Справа №489/6300/14-к 03.06.2015 03.06.2015 03.06.2015

Провадження № 11-кп/784/382/15 Категорія ст. ст. 309 ч. 2, 307 ч. 2 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2015 року, яким
- ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
обвинувачена ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, із середньою освітою, непрацюючу, неодружену, що має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючу на АДРЕСА_1 , раніше судиму:
1) 29.09.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України - на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
2) 30.12.2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки 6 місяців; -
засуджено:
за ч. 2 ст. 309 КК України - на 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 307 КК України - на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченій ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України постановлено виконувати самостійно попередній вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, з покладенням на неї передбачених п. п. 2, З, 4 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного обвинуваченій за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2014 року і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 614,90 грн. витрат на проведення експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
За змістом апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_9 просить даний вирок відносно неї змінити та кваліфікувати її дії за ч. 2 ст. 309 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
За змістом апеляційної скарги та доповнень до неї обвинувачена ОСОБА_9 твердить про не визнання вини за ч. 2 ст. 307 КК України; що є наркозалежною особою і тривалий час придбавала наркотичні засоби для особистого вживання. Заперечує збут наркотичних засобів, посилаючись на те, що ОСОБА_10 є наркозалежною особою, а тому, на її думку, не може бути закупником та свідком.
Вважає справу в частині її обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України сфальсифікованою через упереджене ставлення до неї органів слідства. При цьому посилається: на конфлікт з працівниками міліції, який мав місце у березні 2012 року, коли працівники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 застосовували до неї незаконні методи слідства; на її оскарження їх дій до прокуратури; на вплив працівника ОСОБА_13 щодо інкримінування їй ч. 2 ст. 307 КК України. Також твердить, що визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України через погрози оперативних працівників та працівників слідства їй та її матері. Крім того, зазначає, що суд в порушення її прав, не застосував до неї Закон України «Про амністію» під дію якого, на її думку, вона підпадає.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 , діючи повторно, знаходячись у невстановленому в ході судового розгляду місці, у невстановлений час, у невстановленої особи, придбала для особистого вживання, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, загальним об`ємом 0,574 г (в перерахунку на суху речовину - 0.035 г).
18.07.2014 року в обідній час ОСОБА_6 , взявши з собою раніше придбаний нею особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, загальним об`ємом 0,574 г., завчасно перелитий в коричневу пластикову пляшку (об`єм 0,333 г., в перерахунку на суху речовину - 0.019 г.), почала його перевозити в автомобілі ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 по м. Миколаєву.
Того ж дня, приблизно о 17.30 год. біля будинку № 85 на вул. Нагірній в м. Миколаєві під час огляду співробітниками міліції автомобіля ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований (в перерахунку на суху речовину загальною масою 0.035 г.), який ОСОБА_6 незаконно придбала, перевозила та зберігала без мети збуту, для особистого вживання.
Окрім того, в невстановлений в ході судового розгляду день та час, ОСОБА_6 , будучи засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України, незаконно придбала у невідомої особи, особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, в невстановленій в ході судового розгляду кількості, але не менше 1.021 г. (в перерахунку на суху речовину 0,038 г.), який стала незаконно зберігати при собі з метою подальшого збуту.
16.10.2014 року приблизно о 17.00 год. на перехресті вул. Жовтневої та вул. К. Маркса в м. Миколаєві ОСОБА_6 з корисливих мотивів, незаконно збула шляхом продажу ОСОБА_14 особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований масою 1,021 г. (в перерахунку на суху речовину 0,038 г.) за грошові кошти в розмірі 200 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги першої, заперечення прокурора ОСОБА_7 проти апеляційної скарги обвинуваченої, дослідивши матеріали судового кримінального провадження № 1-кп/489/50/15, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 369 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідженим доказам дав належну оцінку та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, та вірно кваліфікував її дії: - як незаконне придбання, перевезення і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно; - як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України.
Фактичні обставини справи та кваліфікацію злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, обвинувачена ОСОБА_6 не оспорює, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд в цій частині оскаржуваний вирок не переглядає.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Мотивуючи свій висновок, суд першої інстанції вірно послався на сукупність досліджених судом доказів, а саме: показання свідка ОСОБА_14 , протоколи про результати контролю за вчиненням злочину, позначки ідентифікаційних коштів, огляду особи, обшуку особи, за результатами проведення НСРД - аудіо-, відео- контролю особи, довідку про результати проведення НСРД, висновк експерта, тощо.
Так, свідок ОСОБА_14 , допитаний судом у режимі відео конференції, як вбачається з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судовий розгляд суду першої інстанції, пояснив суду, що познайомився з ОСОБА_6 через свого знайомого за деякий час до цих подій і декілька раз купував у неї наркотики. У в жовтні 2014 року за добровільною згодою проводив оперативну закупівлю наркотичного засобу - опію у ОСОБА_6 , задля чого в приміщенні міліції йому були видані гроші в сумі 200 грн. та запакований медичний шприц. Зателефонував ОСОБА_6 та призначив зустріч. Потім разом з працівниками міліції поїхали до її будинку на АДРЕСА_2 поряд з магазином «33 квадратних метри». Підійшов до її будинку. Вона вийшла. Віддав їй гроші, після чого вони разом пішли в район школи № 30. В покинутій будівлі ОСОБА_6 зі свого шприца налила в шприц, який надали йому працівники міліції один куб опію, а один залишила собі, який тут же і вжила. Також вони домовились, що ще 2 куби опію вона надасть йому пізніше. Зазначений наркотичний засіб, який збула йому ОСОБА_6 , видав працівникам міліції.
Доводи обвинуваченої щодо недопустимості сприйняття ОСОБА_14 як свідка, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі. Так, діючий кримінальний процесуальний закон не містить заборони допитувати як свідків осіб, які є наркозалежними. Відсутні підстави і ставити під сумнів показання таких осіб виключно через їх наркозалежність.

Показання свідка ОСОБА_14 в частині дати, часу, конкретних обставин вчинення цього злочину ОСОБА_6 узгоджуються:
- з даними протоколу огляду особи від 16.10.2014 року, згідно яких: був оглянутий ОСОБА_14 , який добровільно погодився провести оперативну закупівлю особливо небезпечного наркотичного засобу «опію» на суму 200 грн. у ОСОБА_6 . Для проведення оперативної закупівлі ОСОБА_14 були видані грошові кошти в сумі 200 грн. банкнотами по 20 грн., з такими номерами та серіями: ПЗ № 0959552, МР № 0054165, МР № 9467260, МЄ № 6931722, МН № 7032590, ММ № 8391105, СД № 2674310, МН № 1829867, СД № 5846928, МС № 2341993, котрі були помічені, згідно протоколу помітки ідентифікаційних коштів від 16.10.2014 року (а. с. 115, 114 відповідно);
- з даними протоколу про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі від 16.10.2014 року та протоколу за результатами проведення НСРД - аудіо-, відео- контролю особи від 20.10.2014 року, в яких зафіксовано факт зберігання ОСОБА_6 наркотичного засобу - опію з метою збуту та факт збуту ОСОБА_6 зазначеного наркотичного засобу опію ОСОБА_14 з детальною фіксацією ходу проведення оперативної закупівлі у ОСОБА_6 , котрий збережено на цифрових носіях інформації у вигляді оптичного диску та флеш накопичувану (а. с. 116 118, 119 122, 123 відповідно);
- з даними протоколу обшуку особи від 16.10.2014 року, відповідно до якого у сумці ОСОБА_6 були виявлені грошові кошти в сумі 100 грн. п`ятьма купюрами по 20 грн. (зокрема СД № 2674310, СД № 5846928, МН № 1829867, МС № 2341993, ММ № 8391105), які при освітленні спеціальною лампою світились плямами жовтого кольору з обох сторін. При просвічуванні спеціальною лампою долонь обох рук ОСОБА_6 , фаланги пальців її обох рук також світились плямами жовтого кольору (а. с. 126 127). Тобто, саме ті помічені гроші, що були надані ОСОБА_14 для проведення цієї оперативної закупки;
- з даними висновку експерта № 2083 від 17.10.2014 року, відповідно до якого надана на дослідження рідина, добровільно видана ОСОБА_14 , у своєму складі містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,038 г. (а. с. 130 135);
- з даними виписки № 1607 з медичної картки від 16.10.2014 року, за якою у ОСОБА_6 встановлена неускладнена гостра інтоксикація внаслідок поєднаного вживання алкалоїдів опію, димедролу (а. с. 128).
Крім того, як зазначила сама обвинувачена ОСОБА_6 в апеляційному суду за гроші ОСОБА_14 придбала 2 мл. опію, один з яких взяла собі і вжила його, а один віддала ОСОБА_14 .
Сукупність вищенаведених доказів свідчить про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України.
Водночас сукупність цих доказів спростовує і доводи апеляційної скарги обвинуваченої в цій частині, та в частині фальсифікації даної справи.
Неспроможними є і твердження апелянта про упереджене ставлення до неї з боку органу досудового розслідування в зв`язку із її конфліктом з працівниками Ленінського РВ ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки досудове розслідування у даній кримінальній справі, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування (а. с. 64 - 65), проводили слідчі Ленінського РВ ММУ ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , про наявність конфліктів з якими обвинувачена ОСОБА_6 не заявляла, як і про їх зв`язок з вищевказаними нею особами.
З огляду на наведене, відсутні підстави для скасування або зміну вироку у спосіб, про який просить апелянт.
Крім того, прохання обвинуваченої ОСОБА_6 про направлення справи на досудове розслідування не ґрунтується на законі, оскільки діючий КПК України 2012 року не передбачає такої стадії досудового розслідування, а відповідно до вимог ст. 407 цього Кодексу у суду апеляційної інстанції відсутні такі повноваження.
Проте, на думку колегії суддів, така позиція обвинуваченої обумовлена її необізнаністю у юридичних питаннях такого роду.
Що стосується тверджень обвинуваченої про погрози оперативних працівників та працівників слідства на її адресу та її матері, внаслідок чого вона себе, нібито, обмовила, то вони є голослівними, оскільки згідно аудіо запису, що міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судовий розгляд суду першої інстанції, ОСОБА_6 не визнала себе винною у цій частині обвинувачення.

Крім того, як пояснила апеляційному суду апелянт ОСОБА_6 , з цього приводу вона до правоохоронних органів у встановленому законом порядку не зверталася.
Також, матеріали справи не містять даних, про застосовування до обвинуваченої ОСОБА_6 працівниками міліції незаконних методів слідства.

Необґрунтованими та неконкретними є і твердження обвинуваченої ОСОБА_6 про незастосування судом до неї акту амністії, оскільки суду першої інстанції вона таких клопотань не подавала і не обґрунтовувала, який саме акт амністії до неї може бути застосований.
Не навела таких підстав/обґрунтувань вона і апеляційному суду.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено у повній відповідності з вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, один з яких є злочином середньої тяжкості, інший є тяжким злочином; сукупність усіх обставин, що характеризують дані злочини, які є умисними; даних про особу обвинуваченої, яка є раніше судимою, незаміжньою, офіційно не працюючою, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується негативно; обтяжуючої покарання обставини, якою є рецидив злочину. Обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи вищезазначене та з метою виправлення обвинуваченої і запобігання вчиненню нею нових злочинів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна.
Призначене покарання є справедливим, оскільки призначено у наближеному до мінімального розмірі, передбаченому санкціями ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України. Відсутні підстави вважати його надмірно суворим.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок постановлено виконувати самостійно.
Остаточне покарання за сукупністю вироків призначено у відповідності з вимогами ст. 71 КК України із застосуванням більш м`якого принципу часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, і також відсутні підстави вважати його надмірно суворим.

Крім того, суд першої інстанції у встановленому законом порядку (ст. 378 КПК України) порушив перед Службою у справах дітей Ленінського району м. Миколаєва питання про влаштування малолітньої ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 чи встановлення над нею опіки (а. с. 205).
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку або пом`якшення покарання, а тому вирок належить залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4