, у зв`язку з нібито виходом з ладу комп`ютерної техніки, а тому відтворити технічний запис двох судових засідань, а саме 11.10.2012 року та 11.03.2013 року не представилось можливим, про що складено вищевказаний акт (т.8 а.с.45).

При цьому, відповідно до пунктів 5.3.3, 5.3.5 «Інструкції про порядок фіксування судового процесу технічними засобами», затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 84 від 21.07.2005 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2005 року за № 868/11148, під час звукозапису секретар здійснює поточний контроль якості запису шляхом прослуховування через навушники, контроль рівня запису у спеціальній спеціальній області в програмі звукозапису

та контроль працездатності комплексу звукозапису шляхом

спостереження за його станом, у разі виявлення ознак непрацездатності обладнання комплексу звукозапису секретар доповідає головуючому про неможливість подальшого фіксування судового процесу.

Дані положення «Інструкції» під час розгляду справи не виконані, до того ж в матеріалах справи відсутній технічний висновок про несправність записуючого пристрою. Більше того, у протоколі судового засідання, в порушення вимог ст. 87-1 КПК України, не зазначено технічної характеристики технічного засобу та носія інформації.

При цьому слід зазначити, що під час вказаних вище судових засідань допитані потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_26 , показання яких є суттєвими по даній справі та покладені судом в основу вироку. Крім того, їх правильність оскаржується засудженим ОСОБА_11 , яким 08.06.2013 року подано зауваження на протокол судового засідання (т.8 а.с.71), які розглянуті 08.08.2013 року, однак не головуючим по справі, а іншим суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда, що є порушенням вимог ч.1 ст. 88-1 КПК України (1960 року), оскільки у разі неможливості розгляду зауважень на протокол судового засідання суддею, який одноособово розглядав справу, зазначені зауваження приєднуються до матеріалів кримінальної справи і оцінюються у сукупності з іншими матеріалами судом апеляційної інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, які відповідно до ч.1 п.3 ст. 367 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку.

З огляду на викладене, оцінюючи доводи апеляцій та матеріали кримінальної справи в їх сукупності, колегія суддів прийшла до переконливого висновку, що у зв`язку із допущеними при розгляді справи істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, вказаний вирок суду не може бути визнаним законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд у той же суд, але в іншому складі суддів.

У зв`язку із скасуванням вироку, колегія суддів не входить в обговорення винності та кваліфікації дій засуджених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого кримінального закону та покарання.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, розглянути справу з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, усунути недоліки, які стали підставою для скасування вироку, у тому числі і на ті, що зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 13.11.2014 року, врахувати апеляційні доводи прокурора, засуджених та їх захисників, та на підставі досліджених доказів постановити мотивований, обґрунтований, законний і справедливий вирок.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним залишити засудженим попередній запобіжний захід, тобто ОСОБА_12 підписку про невиїзд, а ОСОБА_11 - взяття під варту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть досягти мети застосування запобіжних заходів, передбачених ст. 148 КПК України (1960р.), а саме запобіганню спробам ухилитися від слідства і суду, перешкодити встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, а також забезпечити виконання процесуальних рішень.

Керуючись статтями 362, 365, 366, 367, 374 КПК України, колегія суддів КПК України (1960 року) та п.п.11, 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, адвоката ОСОБА_13 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_14 в інтересах засудженої ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2013 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до судутого ж суду, який постановив вирок, але в іншому складі суду.

Запобіжні заходи залишити попередні, а саме ОСОБА_11 - тримання під вартою, а ОСОБА_12 - підписку про невиїзд.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2