Справа № 1-56/12 Головуючий у І інстанції Рудюк
Провадження № 11/780/410/13 Доповідач у 2 інстанції Габрієль В.О.
Категорія 19 12.04.2013
О К Р Е М А У Х В А Л А
04 квітня 2013 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді Габрієля В.О.
суддів Колокольнікової Н.М., Матюшка М.П.,
з участю прокурора Стаховської Н.О.
захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2012 року, яким
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Димер, Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20.10.2009 року за ч. 1 ст.187 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на два роки,
засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України до 4(чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20.10.2009 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили змінено з підписки про невиїзд на тримання під вартою, якого затримано в залі судового засідання.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу затримання ОСОБА_5
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця смт. Димер, Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_2, раніше судимого вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2010 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, ст. 70 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на два роки,
- засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 (п'яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16.02.2010 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 постановлено рахувати з часу затримання - 31.10.2011 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишено без зміни - тримання під вартою .
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київський області витрати на проведення трасологічної експертизи у розмірі 939,53грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київський області витрати на проведення трасологічної експертизи у розмірі 939,53грн.
Доля речових доказів визначена відповідно до вимог ст.81 КПК України.
Колегія суддів, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 04.04.2013 року, апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_5 задоволено частково.
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2012 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4, скасовано.

Справу по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 т. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Вишгородського району Київської області на додаткове розслідування.

З матеріалів справи убачається, що досудовим слідством та районним судом під час розгляду справи, дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи 15.09.2011 року близько 2 год. ОСОБА_4, повторно, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник до будинку АДРЕСА_3, звідки вчинив крадіжку грошей в сумі 9100 грн., що належать гр. ОСОБА_6, чим завдав останній матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Тобто по зазначеному епізоду ОСОБА_4 скоїв злочин сам. Кваліфікуюча ознака - за попередньою змовою групою осіб, у даному випадку відсутня. Таким чином вказаний злочин підлягав окремій юридичній кваліфікації.

На зазначену неповноту досудового слідства суд першої інстанції уваги не звернув, її у судовому засіданні не усунув і постановив у справі обвинувальний вирок, допустивши при цьому істотне порушення кримінально-процесуального закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 264 КПК України (1960 року), прокурор, керуючись вимогами закону і своїм внутрішнім переконанням, підтримує перед судом державне обвинувачення, подає докази, бере участь у дослідженні доказів, заявляє клопотання і висловлює свою думку щодо клопотань інших учасників судового розгляду, викладає свої міркування з приводу застосування кримінального закону і міри покарання щодо підсудного.

Згідно ч. 2 ст. 25 КПК України (1960 року), прокурор зобов'язаний в усіх стадіях кримінального судочинства своєчасно вживати передбачених законом заходів до усунення всяких порушень закону, від кого б ці порушення не виходили.

Проте, прокурор на порушення вищезазначеної норм закону, під час розгляду справи в суді першої інстанції, не звернув уваги на невірну кваліфікацію дій підсудного ОСОБА_4 та підтримував в суді дане обвинувачення.

Крім того, з протоколу судового засідання від 17.04.2012 року убачається, що захисником ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 було заявлено клопотання про витребування з Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області журналу затримання осіб та щодо призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено. При цьому прокурор Синюк Д.О. в судовому засіданні висловивши свою думку з приводу даних клопотання, заперечував щодо їх задоволення. (т. 4 а.с. 79, 186). В подальшому в судовому засіданні від 17.07.2012 року захистом було знову подано клопотання щодо призначення експертизи, у задоволенні якого також було відмовлено, при цьому прокурор також заперечував щодо задоволення клопотання захисту. (т. 4 а.с. 120, 192).

Проте, у поданій апеляції на вирок суду прокурор Синюк Д.О., як на підставу для скасування вироку суду посилається на ту обставину, що суд першої інстанції необґрунтовано не розглянув вказані клопотання захисту (т. 4 а.с. 283) .

Крім того, судом першої інстанції при розгляді справи було допущено ряд істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, на які прокурор, на порушення вимог ч. 2 ст. 25 та ч. 2 ст. 264 КПК України, не звернув увагу та не відреагував як під час розгляду справи в суді, так і під час складання апеляції на вирок районного суду, що виразилося у наступному.

Згідно ч. 1,2 ст. 299 КПК України (1960 року), після виконання зазначених у попередній статті дій головуючий з'ясовує думку учасників судового розгляду про те, які докази треба дослідити, та про порядок їх дослідження. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначається постановою судді чи ухвалою суду.

Проте, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції під час розгляду даної справи в судовому засіданні від 13.03.2012 р. належним чином не встановив порядок дослідження доказів. Так, суд постановив порядок дослідження доказів запропонований прокурором, при цьому не зазначив, який саме порядок дослідження доказів постановлено проводити. (т. 4 а.с. 183 ).

Як убачається з протоколу судового засідання від 17.04.2012 року суд, першої інстанції перед допитом підсудного ОСОБА_4, роз'яснивши йому ч. 1 ст. 63 Конституції України від 28 червня 1996 року, при цьому попередив останнього про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та за відмову від дачі показань (т. 4 а.с.186 зворот).

Вказаними діями районним судом було грубо порушено норму ч.1 ст. 63 Конституції України від 28 червня 1996 року, згідно якої, особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

У відповідності до ст. 302 КПК України (1960 року), перед дачею кожним свідком чи потерпілим показань головуючий встановлює його особу, роз'яснює свідкові його права і обов'язок повідомити все, що він знає в справі, та попереджає його про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу суду завідомо неправдивих показань і за відмову дати показання. Потерпілому головуючий роз'яснює його права і попереджає його про кримінальну відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України за завідомо неправдиві показання .

Однак районний суд на порушення вказаної норми закону, перед дачею потерпілими ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, показань не встановив їх особу (повне ім'я, місце проживання), не роз'яснив їм права та не попередив їх про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання (т. 4 а.с.183, 184, 187, 187 зворот).

Також потерпілого ОСОБА_10 було помилково зазначено як свідка по справі та необґрунтовано роз'яснено останньому ч. 1 ст. 63 Конституції України та попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України. (т. 4 а.с. 191).

Окрім того, потерпілу ОСОБА_11 не було попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 384 Кримінального кодексу України за завідомо неправдиві показання (т. 4 а.с.194), а також не встановлено особу законного представника потерпілої та не роз'яснено йому права.

Також судом першої інстанції, при допиті свідка ОСОБА_12, останній було роз'яснено про кримінальну відповідальність за дачу неправильних показів, а також за відмову надання показів, відповідно до ст. 302 КПК України (1960 року). При цьому судом не враховано, що відповідальність за вчинення злочинів передбачена Кримінальним кодексом України, зокрема за дачу суду завідомо неправдивих показань і за відмову дати показання, відповідальність передбачена ст.ст. 384, 385 КК України.

У відповідності до абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", якщо за своїм характером заява обвинуваченого чи підсудного про застосування щодо нього незаконних методів слідства є приводом до порушення кримінальної справи (п. 1 ч. 1 ст. 94 КПК), суддя (суд), попередивши заявника про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, направляє її за належністю прокурору. У разі, коли вирішення кримінальної справи в суді до перевірки прокурором цієї заяви виявиться неможливим, розгляд справи може бути відкладено до закінчення перевірки. Результати перевірки не є обов'язковими для суду і підлягають оцінці разом з іншими доказами.

Проте, суд першої інстанції, не зважаючи на пояснення підсудного ОСОБА_4 надані в судовому засіданні щодо застосування до нього на досудовому слідстві тортур (а.с. 186 зворот) не перевірив, у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку, зазначені доводи захисту щодо застосування відносно засудженого незаконних методів слідства .

У відповідності до ч. 2 ст.323 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що викладені у вироку суду покази підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, потерпілих, свідків не відповідають їх поясненням зафіксованим в протоколі судового засідання.

Колегія суддів, приходить до переконання, що прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - Синюк Д.О., проявив недбалість під час розгляду даної кримінальної справи, в частині підтримання обвинувачення в суді, що свідчить про неналежне виконання останнім обов'язків державного обвинувачення та неналежний контроль за його діями з боку прокурора Вишгородського району.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне довести до відома Прокурора Київської області про недоліки у роботі прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - Синюка Д.О. та прокурора Вишгородського району Київської області .

Керуючись ст.ст. 23-2, 380 КПК України(1960 року), колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Довести до відома Прокурора Київської області про недоліки у роботі прокурора Вишгородського району Київської області та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - Синюка Д.О. під час розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 т. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, для прийняття відповідних мір реагування.

Рекомендувати Прокурору Київської області надати методичну допомогу прокурору Вишгородського району Київської області та прокурорам прокуратури Вишгородського району Київської області, які беруть участь у розгляді кримінальних справ, щодо підтримання перед судом державного обвинувачення, поданні доказів, прийнятті участь у дослідженні доказів, складання апеляцій у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону з метою недопущення вказаних недоліків в роботі у майбутньому.

Про результати розгляду ухвали та мір реагування повідомити Апеляційний суд Київської області у строк, встановлений ст. 23-2 КПК України (1960 року).

Головуючий

Судді