АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/257/15 Справа № 705/7391/14-к Категорія: ст.410 ч.2 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м.Лубни Полтавської області, який проживає:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.410 КК України,

повернутий прокурору, -

в с т а н о в и л а :
Згідно обвинувального акта ОСОБА_7 , являючись військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків начальником штабу першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у військовому званні підполковника, у період з 17 по 25 березня 2013 року, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення за рахунок держави, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , який також являється військовою службовою особою, яка постійно обіймає посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків заступником командира військової частини НОМЕР_1 з озброєння начальником технічної частини у військовому званні майора, шляхом використання всупереч ст.6 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» своїх службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей всупереч інтересам служби, тобто шляхом зловживання службовим становищем використання підлеглих та не обізнаних у злочинних намірах військовослужбовців частини в особистих інтересах та віддання їм наказів про проведення демонтажу на території військової частини НОМЕР_1 чотирьох одиниць антенних опор від двох станцій тропосферного зв`язку Р-410-5,5 стац «СОСНА-М» заводські номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 вартістю 13400 грн., які згідно ст..1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України`являються іншим військовим майном, шляхом їх розрізання газозварювальним обладнанням на частини і завантаження на вантажний автомобіль ЗІЛ-130 д.н.з. НОМЕР_4 Мата здачі в металобрухт, а також безперешкодний в`їзд на територію частини та виїзд вказаного автомобіля викрали з території військової частини НОМЕР_1 і обернули на свою користь та використали на власний розсуд вказані вище чотири одиниці антенних опор, заподіявши своїми діями державі матеріальні збитки, чим вчинив викрадення іншого військового майна, вчинене військовою службовою особою із зловживанням службовим становищем та за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ст.410 ч.2 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 і обвинувачений заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з наявними у ньому розбіжностями.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 повернутий прокурору, як такий що не відповідає вимогам ст.ст. 109, 291 КПК України.

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що в обвинувальному акті відсутні виклад фактичних обставин події, дані, що стали приводом і підставами досудового розслідування, а також формулювання обвинувачення, що унеможливлює проведення всебічного, повного, об`єктивно розгляду справи та здійснення повноцінного захисту від пред`явленого обвинувачення. Вказана помилка є такою, що виправити її в умовах судового розгляду справи буде неможливо.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 заступник військового прокурора Черкаського гарнізону, подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувальний акт відповідає вимогам ч.2 ст.291 Кримінального процесуального кодексу України і в ньому містяться усі відомості, які повинні міститися у обвинувальному акті згідно вичерпного переліку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України обвинувальний акт зі стадії підготовчого судового засідання повертається прокурору у разі невідповідності вимогам цього Кодексу. Однак суд першої інстанції, не враховуючи наведених обставин, всупереч позиції прокурора та відсутності жодної із обставин чи фактичних даних які б свідчили про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 Кримінального процесуального кодексу України, фактично прийняв упереджене, необґрунтоване та незаконне рішення щодо його повернення для усунення недоліків з надуманих підстав, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважаючи ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2015 року законною подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора і просять залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляції, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції.

Відповідно до ст.370 КПК рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слід рахувати, що вимога законності висувається не тільки відносно судових, а й усіх процесуальних рішень у кримінальному провадженні. Зокрема, й до обвинувального акта, яким закінчується досудове розслідування і з яким прокурор звертається до суду.

Обвинувальний акт як важливий процесуальний документ досудового розслідування оформляє його результати, в ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного і юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити такі відомості виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт не повинен порушувати право обвинуваченого на захист. Згідно п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати в чому конкретно його обвинувачують.

Між тим, вказаним вимогам закону обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає.

В ньому не повно викладені фактичні обставини справи та сформульоване обвинувачення.

Зокрема, в описовій частині, в якій викладаються фактичні обставини справи, вказано, що ОСОБА_7 , знаючи про наявність на території в/ч НОМЕР_1 не облікованих чотирьох одиниць антенних опор, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, вирішив всупереч ст.6 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» використати свої службові повноваження та можливості всупереч інтересам служби, не вирішуючи питання про постановку на облік у частині, викрасти та обернути на свою користь військове майно.

Проте в обвинувальному акті не викладено та не обґрунтовано правовий статус цього майна, кому воно належить, з яких юридичних підстав знаходилось на території в/ч НОМЕР_1 , чому підлягало облікуванню, ким, т.я. в обвинувальному акті зазначено, що чотири одиниці антенних опор не були ввірені ОСОБА_7 або ОСОБА_8 і не перебували у їх віданні. У формулюванні обвинувачення ці обставини, в тому числі і що майно не обліковане, взагалі замовчуються.

Сторона захисту у клопотанні вказує, що це майно є безгосподарним, чого колегія суддів при такому обвинувальному акті виключити не може та вважає, що обвинувальний акт з такими недоліками порушує право обвинуваченого на захист.

Крім того, в обвинуваченні вказана вартість майна 13400 грн. без зазначення це вартість однієї опори чи всього чотирьох.

Виходячи із змісту ст.ст. 91,94 та ст.291 КПК України в обвинувальному акті повинні зазначатися докази (без розкриття їх змісту), якими слідчий, прокурор доказують висунуте обвинувачення, що буде гарантувати право особи на захист та можливість знайти їх при судовому розгляді справи в матеріалах кримінального провадження, звірити їх наявність та перевірити. При посиланні на докази зазначаються аркуші кримінального провадження.

Зазначаються показання підозрюваного, наведені ним на свій захист, результати їх перевірки.

Вказаним вимогам обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає.

Згідно ст.314 ч.3 п.3 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними, суперечать вище вказаним вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :