У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Мороза М.А.

за участю прокурора

Вергізової Л.А.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 5 квітня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1

Вироком
Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, несудимого відповідно до ст. 55 КК України
1960р.,

засуджено
за ч.2 ст. 121 КК України на 7 років і 6 місяців позбавлення волі, ч.3 ст.357
КК України - на 3 роки обмеження волі.

На
підставі ст.70 КК України ОСОБА_1 остаточно визначено покарання у виді 7 років
і 6 місяців позбавлення волі.

Цим же
вироком засуджено ОСОБА_2 за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі
та ч.3 ст.357 КК України - на 3 роки обмеження волі й відповідно до ст.70 КК
України - на 7 років позбавлення волі, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Ухвалою
Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2006 року апеляцію
засудженого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок без зміни.

ОСОБА_1
визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп'яніння 15.03.2005 р.
та 16.03.2005р. у м. Кіровограді разом із ОСОБА_2, перебуваючи у квартирі
АДРЕСА_1, незаконно заволоділи паспортом та посвідченням ліквідатора аварії на
ЧАЕС, які належали ОСОБА_3

Його
також визнано винуватим у тому, що він та ОСОБА_2 у стані алкогольного
сп'яніння 16.03.2005 р. у м. Кіровограді на ґрунті неприязних стосунків умисно
заподіяли ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці
вчинення злочину.

За
змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_1, посилаючись на безпідставність
засудження за ч.3 ст.357 і ч.2 ст.121 КК України та на невідповідність
призначеного покарання ступені тяжкості злочинів та його особі внаслідок
суворості, просить судові рішення скасувати, а справу направити на нове
розслідування. Також у скарзі він указує на те, що органи досудового слідства
порушили його право на захист та не надали йому для ознайомлення матеріали
кримінальної справи.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про необхідність скасування судових рішень у
частині засудження ОСОБА_1 за ч.3 ст.357 КК України і закриття справи,
перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.

Висновки
суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні умисного заподіяння ОСОБА_4
тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останнього, відповідають
фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими.

Так,
засуджений ОСОБА_1 на досудовому слідстві визнавав, що 16.03.2005 р. у квартирі
АДРЕСА_1 він разом зі ОСОБА_2 та іншими особами, які проживали в зазначеній
квартирі, серед яких був і ОСОБА_4, уживали спиртне. Під час цього між ОСОБА_4
та ОСОБА_2 виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_2 почав наносити ОСОБА_4 удари по
різним частинам тіла. В подальшому і він декілька разів ударив ОСОБА_4 кулаком
по голові, відреагувавши у такий спосіб на нецензурну лайку останнього по
відношенню до нього.

Такі
пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з показаннями
засудженого ОСОБА_2 про те, що окрім нього ОСОБА_4 наносив удари також і
ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5, висновками експертиз та даними, що містяться в
протоколах слідчих дій.

З
огляду на викладене суд обгрунтовано розцінив твердженняОСОБА_1 в судовому
засіданні про те, що він насильства до ОСОБА_4 не застосовував і обмовив
себе внаслідок застосування незаконних
методів, як намагання уникнути відповідальності за скоєний тяжкий злочин, у
зв'язку з чим підстав для скасування
судових рішень у частині засудження
ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КК України і направлення
справи на нове розслідування немає.

Посилання
засудженого ОСОБА_1 у скарзі про те, що органи досудового слідства порушили
його права на захист, є безпідставними.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, будучи обізнаним про свої права (у тому числі й про право мати захисника
та побачення з ним до першого допиту), на досудовому слідстві добровільно
відмовлявся від участі захисника по справі, про що власноручно записав у
відповідних процесуальних документах ( а.с. 164, 199, 237). У суді за
клопотанням ОСОБА_1 його захист
здійснював його батько - ОСОБА_6 (а.с.424).

Отже,
як під час досудового слідства, так і в суді, право на захист ОСОБА_1 порушено
не було.

Не
заслуговують на увагу й доводи скарги про те, що слідчий після закінчення
досудового слідства не надав йому для ознайомлення матеріали кримінальної
справи, оскільки з рапорту слідчого видно, що, оголосивши ОСОБА_1 про
закінчення досудового слідства по справі, слідчий надав йому для ознайомлення
матеріали справи, однак ОСОБА_1 відмовився з ними ознайомитись, а тому були
запрошені поняті, які засвідчили факт цієї відмови (а.с. 374-376). У подальшому
в суді він був ознайомлений з матеріалами справи (а.с.494).

Що ж
стосується доводів ОСОБА_1 у скарзі про безпідставність його засудження за ч.3
ст.357 КК України, то вони є обґрунтованими.

Відповідальність
за ч.3 ст.357 КК України настає у випадку, коли особа незаконно заволоділа
будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Із
матеріалів справи видно, що саме ОСОБА_2 викрав куртку, яка належала ОСОБА_3, у
якій він виявив паспорт на ім'я останнього та його посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС. Цими документами він самостійно заволодів. Ані на досудовому слідстві, ані в суді він не
вказував про причетність до вчинення зазначеного злочину ОСОБА_1, який, у свою чергу також заперечував, що брав
участь у незаконному заволодінні зазначеними документами ОСОБА_3

По
епізоду незаконного заволодіння 16.03.2005р. посвідченням ліквідатора аварії на ЧАЕС, яке належить
ОСОБА_3, ОСОБА_2
вказував, що вчинив цей злочин без участі ОСОБА_1, який також заперечував винність у викраденні
посвідчення.

Будь-яких даних, які б спростовували показання обох
засуджених про непричетність ОСОБА_1 до вчинення вказаного злочину
в матеріалах справи немає.

Таким
чином, колегія суддів уважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину,
передбаченого ч.3 ст.357 КК України, а тому судові рішення у цій частині
підлягають скасуванню із закриттям справи.

Також
підлягають зміні судові рішення щодо ОСОБА_1 і в частині визнання його особою,
яка раніше судима.

Згідно
зі ст.55 КК України 1960 р. такими, що не мають судимості, визнаються особи,
засуджені до позбавлення волі з застосуванням статті 46-1 КК України 1960 р.,
якщо вони протягом строку відстрочки виконання вироку не вчинять нового злочину
і відносно них у встановленому порядку вирок не буде виконано.

Ці
вимоги закону судом не враховано.

З
матеріалів справи вбачається, що вироком Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 28.07.1997 р.ОСОБА_1 було засуджено за ч.2 ст.142 КК України
1960 р., з урахуванням ст.44 КК України 1960 р., на 3 роки позбавлення волі, з
відстрочкою відповідно до ст.46 -1 КК України на 2 роки виконання вироку (а.с.
364-370). Даних про те, що ОСОБА_1 протягом строку відстрочки виконання цього
вироку вчинив новий злочин, або відносно нього у встановленому порядку цей
вирок був виконаний, у матеріалах справи немає, а тому вже в 1999 р. ця
судимість була погашена у встановленому ст.55 КК України 1960 р. порядку. Таким
чином, суд першої інстанції та апеляційний суд
у вироку та ухвалі всупереч закону зазначили про те, що ОСОБА_1 раніше
судимий та врахували цю обставину при призначенні останньому покарання.

Крім
того, згідно з вироком суд також врахував, що ОСОБА_1 не розкаявся у вчиненому,
намагався ввести в оману та затягнути строки досудового та судового слідства,
що суперечить загальним засадам призначення покарання і призвело до обрання
йому більш суворого покарання, ніж ОСОБА_2, роль якого у побитті ОСОБА_4 є
більш активна.

У
зв'язку з наведеним посилання
засудженого в скарзі про суворість покарання є обгрунтованими й призначене йому
за ч.2 ст.121 КК України покарання підлягає пом'якшенню.

Ураховуючи
викладене та керуючись статтями 395 і 396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Вирок Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 19 грудня 2005 року й ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2006 року щодо ОСОБА_1
в частині засудження за ч.3 ст.357 КК України скасувати, а справу закрити за
відсутністю у його діях складу злочину.

Виключити з указаних судових рішень посилання про те, що
ОСОБА_1 раніше судимий у 1997 р. Кіровським районним судом м. Кіровограда за
ч.2 ст.142 КК України 1960 р. та застосування ст. 70 КК України.

Ці ж судові рішення в частині засудженняОСОБА_1 за ч.2
ст. 121 КК України змінити, пом'якшити призначене йому за цим законом покарання до 7 років позбавлення волі.

Судді:

ВЕРЕЩАК В.М. КУЗЬМЕНКО О.Т. МОРОЗ М.А.