Справа № 163/856/15-к
Провадження № 1-в/163/11/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль клопотання захисника ОСОБА_4 про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, засудженого 13 травня 2014 року Любомльським районним судом Волинської області за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі застосування пункту "є" статті 1 Закону України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році
ВСТАНОВИВ:
01 квітня 2015 року захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, засудженого 13 травня 2014 року Любомльським районним судом Волинської області за ч.2 ст.286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі застосування пункту "є" статті 1 Закону України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році, оскільки він має на утриманні матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якої немає інших дітей.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання, вважає, що до засудженого слід застосувати Закон України " Про амністію у 2014 році".

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що до ОСОБА_5 не підлягає застосування Закону України Про амністію у 2014 році, оскільки згідно п.в ч. 2 ст. 9 застосування цього Закону здійснюється щодо засуджених, які перебувають в установах виконання покарань, - за поданням начальника установи, погодженим з відповідною спостережною комісією або службою у справах дітей, або за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника, а щодо військовослужбовців, які тримаються в дисциплінарному батальйоні, - за поданням командування дисциплінарного батальйону, військової частини, начальника гарнізону, органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або за клопотанням самого військовослужбовця, його захисника чи законного представника. До подання додаються довідка про заохочення і стягнення, особова справа засудженого та інші документи, необхідні для вирішення питання про застосування амністії. Однак засуджений ОСОБА_5 в установах виконання покарань не перебуває. Крім того, на даний час перебуває в розшуку, що підтверджується відповідними документами, що в свою чергу ставить під сумнів його можливість доглядати матір.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновку, що клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання за пунктом "є" статті 1 Закону України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році, підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

19 квітня 2014 року вступив в силу Закон України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році.

Згідно пункту "є" статті 1 Закону України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році звільненню від відбування покарання підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до ст.12 КК України.

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 13 травня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Даний вирок на час звернення до суду з клопотанням про застосування амністії не виконаний, що підтверджується повідомленням Шевченківського РУВС міста Києва.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року має матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка досягла 75-річного віку.

З відповіді відділу державної РАЦС Шевченківського РУЮ у місті Києві вбачається, що ОСОБА_6 зазначена матір`ю ОСОБА_5 , інших актових записів, де матір`ю була б вказана остання, не виявлено.

Довідкою житлово-будівельного кооперативу РОДИНА №65/15 від 21 травня 2015 року стверджується, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована та проживає ОСОБА_6 , 1939 року народження, відомості щодо інших осіб відсутні.

Водночас, злочин, за який засуджений ОСОБА_5 , передбачений ч.2 ст.286 КК України, у відповідності до ст.ст. 12, 25 КК України відноситься до тяжкого злочину вчиненого з необережності.

Судова палата у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі № 223-75704-14 від 26 травня 2014 року в п.2 звертає увагу місцевих та апеляційних судів на те, що Підстави, які слугують звільненню особи від відбування покарання, визначено у стст.15 закону Про амністію у 2014 році. Зокрема означені статті містять імперативну вимогу щодо звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі (будь-якого основного та додаткового покарання за винятком випадку, передбаченого ст.14 закону Про амністію у 2014 році) засуджених: за вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості (незалежно від форми вини), а також за вчинення тяжкого злочину з необережності осіб, категорії яких визначені пунктами а є ч.1 ст.1 закону Про амністію у 2014 році.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році" особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Засуджений ОСОБА_5 подав до суду заяву від 25.03.2015 року, згідно якої він не заперечує щодо застосування стосовно нього Закону України "Про амністію у 2014 році".

Твердження прокурора щодо неможливості застосування до ОСОБА_5 Закону України "Про амністію у 2014 році", оскільки він не перебуває в установі відбування покарання та на даний час знаходиться в розшуку, є помилкові. Статтею 9 даного Закону передбачено порядок звернення про застосування амністії, однак факт не відбування покарання ОСОБА_5 , не дає підстав для незастосування до нього ЗУ "Про амністію у 2014 році" та не позбавляє його права на таке звернення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 74, 85, 86 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України "Про амністію у 2014 році", Законом України "Про застосування амністії в Україні", суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, від відбування призначеного вироком Любомльським районним судом Волинської області 13 травня 2014 року покарання за ч.2 ст.286 КК України на підставі пункту "є" статті 1 Закону України №1185-VII від 08.04.2014 року Про амністію у 2014 році.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Любомльського районного суду ОСОБА_1