№
11-490/07 Головуючий
в 1 інстанції Пономарьова О.М.
СТ. 296 КК України Доповідач в
апеляційній інстанції Опейда В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 07
вересня 2007 року

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської
області в складі:

головуючого
- судді Опейди
В.О.

суддів Олексюка Я.М. , Матата О.М.

з участю
прокурора Черняк Л.Й.

засудженого ОСОБА_1

захисника
засудженого ОСОБА_2

потерпілих ОСОБА_3., ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку кримінальну справу за апеляціями
засудженого ОСОБА_1 та представника потерпілих на вирок Ківерцівського
районного суду від 15 травня 2007 року,
яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженець с Карпилівки
Ківерцівського району, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, непрацюючий,
не одружений, мешканець сОСОБА_1, судимий 30.11.2006 року Ківерцівським
районним судом за ст. 152 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення
волі з іспитовим строком два роки, засуджений за ч.1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі;
- за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років
позбавлення волі.

На
підставі ч.1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинання
менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування визначено 5 років
позбавлення волі.

Міра
запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу залишено
попередній - підписку про невиїзд.

Стягнуто з
ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3.
16952 грн. заподіяних збитків.

Стягнуто
з засудженого судові витрати у справі за проведення експертизи в сумі 235 грн.
35 копійок.

Вирішено питання
щодо речових доказів.

Розглядаючи
справу в апеляційному порядку, колегія
суддів судової палати в кримінальних справах , -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду
ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 17
серпня 2006 року близько 03 години він,
знаходячись на території автозаправної станції, що на околиці

с.
Кадище Ківерцівського району, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної
неповаги до суспільства, що виразилось в
зневажливому та нахабному ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних
правил поведінки та моральності і супроводжувалось особливою зухвалістю, поєднаному з насильством, безпричинно,
з хуліганських спонукань пристав до ОСОБА_3. таОСОБА_4,
які відпочивали в барі на території автозаправної
станції, затіяв з ними бійку, нанісши їм побої, та провів постріл в ОСОБА_3. з
револьвера фірми "Магнум" моделі "НОМЕР_1", спричинивши потерпілим тілесні ушкодження.

Він
же, 17 серпня 2006 року біля 3 години
ночі на території автозаправної станції,
що на околиці с Кадище
Ківерцівського району, під час скоєння
хуліганських дій, грубо порушуючи
громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою
зухвалістю, поєднаному з
насильством, безпричинно умисно наніс
ОСОБА_3 удари
руками та ногами по різних частинах тіла та вистрілив у голову з револьвера
"Магнум" моделі "НОМЕР_1",
спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечні для життя в момент заподіяння.

В
поданій на вирок апеляції засуджений ОСОБА_1 і його захисник просять вирок суду
скасувати, а кримінальну справу
повернути на новий судовий розгляд. Вважають судове слідство неповним і
однобічним, здійсненим з неправильним
застосуванням закону, що спричинило
невідповідність висновків суду фактичним обставинам у справі. Зокрема
стверджують, що не розмежовано
спричинення засудженим тілесних ушкоджень потерпілим. Вважають,
що при не прямому умислі у засудженого при спричиненні ним тяжких
тілесних ушкоджень його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України. Стверджують, що безпідставно не взято до уваги показання
ряду свідків допитаних в ході судового слідства. Визначаючи покарання, судом не застосовано положення ст. 71 КК України. Крім того, задоволення моральної шкоди в користь
потерпілого ОСОБА_3. в сумі
15000 грн. є великим.

В своїй
апеляції потерпілий ОСОБА_3
просить вирок суду скасувати у зв'язку з м'якістю призначеного покарання та
постановити свій вирок, а також стягнути
з винного спричинену йому шкоду в межах заявлених ним вимог.

Заслухавши
доповідача, який виклав суть вироку і
доводи апеляції, пояснення засудженого
ОСОБА_1, міркування його захисника, які підтримали подану ними апеляцію з
доповненнями і заперечили апеляцію потерпілого,
думку потерпілого ОСОБА_3., який підтримав подану ним апеляцію і заперечив апеляцію
засудженого і його захисника, думку
потерпілогоОСОБА_4
який заперечив апеляцію засудженого і його захисника, при цьому підтримав апеляцію потерпілого
ОСОБА_3., висновок прокурора,
який апеляцію заперечив подані апеляції,
просив відмовити в їх задоволенні,
а вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає.

Вчинення
засудженим злочинів при вказаних у вироку обставинах стверджено сукупністю
зібраних і досліджених в судовому засіданні доказів.

Так в ході
судового розгляду судом були всебічно і повно досліджені обставини у справі
щодо подій які мали місце на території автозаправної станції на околиці с.
Кадище близько 03 години 17 серпня 2006 року. Зокрема суд обґрунтовано прийшов
до висновку про вчинення засудженим хуліганства, а також спричинення ОСОБА_3 тяжкого
тілесного ушкодження. Об'єктивно вчинення зазначених дій стверджується
показаннями як потерпілих, так і свідків
ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8
, які узгоджуються між собою і
відповідають реальному перебігу подій. Зважаючи на викладене судом підставно не
взято до уваги показання

свідків
ОСОБА_9 таОСОБА_10., які суперечать
зібраним доказам. Посилання ж на
показання допитаних інших свідків у справі не заслуговує на увагу, оскільки вони мають загальний характер.

Посилання
в апеляції на створення судом нової кваліфікуючої ознаки хуліганства не
відповідає дійсності, оскільки з
врахуванням вчинених засудженим дій було розкрито саме зміст кваліфікуючої
ознаки хуліганства - особливої зухвалості. Крім того, у відповідності до встановлених обставин
події і характеру протиправних дій сформульоване обвинувачення. Спричинення ж
тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4стверджується крім того
висновками судово-медичних експертиз щодо них,
де зафіксовано характер і локалізацію заподіяних їм тілесних ушкоджень.

Зважаючи
на характер і послідовність дій засудженого суд дав їм вірну оцінку, зазначивши,
що коли особа вчиняючи дії усвідомлювала, передбачала і допускала настання наслідків, то і вчинила ці дії з побічним умислом, а отже дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано як
умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Твердження ж засудженого про заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з
необережності не узгоджується з зібраними у справі доказами.

Обставини
справи судом з'ясовано повно і об'єктивно. Будь-яких порушень норм матеріального
чи процесуального права, які б вплинули
на законність і обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не
було. Дії ОСОБА_1 судом правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 296 КК України, як вчинення хуліганства за ознакою особливої
зухвалості, а також за ч.1 ст. 121 КК України як умисне спричинення
тяжкого тілесного ушкодження,
небезпечного для життя в момент його заподіяння.

Покарання
за вчинення інкримінованих злочинів ОСОБА_1 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням тяжкості
вчинених ним злочинів, даних про його
особу, обтяжуючих та пом'якшуючих
покарання обставин. Це покарання є необхідним і достатнім для виправлення
засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом із
тим при призначенні ОСОБА_1 покарання судом не допущено порушення при
призначенні покарання з застосуванням
ст. 71 КК України.

Зокрема
з врахуванням роз'яснень, що містяться в
п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. №7 «Про
практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких у випадках, коли особа,
яку звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, вчинила до постановления вироку в першій справі інший
злочин, за який вона засуджується до
покарання, що належить відбувати
реально, застосування принципів
поглинання, часткового та повного
складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок
виконується самостійно.

Згідно
до матеріалів кримінальної справи,
ОСОБА_1 було засуджено вироком від 30.11.2006 р. на 4 роки позбавлення
волі та звільнено від відбування з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Злочини передбачені ч.1 ст. 296 і
ч.1 ст. 121 КК України, за який він засуджений вироком від 15.05.2007
р. до покарання, яке належить відбувати
реально, він вчинив 17 серпня 2006 p.,
тобто до засудження за попереднім вироком.

У відповідності
до вимог ч.5 ст. 334 КПК України суд
докладно сформулював у мотивувальній частині вироку підстави для задоволення
цивільного позову та обґрунтував свої висновки в цій частині що підлягають
стягненню із засудженого на користь
потерпілого на відшкодування
матеріальної і моральної
шкоди. Судом

враховано
тяжкість заподіяних збитків, конкретні
обставини події, а тому призначена сума
для відшкодування відповідає встановленому. Зважаючи на це посилання в
апеляціях засудженого і потерпілого не підлягають до задоволення.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів судової
палати не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку щодо ОСОБА_1.

На підставі
наведеного і керуючись ст. ст.
365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати в кримінальних
справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
засудженого ОСОБА_1 і його захисника, а
також потерпілого ОСОБА_3.
залишити без задоволення.

Вирок
Ківерцівського районного суду від 15 травня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без
змін.