Справа № 1-1/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2011 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Перетятька В.О.

Судді Яременка О.Д.

Народних засідателів Білоусової М.В., Китчака Я.П., Мастикаша Т.І.

При секретарі - Химяк Н.Б.

з участю прокурора: Прокопова О.Е.

захисників - адвокатів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Захисників: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальну справу, з врахуванням постанови від 18 жовтня 2010 року прокурора державного обвинувача по справі про зміну обвинувачення в суді, про обвинувачення:

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Мордовської АРСР, мордвін, громадянин України, не одружений, раніше не судимий, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у Київській області, Броварському районі, с.Бервиця, вул.Шевченка,4

за ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п.а,и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.4ст.19, ч.2 ст.17 та п.п.а, „з,и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.3ст.27,ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_11,

ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5,

українця, громадянина України, одруженого, раніше не

судимого, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у м.Львові,

АДРЕСА_1

за ч.4 ст.19,ч.2 ст.17 та п.п.а, и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п.а,з,и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_12,

ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, одруженого, ІНФОРМАЦІЯ_8, раніше не судимого, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_9,

за ч.4 ст.19,ч.2 ст.17 та п.п.а,и,і, ст..93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п.а,з,и,і, ст..93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15,ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_13,

ІНФОРМАЦІЯ_10, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, не одруженого, не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_11, раніше не судимого, зареєстрованого у м. Львові. АДРЕСА_2,

за ч. 2 ст.17 та п.п.а,и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.2 ст.17 та п.п.а,и,і ст..93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та п.п.а,з,и,і ст.93 КК України (1960 року), ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11.12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 та п.п.1,6,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.1 ст.263 КК України, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_14,

ІНФОРМАЦІЯ_12, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_13,

за ч. 2 ст.17 та п.п.а,и,і ст..93 КК України (1960 року), ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_15,

ІНФОРМАЦІЯ_14, українця. громадянина України, з вищою освітою. Одруженого. Не працюючого. Раніше не судимого, зареєстрованого у м. Львові. АДРЕСА_3,

за ч.3 ст.28 та п.п.6,1,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України.ч.2 ст.15, ч.3 ст.28 та п.п.1,6,9,11,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_16,

ІНФОРМАЦІЯ_15, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_11, одруженого, раніше судимого, зареєстрованого у м. Львові. АДРЕСА_4,

за ч.4 ст.187 та ч.5 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :

В судовому засіданні адвокати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили клопотання про постановлення ухвали суду, якою кримінальну справу відносно підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 повернути на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства. Міру запобіжного заходу щодо них у вигляді взяття під варту змінити на підписку про невиїзд. При цьому, адвокат ОСОБА_2, крім того, просить речі, гроші, цінності та інше майно, на які був накладений арешт, повернути їх власникам, а докази, які зафіксовані у протоколі явки з повиною (т.4, а.с.144-146) та у протоколі допиту в якості свідка ОСОБА_11 (т.4, а.с. 132-142), визнати одержаними незаконним шляхом з порушенням норм діючого законодавства, а тому недопустимими та виключити їх з доказової бази по даній справі.

Покликаються, зокрема, на те, що апеляційним судом Львівської області закінчилось судове слідство у кримінальній справі по обвинуваченню:

- ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, е, й, і, ст..93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, з, й, іст..93 КК України (1960 року), ч. з ст.27, ч. з ст.28 та п.п.6, 5, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, ч. з ст.27, ч. з ст.28 та п.п.6, 5, 1, 9, 11, 12, 13, ч.2 ст.115 КК України, ч. і ст.263 КК України, ч. і ст.263 КК України;

- ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, е, й, іст. 93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, з, й, і, ст. 93 КК України (1960 року), ч. з ст.27, ч. з ст.28 та пп. 5, 6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч. 1 ст.263 КК України, ч. 1 ст.263 КК України;

- ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, е, й, іст. 93 КК України (1960 року), ч.4 ст.19, ч.2 ст.17 та пп. а, з, й, і, ст. 93 КК України (1960 року), ч. з ст.27, ч. з ст.28 та пп. 5, 6, 1, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ч. 1 ст.263 КК України, ч. 1 ст.263 КК України,

а також ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_17 та ОСОБА_16, на конкретизації обвинувачення яких, захист не акцентує уваги.

Підсудним органами досудового слідства інкримінується те що ОСОБА_10, у період серпня-жовтня 2000 року разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12, для вчинення у місті Києві із застосуванням вогнепальної зброї умисного вбивства президента Народної компанії Цемекс енергоОСОБА_18 на замовлення невстановлених осіб з метою отримання від останніх для особистого збагачення грошової винагороди в сумі 30.000 доларів США та часток у збудованій у майбутньому, за рахунок коштів цих невстановлених замовників вбивства, бази відпочинку у місті Славську Львівської області, створили стійке мобільне злочинне об'єднання - організовану групу.

До участі у наведеній групі, за версією досудового слідства, для вчинення у її складі підготовки та скоєння вбивства ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залучили ОСОБА_13, ОСОБА_19, та інших невстановлених осіб.

При цьому, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 здійснювали загальне керівництво організованою групою та її членами з питань організації збору інформації і даних про особу потерпілого ОСОБА_18 та стеження за ним, оброблення цих даних та організацію їх перевірки, підготовки та вчинення вбивства, розробки плану вбивства та втечі після його вчинення, організації конспірації та переховування учасників групи, забезпечення виконавця вбивства ОСОБА_13 вогнепальною зброєю.

Для вчинення вбивства, ця група, використовувала нібито наявний у ОСОБА_10 автомобіль БМВ-525, номерний знак НОМЕР_1, нібито наявний і належний ОСОБА_11 автомобіль Форд-Скорпіо, номерний знак НОМЕР_2, наявний у користуванні ОСОБА_12 автомобіль Ауді-80, номерний знак НОМЕР_3, інші невстановлені слідством транспортні засобі, засоби звязку - мобільні телефони.

ОСОБА_13, діючи у складі цієї групи, о 24 год. 07.12.2000 року в приміщенні ЗАТ Народна компанія Енергетичні ресурсив місті Києві на проспекті Перемоги, 67, маючи намір на вбивство ОСОБА_18, та помилково сприймаючи за нього його водія ОСОБА_20, завдав йому декілька вогнепальних поранень, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

У період березня-травня 2001 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 для вчинення в місті Києві умисного вбивства ОСОБА_21, на замовлення невстановлених слідством осіб з метою отримання від таких осіб винагороди в сумі 40.000 доларів США, із застосуванням невстановленого досудовим слідством медичного препарату, що призводить до смерті людини і котрим на думку слідства є піпекуроній бромід, створили стійке мобільне злочинне об'єднання - організовану групу та залучили до неї ОСОБА_13, ОСОБА_14

ОСОБА_14, діючи у складі цієїї групи, о 08.00 год. 28.08.2001 року, маючи шприц з таким медичним препаратом, на проспекті ОСОБА_22 у м. Києві за місцем проживання ОСОБА_21, напав на останнього, але внаслідок вчинення останнім опору, не зміг довести свій намір до кінця.

Продовжуючи, за версією досудового слідства, свою злочинну діяльність, зазначена організована група у травні 2002 року залучила до своєї діяльності і ОСОБА_15

ОСОБА_15, о 19.30 год. 20 травня 2002 року на шостому поверсі будинку № 12-г проспекту Героїв Сталінграда в м. Києві, маючи намір на вбивство ОСОБА_21, але сплутавши його з ОСОБА_23, вбив ОСОБА_23

ОСОБА_24 цього, у період жовтня - початку грудня 2000 року ОСОБА_10, без передбаченого законом дозволу перевозив у своєму автомобілі БМВ-525, н.з. 700-51 КЕ, а також автомобілях: ОСОБА_11 - Форд-Скорпіо, н.з. 291-56 ТС; ОСОБА_12 - Ауді-80, н.з. 776-32 ТВ, вогнепальну зброю „невстановлений слідством пістолет калібру 6,35 мм, котрим може бути самозарядна або автоматична вогнепальна зброя, призначена для стрільби набоями Браунінга калібру 6,35 мм, у тому числі невстановлений слідством пістолет іноземного виробництва Астра, а також 20 штук призначених для стрільби з цього пістолета набоїв Браунінга калібру 6,35 мм, котрі є бойовими припасами, та невстановлений слідством глушник до цього пістолета, пістолет ТТкалібру 7,62 мм, бойові припаси - 20 штук набоїв до пістолета ТТ., прилад безшумної стрільби до цього пістолета, виготовлений кустарним способом, а також невстановлений слідством вибуховий пристрій - бойову гранату.

У цей же час ОСОБА_10 без передбаченого законом дозволу зберігав вказані пістолет, набої та глушник до нього за місцями членів організованої групи:

- у готелі Снайперза адресою - Київська область, Києво-Святошинський район, село Капітанівка, вулиця Лісна, 1;

- у невстановленому слідством готелі у місті Ірпінь Київської області; у АДРЕСА_5;

- у АДРЕСА_6; у невстановленій слідством квартирі у буд.114 по вул. Великій Васильківській (колишня - Червоноармійська) у м. Києві;

- інших невстановлених слідством житлових квартирах у м. Києві.

Колегія суддів, проаналізувавши досліджені докази по справі, самі обставини справи, процесуальні документи досудового слідства та порядок отримання доказів, приходить до висновку, що кримінальна справа розслідувалася з великою кількістю порушень кримінально-процесуального законодавства, неякісно, а обвинувачення базується на неналежно перевірених даних і матеріалах.

Предявлення обвинувачення вказаним підсудним не відповідає вимогам ст.ст.64,131,132 КПК України та вимогам ст.62 Конституції України, як Закону прямої дії, оскільки у багатьох випадках ґрунтується на припущеннях.

Так, по епізоду обвинувачення у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_18 найбільш суттєва обставина вчинення злочину, у якому звинувачуються як організатори підсудні ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, викладена наступним чином:

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_12 та ОСОБА_11, діючи в групі за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 …придбали у невстановленої слідством особи у м. Львові за невстановлених слідством обставин, невстановлений слідством пістолет калібру 6,35 мм, котрим може бути самозарядна або автоматична вогнепальна зброя, призначена для стрільби набоями Браунінга калібру 6,35 мм, у тому числі невстановлений слідством пістолет іноземного виробництва Астра, а також набої Браунінга калібру 6,35 мм, призначені для стрільби з цього пістолета, та невстановлений слідством глушник до нього, після чого у невстановлений слідством час у жовтні-листопаді 2000 року на автомобілі ОСОБА_12 Ауді-80 перевезли їх з м.Львова до м. Києва, де у період листопада початку грудня 2000 року надали ОСОБА_13 для вчинення останнім з цього пістолета вбивства потерпілого ОСОБА_18

…Біля 8-9 години ранку, у невстановлений слідством день наприкінці листопада 2000 року, ОСОБА_13, ОСОБА_19 та ОСОБА_12 на автомобілі останнього, діючи згідно наперед розробленого плану та за попередньою домовленістю із ОСОБА_10, ОСОБА_11 по реалізації своїх злочинних намірів щодо вбивства потерпілого ОСОБА_18, прибули на проїжджу частину на проспекті Перемоги,67 у м. Києві.

…У цей же час ОСОБА_10, діючи згідно наперед розробленого плану та за попередньою змовою спільно із ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_19 та іншими невстановленими слідством особами по реалізації наведеного злочинного наміру щодо вбивства потерпілого ОСОБА_18, на власному автомобілі БМВ-525 , н.з. 700-51 КЕ, привіз на вказане місце наведений невстановлений слідством пістолет калібру 6,35 мм, набої та глушник до нього, котрі у зазначеному автомобілі надав ОСОБА_13 для вчинення останнім умисного вбивства потерпілого ОСОБА_18В.(а.с.4-5, 41-45 постанови прокурора про зміну обвинувачення відносно ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13; обвинувальний висновок, інш.).

Вказані неконкретність та неповноту обвинувачення підсудних неможливо усунути в судовому засіданні, оскільки підсудні категорично заперечують вчинення вказаних дій, а інших доказів цього немає і отримати їх в судовому засіданні неможливо.

Інші епізоди обвинувачення підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ізобілують подібними недоліками, які виявились особливо в результаті допитів та перевірки показань підсудних, потерпілих, свідків, перевірки інших матеріалів справи.

Колегія суддів враховує вимоги Закону про те, що встановивши, що під час попереднього розслідування справи було допущено істотну неповноту або неправильність дізнання чи слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні, суд відповідно до статей 237, 242 і 246 КПК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 березня 1988 р. N 3 "Про застосування судами України кримінально-процесуального законодавства, що регулює повернення справ на додаткове розслідування" (зі змінами, внесеними постановою від 4 червня 1993 р. № 3) повинен повернути справу на додаткове розслідування.

Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Встановивши в стадії віддання до суду чи в судовому засіданні, що ті чи інші фактичні дані були одержані з такими порушеннями закону, які роблять їх використання як доказів недопустимим, а інші докази не дозволяють у судовому засіданні з'ясувати всі передбачені ст.64 КПК України обставини, суд за наявності можливості усунути цю неповноту або неправильність дізнання чи попереднього слідства повинен відповідно до вимог ст.246 чи ст.281 КПК України повернути справу на додаткове розслідування з наведенням в ухвалі відповідних мотивів.

Під час судового слідства судом досконально і всебічно були безпосередньо досліджені докази в справі, а саме:

- допитані підсудні, допитані потерпілі ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, а також в порядку ст.ст. 306, 308 КПК України оголошені та перевірені покази потерпілих: ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21,

- допитані свідки та в порядку, передбаченому статті 306 КПК України перевірені показання свідків: ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_9, ОСОБА_55, ОСОБА_7, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_24, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_8, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83;

- оголошено та проаналізовані висновки експертів по справі;

- оглянуті речові докази;

- оголошені протоколи та інші документи.

При цьому встановлено, що підсудні, не тільки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а і ОСОБА_13, ОСОБА_14, будучи допитаними під час судового слідства, також в категоричній формі заперечують вчинення ними інкримінованих їм злочинів, у тому числі в групі, і стверджують, що подана до суду справа сфабрикована працівниками міліції.

При цьому, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 не підтвердили показання, які вони давали під час досудового слідства, вказавши, що факти, вказані в їх показаннях, не відповідають дійсності і ці показання були ними дані під фізичним та психологічним тиском працівників міліції.

Підсудний ОСОБА_11 в судовому засіданні заперечив будь-яку свою причетність до інкримінованих йому злочинів. Заявив, що справа відносно нього сфабрикована зацікавленими працівниками міліції. Що він дійсно у 2000 році приїжджав до м. Києва, але з інших питань. Діяв за дорученням одного з засновників спільного українсько-американського підприємства, що займається виготовленням холодильників. Офіс вказаного СП знаходиться в м. Києві у приміщенні на території спорткомплексу Спартак. Там, у лютому 2000 року, у нього відбулась зустріч з директором, який з ним ніяких питань вирішувати не став. Йому порекомендували звернутись до ОСОБА_10, з яким він познайомився раніше. Приблизно у травні 2000 року він познайомився з ОСОБА_84, який по справі проходить під псевдонімом ОСОБА_29, та уклав з ним договор про юридичну підтримку. Разом з ОСОБА_84 він намагався провести переговори з представниками СП, але безрезультатно. В кінці літа з Америки приїхав дядя його знайомого і він та ОСОБА_76 знову зустрілись з представниками СП, однак, вони йому почали погрожувати та звинувачувати у тому, що їх негаразди почалися з нього. Після цього він, за порадою ОСОБА_10 виїхав до м. Львова. Через деякий час до м. Львова приїхав ОСОБА_10 і попросив його відповісти по мобільному телефону на дзвінок Холондовича, що він ОСОБА_11 ніяких коштів не отримував. При цьому ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_76 та його батько наломали дров взяли великі кошти, чим підставили Холондовича. Приблизно у вересні він ОСОБА_11 на дзвінок Холондовича відповів, що ніяких коштів не брав, як в дійсності і було. Більше він даним питанням не займався. Декілька разів виїжджав до Угорщини, був у м. Рівному, де лікувався його батько. В кінці 2000 року декілька разів виїжджав за кордон, в м. Києві не був і ні з ким з підсудних там не зустрічався.

По суті, під час досудового слідства ОСОБА_11, крім іншого, давав аналогічні показання, однак, в порушення вимог ст.ст.22,73,74 КПК України, такі його показання, як версія або як алібі, органами досудового слідства не перевірялись. В судовому засіданні, з врахуванням обмеженої можливості судового слідства, належно перевірити їх неможливо.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, під час досудового слідства органами досудового слідства допускались порушення права підсудних на захист.

Так, ОСОБА_11 був затриманий 02.04.2005 року за місцем свого проживання у м. Львові, процессуально - під виглядом виконання постанови слідчого про привід свідка (т.13, а.с.187). Однак у справі відсутні будь-які матеріали, які б свідчили про те, що він викликався до слідчого в якості свідка, не зявлявся на допити, чим перешкоджав веденню слідства. Фактично, з цього часу він був затриманий і повинен був, згідно з вимогами ст.43-1 КПК України, визнаватись підозрюваним з відповідними правами, передбаченими законом. Однак, в порушення вимог ст.43-1, п.4 ст.45 (з врахуванням тяжкості обвинувачення), в порушення права на захист, йому не було надано обовязкової можливості мати захисника та проводились відповідні слідчі дії допитувався, бралась явка з повиною, яку він оспорив у судовому засіданні, заявивши, що і допит проведений та явка з повинною отримані під примусом та тиском працівників міліції і що зазначене там не відповідає дійсності. ( т.4, а.с.132-146). Довідкою Київської міської кліничної лікарні швидкої медичної допомоги від 06.05.2005 року підтверджено що після проведення вказаних слідчих дій підсудний ОСОБА_11 лікувався у вказаній лікарні у звязку з загостренням виразкової хвороби шлунку та мав забій грудної клітки.

В судовому засіданні підсудні ОСОБА_10 та ОСОБА_15 стверджують, що кримінальна справа розслідувалась з великою кількістю порушень кримінально-процесуального закону, упереджено, неякісно, з явним обвинувальним ухилом, а обвинувачення ґрунтується на неперевірених і фальсифікованих матеріалах.

Покликаються на те, що обставини справи були сфальсифіковані свідком ОСОБА_84, який в справі проходить свідком під прізвищем ОСОБА_29, що він заздалегідь спланував та здійснив інкриміновані підсудним злочини, та діяв разом з підполковником міліції ОСОБА_85, який є співучасником по фальсифікації кримінальної справи ОСОБА_86 і який, крім того, був членом слідчо-оперативної групи, створеної для розслідування злочинів та безпосередньо фабрикував докази.

Вказані обставини перевірити в судовому засіданні неможливо, однак, вони викликають сумніви у обєктивності розслідування кримінальної справи, які необхідно усунути.

Звертає на себе увагу те, що в порушення вимог пунктів 3 і 4 статті 60 КПК України, під час досудового розслідування справи до складу слідчо-оперативної групи входив підполковник міліції ОСОБА_85, який безпосередньо спілкувався по справі зі своїм родичем ОСОБА_35 та їх спільним знайомим ОСОБА_84, які, зі слів підсудного ОСОБА_10, неодноразово погрожували йому розправою у разі невиконання їх вимог, що стосуються передачі їм майнових прав на приміщення його охоронної фірми.

Підсудній ОСОБА_15, будучи допитаним у судовому засіданні підтвердив свої показання, які ним були надані на досудовому слідстві, та вказав, що особа на ім'я ОСОБА_51, якого він в подальшому ідентифікує як Волика-Петренко, та інші невідомі йому особи, шляхом шахрайства з нібито викраденою автомашиною, примушували його до скоєння вбивства ОСОБА_21, фото якого надавали для ознайомлення та надавали тримати пістолет, руківя якого було обмотане марлею.

Його привезли разом з іншою особою до будинку, де зі слів ОСОБА_35 та інших мешкав ОСОБА_21 ОСОБА_85 він, ОСОБА_15, в останній момент відмовився від скоєння цього злочину і з місця події втік. З іншими підсудними, які проходять по даній справі, він раніше не зустрічався, вперше з ними познайомився під час судового процесу.

Колегія суддів вважає, що до деяких показань ОСОБА_15, які спрямовані на захист його особистих інтересів, необхідно віднестись критично, з відповідною оцінкою, однак він в своїх показаннях на досудовому слідстві та в суді постійно стверджує, що організаторами вчинення злочинів по даній справі є не ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, а інші особи. Вказані обставини також потребують ретельної перевірки, що зробити шляхом судового слідства неможливо.

Як вбачається з проаналізованих в судовому засіданні матеріалів справи, її доказова база грунтується, в основному, на показаннях підсудних. Показання підсудних, хоч були надані ними під час проведення досудового слідства, суттєво відрізняються між собою, як по конкретним обставинам так і по конкретним особам.

Однак, всупереч вимогам Кримінально-процесуального законодавства України, органи досудового слідства, належно не намагались встановити обєктивні обставини та відшукати підтвердження показань обвинувачених іншими обєктивними доказами та усунути наявні суперечності в їх показаннях, шляхом проведення очних ставок, що передбачено статтею 172 КПК України, відмовляючи обвинуваченим у проведенні таких ставок віч-на-віч.

Колегія суддів вважає, що органами досудового слідства належним чином, всебічно та повно не досліджені обставини організації вчинення та самого вчинення замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_21 шляхом інєкції йому, з застосуванням медичного шприца, отрути.

Як вбачається, вказана частина обвинувачення підсудних ґрунтується на припущеннях, викладена наступним чином:

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_12, діючи в складі організованої групи спільно із ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, придбав у невстановленої слідством особи у м. Львові за невстановлених слідством обставин невстановлений слідством медичний препарат, котрий призводить до смерті людини, та котрим може бути піпекуроній бромід, після чого у невстановлений слідством час у червні-липні 2001 року на своєму автомобілі Ауді-80 ,н.з. 776-32 ТВ, перевіз його з м. Львова до м. Києва, де у період червня-серпня 2001 року надав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 для вчинення останнім вбивства потерпілого ОСОБА_21І.(а.49 постанови прокурора про зміну обвинувачення ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12, а.56 постанови щодо ОСОБА_13, обвинувальний висновок, інш.).

В судовому засіданні були оголошені показання потерпілого ОСОБА_21, в яких він категорично заперечував сам факт нападу на нього, для уколу його шприцем з отрутою. А стосовно версії з замахом на його вбивство, то він висунув свою, обґрунтовану версію цього злочину, проте вона не тільки не перевірялась досудовим слідством, але й взагалі не згадувалась в подальшому.

Це при тому, що органи досудового слідства не надали суду ні вказаного шприца, ні отрути чи її залишків або складових, на які є покликання в справі, чому нею повинен був бути, так званий, піпекуроній бромід, а не інша отрута. Жодного сліду ні від підготовки ні від замаху на скоєння вказаного злочину не виявлено і не знайдено. Досудовим слідством не встановлено навіть того факту, хто ж з підсудних запропонував такий спосіб вчинення злочину.

Вказані недоліки досудового слідства в судовому засіданні усунути неможливо.

Що стосується доказів отриманих під час допиту свідків, або перевірки їх показів в порядку статті 306 КПК України, то ні один із свідків, які були допитані під час судового засідання, або свідчення яких були оголошені в судовому засіданні, не вказують на ОСОБА_10, ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 як на осіб, які будь яким чином причетні до вчинення злочинів, які їм інкримінуються досудовим слідством, або сприяли їх скоєнню шляхом надання порад, наказів, залучаючи інших членів, або сприяли їх вчиненню іншим шляхом.

Навпаки, свідки ОСОБА_87 (том 12 а. с. 81-83), ОСОБА_88 (том 12 а. с. 84-86), ОСОБА_89 (том 12 а. с. 89-92) у своїх свідченнях вказали, що вони періодично здавали в оренду свої помешкання, але в категоричній формі стверджують, що з вказаними підсудними вони не знайомі, квартир їм в оренду не здавали, з їх телефонів ніхто до міста Львова дзвінків не здійснював.

Свідок же ОСОБА_31, будучи допитана в судовому засіданні 12.05.2009 року, категорично стверджувала, що слідчі та працівники УБОЗу, на досудовому слідстві на протязі трьох годин здійснювали на неї психологічний тиск, умовляннями та погрозами переконували її в тому, що ОСОБА_10 скоїв ряд злочинів. Не витримавши такого тиску вона погодилась підписати потрібні слідчим показання, які в судовому засіданні не підтверджувала, а навпаки заперечила.

Стосовно свідчень свідка ОСОБА_29 ОСОБА_89, то вони протиречиві, непослідовні і значною мірою не відповідають або протирічать матеріалам справи та іншим доказам.

Під час проведення досудового слідства, слідчі дії зі свідком ОСОБА_84 були оформлені під вигаданим прізвищем ОСОБА_29, однак в матеріалах кримінальної справи відсутні дані з яких би вбачалось, що вказаним свідком, відповідно до вимог частини 3 статті 52-1 КПК України, до органу досудового слідства подавалась заява про загрозу його життю та безпеки та про необхідність застосування відносно нього, передбачених законом, заходів безпеки.

В справі відсутня постанова органу слідства про розгляд та прийняття рішення за такою заявою.

В судовому ж засіданні свідок під вигаданим прізвищем ОСОБА_29 був ідентифікований як ОСОБА_84 При цьому сам добровільно заявив, що не вбачає необхідності, щоб його допитували як свідка ОСОБА_29, оскільки підсудні і адвокати знають його під справжнім прізвищем ОСОБА_84 Однак, під час допиту останній не зміг належно підтвердити показання, які були ним дані під час проведення досудового слідства. Неодноразово змінював показання, плутався в деталях, не міг назвати дат подій, про які давав показання, час та місце, а деколи одні і ті ж самі вислови вкладав в уста різних підсудних.

В результаті дослідження, аналізу, оцінки доказів та матеріалів справи в судовому засіданні у колегії суддів виникають обґрунтовані сумніви у достовірності певних доказів та обставин справи у тому, як вони представлені органами досудового слідства.

Під час дослідження в судовому засіданні протоколу допиту вказаного свідка ОСОБА_29 від 19.05.2004р. та протоколу відтворення обстановки та обставин події з його ж участю та з застосуванням відеозйомки (т.6,а.с.135-206), підсудні пояснили, що під час досудового слідства їм були продемонстровані відеозаписи вказаних слідчих дій і вони переконались, що під прізвищем ОСОБА_29 був допитаний відомий їм гр.-н ОСОБА_84 Вказану обставину в судовому засіданні ствердив і сам ОСОБА_84

Оцінюючи дану обставину, колегія суддів враховує те, що стаття 52-1 КПК України, яка визначає „Забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві вказує на те, що: „Особи, які беруть участь у кримінальному судочинстві, у разі наявності реальної загрози їх життю, здоровю, житлу чи майну мають право на забезпечення безпеки. Згадка про загрози міститься в тому ж протоколі допиту свідка Петренка-ОСОБА_84В.( а.с. 150), де ОСОБА_84 на запитання слідчого Овчаренка, чи погрожував йому ОСОБА_12, відповів: Нет, он пытался просто пробить. Он не мог мне угрожать, т.к. понимал, что все его угрозы будут сведены к тому, что он, просто-напросто будет вынужден уехать из Киева. Більше в матеріалах справи нема даних про те, що питання про які би то загрози ОСОБА_90 піднімалось чи ставилось.

З наведеного вбачається, що органи досудового слідства, не мали законних підстав застосовувати до свідка ОСОБА_90 Петренка вимоги ст. 52-1 КПК України, однак вони були застосовані з порушенням вимог ст. 52-3 КПК України, яка передбачає порядок - „Нерозголошення відомостей про особу, щодо якої здійснюються заходи безпеки і яка в ч. 1, зокрема, вказує, що У разі заміни прізвища особи, взятої під захист, на псевдонім, з матеріалів справи вилучаються протоколи слідчих дій та інші документи, в яких зазначено достовірні відомості про цю особу, і зберігаються окремо, а до матеріалів справи додаються копії цих документів із заміною справжнього прізвища на псевдонім. Відомості про заходи безпеки та осіб, взятих під захист, є інформацією з обмеженим доступом. На документи, що містять таку інформацію, не поширюються правила, передбачені частиною другою статті 48, статтями 217-219 і 255 цього Кодексу.

Однак, оскільки при проведенні відповідних слідчих дій, при виконанні вимог ст. 218 КПК України, учасникам справи доведені документи, які унеможливлюють збереження таємниці про особу, яка підлягала допиту і дотримання вимог ст. 53-3 КПК України, то колегія суддів погоджується з тим, що подання протоколу допиту однієї особи під прізвищем іншої, є не що інше як фальсифікація, яка заборонена законом.

У колегії суддів, в результаті дослідження матеріалів справи та оцінки доказів, склалося враження, що органи досудового слідства, не будучи переконаними у достатності доказів винуватості ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших підсудних, підготували свідка Волика-Петренка з надією, що суд допитає його як інкогніто у відсутності всіх інших учасників розгляду справи, а показання його покладе в основу обвинувального вироку.

В той же час, як вбачається з досліджених судом протоколів - додаткового допиту свідка ОСОБА_29 від 8.03.06 (т. 6,а.с.234, 236); протоколу допиту свідка ОСОБА_29- ОСОБА_84 від 19.05.04р.(т.6, а.с.141, 151, 156, 163,171,184); протоколу відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_29 від 29.05.04р. (т.6, а.с. 87), в тому числі, складених із застосуванням відеозапису, який був продемонстрований учасникам судового розгляду справи в судовому засіданні, свідок ОСОБА_91 наводить такі відомості і такі данні, які могли б бути відомі тільки оперативним працівникам або безпосередньо активному учаснику вчинення злочину. В той же час, учасникам судового розгляду справи відомо, що вказаний свідок не відноситься до працівників правоохоронних органів.

В матеріалах справи, немає ніяких відомостей про те, які заходи, або які оперативно-розшукові дії проводились аби віднайти докази причетності чи непричетності Волика-Петренка до скоєння злочинів.

В судовому засіданні від 02.06.2009 року, під час допиту в якості свідка ОСОБА_35 на запитання, які стосувались його стосунків з Петренком-Воликом та стосовно того, коли і кому ОСОБА_91 повідомляв про підготовку та вчинення злочинів, давав відповіді, які заперечують правдивість в показаннях ОСОБА_86 і стверджують, що ОСОБА_91 скоріше намагався отримати інформацію про оперативно-розшукову діяльність органів міліції, стосовно злочинів, які є предметом розгляду даної кримінальної справи, ніж намагався допомогти слідству.

Під час проведення досудового слідства по даній кримінальній справі відносно свідка ОСОБА_29 досудовим слідством було винесено ряд постанов від 22 грудня 2005 року про відмову в порушенні відносно нього кримінальних справ, законність та обґрунтованість яких, як вбачається, потребує ретельної та неупередженої перевірки.

Необхідно також врахувати, що в матеріалах кримінальної справи відсутня постанова органу досудового слідства про застосування заходів безпеки відносно свідка ОСОБА_84, тобто протоколи допиту свідка ОСОБА_29 складені з грубим порушенням норм КПК України, в першу чергу у тому, що допитана та показання давала не існуюча особа, тому вони не можуть бути доказами по даній справі, а постанови досудового слідства про прийняте рішення стосовно свідка ОСОБА_29 не мають юридичної сили і не стосуються безпосередньо особи, яка ідентифікована під час проведення даного судового засідання як ОСОБА_84

Наведені порушення норм кримінально-процесуального закону, які були допущені органом досудового слідства під час провадження досудового слідства є суттєвими і не можуть бути усунутими в судовому засіданні.

В результаті аналізу матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що органами досудового слідства належно не перевірені обставини, які вказують на можливу причетність свідка ОСОБА_30 до вчинення злочину, інтереси якого, як працівника на керівних посадах акціонерного банку Андріївський, акціонерного банку Фермерсько-земельний банк, пересікались з інтересами потерпілого ОСОБА_18, як акціонера Фермерсько-земельного банку та керівника ЗАТ Цемекс енерго та ЗАТ Народна компанія Енергетичні ресурси, розташованих у м. Києві.

Так, в томі 13 кримінальної справи (а.с.170), в довідці Про виконання доручення ГПУ датованій 18.02.05 р., конкретно вказується під прізвищем Дрозд, особа, яка за даними МВС була замовником та розробником злочину, фінансувала всі злочинні дії, оскільки була керівником підприємства, яке проводило незаконні конвертаційні операції.

В тому ж томі (а.с.180-181) є інша довідка від 16.05.05р., де конкретно вказано, що до замовлення та скоєння умисних убивств причетний ОСОБА_30, як головний замовник. Там же вказується, що шляхом проведення оперативно-розшукових та оперативно-технічних заходів встановлено, що ОСОБА_30 є замовником та фінансистом злочинів.

В матеріалах справи, немає більше ніяких даних про те, які оперативно-розшукові чи слідчі дії проводились з метою доведеності причетності чи непричетності ОСОБА_30 до скоєння злочинів.

Допитаний в судовому засіданні 12.05.2009 року, свідок ОСОБА_30 категорично заперечив свою участь та причетність до скоєння злочинів, і, фактично, відмовився від своїх свідчень на досудовому слідстві стосовно фінансування будь-яких операцій, передачі грошей ОСОБА_10 для затриманих львівянта інших обставин, які належно не перевірені досудовим слідством і що неможливо перевірити в судовому засіданні.

Аналогічна ситуація вбачається і стосовно свідка ОСОБА_67, про якого також згадується у вищевказаних документах.

ОСОБА_67 з 1996 року знайомий з ОСОБА_21, з яким працював. З 1998 року ОСОБА_21 був засновником та власником ТОВ Скандинавія, яке займалось гуртовим постачанням рибної продукції зі Скандинавії та Балтії в Україну. У даному підприємстві на посаді заступника директора працював ОСОБА_67, який мав 1% статутного фонду. ОСОБА_67, у свій час, придбав для себе у м. Києві на ОСОБА_22, 12г квартиру, яку пізніше на прохання ОСОБА_21, переоформив на нього і у якій ОСОБА_21 проживав разом зі своєю дружиною. У 1999 році ОСОБА_67 у м. Києві заснував ПП Норд-Ост Лтд, яке також почало займатись постачанням рибної продукції з різних країн, більш широкого охоплення ніж у ОСОБА_21, в Україну. У цьому ж році ОСОБА_67 звільнився з ТОВ Скандинавія від ОСОБА_21, не приховуючи свого незадоволення виниклою конкуренцією між їх підприємствами та натягнутими відносинами між собою. У квітні 2002 року у м. Брюсселі в Бельгії проходила міжнародна ділова виставка Сіфутс 2002, у якій брали участь ОСОБА_21 та ОСОБА_67 Вказане свідчить про можливе бажання ОСОБА_67 позбавитись від конкурента по аналогічному бізнесу та самому захопити ринок, тим більше що його підприємство та справи на той час приходили в занепад, як відомо з матеріалів справи.

Допитаний в судовому засіданні 03.06.2009 року, свідок ОСОБА_67 повністю заперечив свою участь у будь-яких злочинних проявах, категорично заперечував знайомство з будь-ким з підсудних. Навпаки, він повідомив, що у його дружини, з якою він розлучився і не проживав з нею, проводився обшук і працівники міліції вилучили цілий масив фотознімків, в тому числі і той, який невідомим образом, після декількох обшуків в квартирі підсудного ОСОБА_12, як вбачається з матеріалів справи, був виявлений в брошурі Прав Дорожнього Руху України, яка постійно, у тому числі і під час попередніх обшуків, лежала на столику з телефонним апаратом в квартирі підсудного ОСОБА_12 і цей знімок, на якому зображений потерпілий ОСОБА_21 на тлі реклами фірми на вказаній міжнародній виставці у м. Брюсселі, був долучений до справи в якості речового доказу.

ОСОБА_24 того, як пояснив ОСОБА_67 обшук проводився без складання будь-якого документа, тобто незаконно.

В матеріалах кримінальної справи, відсутня постанова про проведення обшуку у дружини ОСОБА_67, чи то протокол обшуку, чи то протокол вилучення фотознімків, чи взагалі якесь процесуальне фіксування дій оперативних працівників.

Цими незаконними діями, як вбачається з матеріалів справи, грубо порушені норми Кримінально-процесуального закону України, які безпосередньо порушують права осіб у яких проводились такі обшуки.

Колегія суддів враховує вказівку Постанови Пленуму Верховного суду України. „Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування №2 від 11.02.2005р., п.4 яка вказує що: Повернення справи на додаткове розслідування через наявність підстав для притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб допускається лише за умови, що окремий розгляд справи щодо останніх неможливий і що надійшло відповідне клопотання прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника. Питання про наявність таких підстав вирішується з урахуванням доказів, що є у справі, інших конкретних її обставин, а також вимог ст. 94 КПК України, в якій визначено приводи і підстави до порушення кримінальної справи.

З'ясовуючи можливість розгляду справи щодо іншої особи в окремому провадженні, суддя повинен керуватися вимогами ст. 26 КПК України, маючи на увазі, що справи про злочини, вчинені у співучасті, мають розглядатись, як правило, в одному провадженні.

Постанова органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи, про відмову в її порушенні щодо іншої особи або про виділення справи щодо такої особи в окреме провадження не є перешкодою для повернення справи на додаткове розслідування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що по справі, стосовно притягнення до кримінальної відповідальності підсудних ОСОБА_10 в.М., ОСОБА_11, ОСОБА_12 необхідно провести додаткове досудове слідство, після проведення якого та отриманих висновків, на підставі аналізу доказів, необхідно буде вирішувати питання подальшого розгляду справи.

Необхідно також врахувати, що у томі 30 кримінальної справи, на а.с.162, є ксерокопія закордонного паспорта, виданого на імя ОСОБА_10. При цьому, в матеріалах справи немає ніяких даних про те звідки вона взята, яким є документом і з яким статусом, у відповідності до ст. 65 ПК України, є у матеріалах кримінальної справи. Якщо вона, є речовим доказом, то, відповідно до ст. 79 КПК України вона повинна буди приєднана до справи постановою слідчого. Вже не кажучи про сам закордонний паспорт, з якого зроблена ця ксерокопія. Про те, що закордонний паспорт ОСОБА_10 є речовим доказом, немає згадки ні в одному томі кримінальної справи, а згідно показань підсудного ОСОБА_10, він у нього був викрадений ще у 2003 році.

Але вже в в 2004 році, ще до порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_10, ксерокопія фотографії з цього паспорта фігурує в матеріалах справи в фототаблиці, яку предявляли для впізнання обвинуваченому ОСОБА_13 протокол предявлення фотографій для впізнання від 4.08.2004 року, (т.3 а.с. 136).

Вказана фотографія фігурує в інших фототаблицях - зокрема в протоколі предявлення фотографій для впізнання свідку ОСОБА_49 від 12.07.2005 року, (т.15, а.с. 212-213).

Варто зазначити, що при упізнаннях особи по фотографії, в протоколах цих слідчих дій, які проводились з підсудними, також фігурує ця фотографія в фототаблицях з підписом Владімір. Але, при цьому, немає ні одного документа, який би підтверджував, що на фотографії дійсно зображений ОСОБА_10 Вказані обставини також потребують перевірки під час додаткового слідства та відповідної оцінки.

Що ж стосується таких слідчих дій, як упізнання певних предметів, що визнані досудовим слідством речовими доказами, то ці упізнання проводились з порушеннями Кримінально-процесуального законодавства.

Так, підсудний ОСОБА_14, на досудовому слідстві упізнав відеокамеру Соні, якою він, нібито користувався при слідкуванні за потерпілим ОСОБА_21. Ця відеокамера була вилучена вдома у свідка ОСОБА_30 В судовому засіданні ОСОБА_14 відмовився від цього упізнання, пояснивши, що йому вказали яку відеокамеру упізнавати.

Допитаний в судовому засіданні 12.05.2009 року свідок ОСОБА_30 категорично заявив, що відеокамера була придбана ним в 2003 році і не могла бути в користуванні у підсудних в 2000-2002 роках, тобто в той час, коли були скоєні злочини. Вказана обставина також потребує ретельної перевірки під час додаткового слідства.

Стосовно обєктивних доказів отриманих під час досудового слідства та оголошених у судовому засіданні, зокрема у висновках експертів та у висновках експертиз, то слід зазначити, що у цих висновках конкретно не зазначено, що ОСОБА_10, ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 ідентифікується як особи, які перебували на місцях вчинення злочинів, та як особи, у яких в руках перебували предмети, речі та зброя, які використовувались для вчинення злочинів.

Стосовно оголошених в порядку статті 314 КПК України в судовому засіданні документів, зокрема довідки з МРЕО (т. 13 а. с.196-199), де зазначено, що в період, з липня 1997 року до вересня 2002 року ОСОБА_10 користувався легковим автомобілем БМВ 525червоного кольору, на котрому у цей період використовувались державні номерні реєстраційні знаки: 101-68 КЕта 700-51 КЕ, то слід зазначити, що в судовому засіданні надана довідка приватного нотаріуса ОСОБА_92, про те, що нею видана і посвідчена довіреність на керування та розпорядження автомобілем НОМЕР_4 від імені ОСОБА_54 гр-ну ОСОБА_93 від 06.05. 2000 року.

Вказана обставина підтверджує показання ОСОБА_10 про те, що у нього на час скоєння інкримінованих йому злочинів не було автомобіля, і повністю заперечує ствердження слідства про те, що саме цей автомобіль ОСОБА_10 використовував для скоєння злочинів. У всякому разі, даний факт потребує додаткової перевірки та відповідної оцінки та висновків.

Аналогічна обставина, яка потребує додаткової перевірки під час додаткового розслідування, виявляється щодо автомобіля ОСОБА_11 Так, згідно довідки МРЕО (т.13, а.с.196-199), автомашина Форд-Скорпіо 1988 року випуску, ввезена з закордону 13 жовтня 2000 року та на неї виданий державний номерний знак НОМЕР_5. Виходить, що ОСОБА_11 та члени організованої групи не могли використовувати автомашину Форд-Скорпіобілого кольору, номерний знак НОМЕР_2 у період серпня-жовтня 2000 року, оскільки тільки 05 квітня 2002 року, відповідно до наявних документів, було проведено переобладнання кузова внаслідок чого колір автомашини змінено з сірого на білий та проведена заміна державного номерного знака на 291-56 ТС. Тобто, якщо під час досудового слідства не було встановлено, якою саме автомашиною володів і користувався ОСОБА_11 у період літа 2001 року травня 2002 року, то і обвинувачення його у перевезенні вогнепальної зброї пістолета ТТ та бойової гранати та інші обставини, повязані з використанням автомашини, є недоведеним. Вказане потребує належної перевірки та оцінки під час додаткового розслідування.

Згідно дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду предметів (т.29,а.с.48-53), на аркушах 48 і 49 поміщені світлокопії сторінок закордонного паспорту ОСОБА_11, на яких є штампи і помітки прикордонної служби, відповідно до яких, у період інкримінованих йому дій, останній перебував за межами України. Вказане також потребує перевірки.

Як вбачається із змісту обвинувачення підсудних - виконавці повинні були за матеріальну винагороду здійснити вбивство конкретних осіб ОСОБА_18 та ОСОБА_21, для чого здійснювали за даними особами спостереження та мали фотознімки з їх зображенням, знали час і місце перебування вказаних осіб, та повинні були для здійснення свого наміру використати пістолет і стріляти з близької відстані. В той же час в постанові зазначається, що виконавці помилково сприймаючі за іншу особу ОСОБА_20 та ОСОБА_94 завдали їм вогнепальні поранення та останнього вбили.

Інших, будь яких доказів, які б вказували, що організатори даних злочинів вимагали від виконавців здійснення даних злочинів любим шляхом, в тому числі і при можливості виконання його тільки при вбивстві і всіх інших осіб, в тому числі охоронців, водіїв та інших, хто міг би знаходиться поруч з конкретними потерпілими при здійсненні на них замаху на вбивство, в матеріалах справи відсутні і під час судового слідства представлені не були.

За наявністю таких обставин, дії виконавців по відношенню нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 та вбивству потерпілого ОСОБА_94, та дії організаторів вчинення вказаних злочинів потребують відповідного розмежування, конкретизації правової оцінки та кваліфікації.

Однак, ні під час проведення досудового слідства, ні при перепредявленні обвинувачення в судовому засіданні, такого розмежування відповідальності винних осіб зроблено не було.

Вказані в даній ухвалі неповнота досудового слідства, істотні порушення норм кримінально-процесуального закону, які були допущені органами досудового слідства під час досудового слідства стосовно підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, колегія суддів визнає суттєвими і такими, які не можуть бути усунутими в судовому засіданні, а тому справа, в цій частині, підлягає поверненню прокурору для організації та проведення додаткового розслідування, під час якого необхідно усунути вказані в даній ухвалі неповноту та недоліки досудового слідства та виконати інші слідчі дії, необхідність у яких виникне під час проведення слідства.

При направленні справи на додаткове розслідування колегія суддів бере до уваги, що згідно вимог ст.156 КПК України, в необхідних випадках, строки тримання обвинувачених під вартою можуть бути продовженими до 18 місяців, а з врахуванням терміну виконання вимог ст.218 КПК України ( ознайомлення з усіма матеріалами справи) вказані строки можуть бути продовженими на більш тривалий термін.

Колегія суддів враховує, що ще у 2007 році, до направлення прокурором кримінальної справи до суду, граничні строки тримання під вартою обвинувачених були значно перебільшені. ОСОБА_10 цей строк був продовжений до 22 місяців 20 днів, ОСОБА_11 до 20 місяців 26 днів, ОСОБА_12 до 19 місяців 28 днів (т.32, а.с.136-147, 148, 151, 156).

На день постановлення даної ухвали підсудні перебувають під вартою: ОСОБА_95 та ОСОБА_11 5 років 10 місяців і 16 днів, ОСОБА_12 5 років 7 місяців і 20 днів. Враховуючи що для проведення додаткового досудового слідства необхідно буде використати досить тривалий термін, те що підсудні мають свої сімї та постійне місце проживання, досудове та судове слідство по справі з їх участю тривали значний час з закріпленням можливих доказів їх винуватості, у звязку з чим не вбачається бажання чи можливості підсудних перешкодити додатковому встановленню істини у кримінальній справі та їх спроби ухилитись від слідства та суду чи вчиняти нові злочини. Колегія суддів вважає що, при таких обставинах, забезпечення виконання процесуальних рішень з участю ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 буде досягнуте при зміні міри запобіжного заходу вказаним підсудним з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

З урахуванням наведеного в даній ухвалі, колегія суддів вважає необхідним виділити з кримінальної справи матеріали в обємі обвинувачення ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в окреме провадження і справу в цій частині направити на додаткове розслідування.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.317, 165, 165-1, 273, 274, 281 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Львівської області,-

У Х В А Л И Л А:

Клопотання, заявлені адвокатами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, задовольнити частково.

Кримінальну справу відносно підсудних ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 направити Генеральному Прокурору України для організації та проведення додаткового розслідування, під час якого усунути вказані в даній ухвалі неповноту та недоліки досудового слідства та виконати інші слідчі дії, необхідність у яких виникне під час додаткового слідства.

Міру запобіжного заходу підсудним ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6 змінити з взяття під варту на підписку про невиїзд із негайним звільненням з Львівського СІЗО № 19, де вони утримуються.

В решті вимог, заявлених у клопотаннях адвокатів відмовити, оскільки вони можуть бути виконані як під час проведення додаткового розслідування так і під час постановлення остаточного рішення по справі.

Дана ухвала може бути оскаржена протягом одного місяця, з моменту остаточного вирішення питання відносно інших підсудних по справі, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Суддя:

Народні засідателі:

З оригіналом згідно: ОСОБА_96