У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати Верховного Суду України

з кримінальних справ у складі:

головуючого-судді

Кравченка К.Т.,

суддів

Кузьменко О.Т., Канигіної Г.В.,

за участю прокурора

Кривов'яза М.І.

потерпілих

ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула
у судовому засіданні 25 жовтня 2007 року в м. Києві кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок
Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2007 року.

Вироком Замостянського районного суму
м. Вінниці від 6 грудня

2006
року

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1я,

уродженця та жителя с. Сокиринці

Вінницького району Вінницької області,

судимості не має,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на
чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України
ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком
3 роки та покладенням на нього обов'язків не виїжджати за межі України на
постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи й повідомляти
цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь:

– потерпілих
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на відшкодування
матеріальної шкоди 6 998 грн. 57 коп., 5 000 грн. - моральної шкоди та
500 грн. за надання потерпілим юридичної допомоги;

– у доход держави
146 грн. 46 коп. судових витрат.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24
травня

2007 року апеляцію потерпілих задоволено частково, а
апеляцію прокурора - повністю. Вирок Замостянського районного суду м. Вінниці
від 6 грудня 2006 року в частині призначення ОСОБА_3 покарання та вирішення
цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди скасовано.

ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України призначено чотири роки
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три
роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь
потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди по
25 000 грн., кожному.

У решті вирок місцевого суду залишено
без зміни.

Як визнав місцевий суд, ОСОБА_3, 22
червня 2006 року, приблизно о 3 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, керуючи технічно-справним автомобілем “Ваз-2101”,
державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись вулицею Червоноармійською у напрямку
вулиці 50 років Перемоги у м. Вінниця, перевищив дозволену в населеному пункті
швидкість руху, не урахував дорожню обстановку біля будинку № 31, не вибрав
безпечну швидкість та під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде
безпечним й не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив
п.п. 1.5, 10.1, 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху України. Не впоравшись
із керуванням допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічне узбіччя і
наїзд на цегляний паркан. Внаслідок зіткнення із перешкодою пасажир вказаного
автомобіля ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його
смерть.

У
касаційній скарзі захисник ОСОБА_3 вказує на те, що призначене ОСОБА_3
вироком апеляційного суду покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого
ним злочину та даним про його особу. Апеляційний суд не ураховав те, що
потерпілий ОСОБА_5 разом із засудженим та свідком вживали алкогольні напої і
свідомо став пасажиром автомобіля, водій якого перебував у стані алкогольного
сп'яніння, що засуджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди також отримав
тілесні ушкодження і тривалий час перебував на лікуванні, що винний у вчиненому щиро розкаявся та частково
відшкодував завдану шкоду.

Захисник також вважає, що суд
безпідставно збільшив розмір відшкодування моральної шкоди.

Крім того, захисник вказує на те, що апеляційний суд не застосував до
ОСОБА_3 п.б ст.1 Закону України “Про амністію” від 19 квітня

2007 року.

Захисник ОСОБА_3 просить скасувати вирок апеляційного суду залишивши в силі
вирок Замостянського районного суду м. Вінниці в частині вирішення цивільного
позову, а провадження у справі закрити на підставі п. 4 ст. 6 КПК України та
Закону України “Про амністію”.

У запереченні на касаційну скаргу
потерпілі зазначають, що скарга захисника не є обґрунтованою. Вважають, що
призначене ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі є правильним. Заперечують
проти звільнення засудженого від покарання на підставі акту амністії.

Заслухавши доповідача, потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1
міркування прокурора, який вважав, що скарга захисника ОСОБА_3 підлягає
частковому задоволенню, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
захисника та заперечення потерпілих, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Висновок місцевого суду про доведеність винності ОСОБА_3,
з яким погодилася апеляційна інстанція, у скарзі не оскаржується.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи і обгрунтував своє рішення дослідженими доказами. Колегія суддів вважає
рішення судових інстанцій у цій частині правильним.

Що стосується призначення покарання
винному, то відповідно до вимог закону, і зокрема ст. 378 КПК України,
апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляціями прокурора та потерпілих, у
яких ставилося питання про скасування вироку за
м'якістю призначеного покарання, мав право посилити покарання,
скасувавши вирок місцевого суду саме за м'якістю.

Правильність прийнятого апеляційним
судом рішення сумнівів не викликає, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_3
загинув ОСОБА_5, який був єдиним годувальником похилого віку потерпілих
(батьків), і місцевий суд належним чином це не урахував.

Доводи захисника про те, що апеляційний
суд безпідставно не застосував до ОСОБА_3 акту амністії і не звільнив його від
покарання, залишивши в силі вирок місцевого суду лише в частині відшкодування
матеріальної шкоди, не можна визнати підставними.

Рішення щодо відшкодування моральної
шкоди прийнято із урахуванням усіх обставин справи і є правильним.

Як убачається зі справи, ОСОБА_3 звернувся
до суду із клопотанням про звільнення його від покарання у виді чотирьох років
позбавлення волі

22
червня 2007 року, тобто після постановлення вироку судом апеляційної інстанції
(24 травня 2007 року). Закон України “Про амністію” набрав чинності 9 червня
2007 року, тому апеляційний суд не мав підстав для застосування цього закону.

Касаційна скарга захисником засудженого
подана у встановлений законом строк і на момент її розгляду у суді касаційної
інстанції вирок ще не набрав законної сили.

Оскільки, постановлені щодо ОСОБА_3
судові рішення є законними і підстав для їх скасування не знайдено, ураховуючи,
що ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності, за який законом передбачено покарання
менш суворе ніж позбавлення волі на строк не більше 10 років, винний має на
утриманні сина ОСОБА_6 і подав клопотання про застосування до нього акту
амністії, вирок щодо нього не набрав законної сили, і будь-які перешкоди для
застосування вказаного акту відсутні, колегія суддів знаходить за можливе
застосувати до ОСОБА_3 Закон України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року, і
відповідно до ст. 1 п. “б” та ст. 6 зазначеного закону, звільнити його від
покарання.

Керуючись ст. ст. 395, 396 КПК України,
ст. 1 п. “б”, ст. 6 Закону України “Про амністію” від 19 квітня 2007 року,
колегія суддів

ухвалила:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_3
задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Вінницької
області від 24 травня 2007 року щодо ОСОБА_3 змінити.

На підставі ст. 1 п. “б” та ст. 6
Закону України “Про амністію” від

19 квітня
2007 року звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та покарання за
вироком Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2007 року.

У решті судові рішення залишити без
зміни.

Судді:

Кравченко К.Т. Канигіна Г.В. Кузьменко
О.Т.