АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0008746 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, який проживає за адресою: АДРЕСА_1
визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 11 серпня 2014 року приблизно о 21 год., знаходячись на парковій алеї, неподалік будинку № 6 по вул. Градинській в м. Києві, побачив раніше невідому ОСОБА_9 , яка йшла йому на зустріч, та в цей момент помітив на шиї потерпілої ОСОБА_10 золотий ланцюжок, після чого у ОСОБА_11 виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна. Так, переслідуючи корисливий мотив та з метою повторного відкритого викрадення чужого майна, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов до потерпілої, та діючи умисно, шляхом прикладення зусиль, схопив долонею правої руки потерпілу ОСОБА_10 за кофтинку, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, долонею лівої руки зірвав з шиї останньої, чим спричинив ОСОБА_10 фізичного болю, золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 2.14 г. вартість 1200 грн., на якому знаходилися золотий кулончик в формі «Божа Матір», 585 проби, вагою 0.42 г. та вартістю 250 грн., та золотий хрестик, 585 проби, вагою 0.84 г. вартістю 500 грн., тим самим повторно відкрито викрав чуже майно, що належить ; потерпілій ОСОБА_12 , завдавши останній матеріальних збитків на загальну суму 1 950 грн. З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, однак І згодом був затриманий сторонніми громадянами.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував того, що він хворіє на хронічні хвороби, в тому на гепатит та ВІЧ, а також те, що він з 6 червня 2014 року по 28 червня 2014 року приймав участь у АТО, перебуваючи у складі батальйону «Айдар».

Розглянувши кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення та поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності, та які докладно викладені у вироку.

Пояснення ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду про те, що він не вчиняв даний злочин спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції, а саме:
- показаннями в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 , відповідно до яких, вона вказала, що обвинувачений є саме тією особою, яка вчинила щодо неї злочин та яка після вчинення злочину була затримана на її прохання сторонніми особами;
- показаннями в суді 1 інстанції свідка ОСОБА_13 , яка вказала аналогічні обставини вчинення злочину щодо потерпілої;
- показаннями в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які затримували ОСОБА_5 ;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких потерпіла та свідок ОСОБА_16 впізнали, серед інших осіб, обвинуваченого як особу, яка вчинила злочин щодо потерпілої;
- даними слідчого експерименту з потерпілою та свідком ОСОБА_16 про обставини вчинення злочину;
- даними протоколу огляду місця події від 11 серпня 2014 року, згідно яких на ділянці місцевості по вул. Градинській в м. Києві виявлені речі, які обвинувачений відкрито викрав у потерпілої;
- висновком експерта № 2228 від 12 серпня 2014 року, згідно з яким у потерпілої виявлені легкі тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя, та які за давністю можуть відповідати вказаному в обвинуваченні терміну та обставинам;

З огляду на викладене, за встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. вчинене повторно.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого відносно призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст.. 69 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому згідно зі ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 1003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як убачається з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочину, тобто, судом враховані й ті обставини, на які посилається у апеляційній скарзі обвинувачений.

За таких обставин, призначене ОСОБА_5 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він визнаний винним, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, за своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65 КК України, відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім, а тому підстав для застосування ст.. 69 КК України до обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, засудженим у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

________________________ ______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3