Справа № 11 -649-2007 р . Головуючий у 1
суддя Пісоцький
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України Доповідач апеляційної
суддя
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

апеляційного
суду Миколаївської області

у складі:

головуючого
Маркової Т.О.,

суддів
Гулого В.П., Чернявського А.С,

за
участю прокурора Багірової В.А.,

засудженого
ОСОБА_2,

захисника
ОСОБА_1,

потерпілої
ОСОБА_3,

30
серпня 2007 року розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією
захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2, на вирок Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 6 липня 2006
року , яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця і мешканця АДРЕСА_1,
громадянина України, з середньою
спеціальною освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого,

засуджено
за ст. 286 ч.2 КК України до покарання у
виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на відшко дування матеріальної шкоди
-5723 грн.

Згідно з
вироком, ОСОБА_2 визнаний винним в
тому, що 19 березня 2006 року приблизно
о 3 годині, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, керував
автомобілем марки «Москвич -2140»,
державний реєстраційний НОМЕР_1,
чим порушив вимоги підпункту «а»пункту 2.9 Правил дорожного руху України.
Рухаючись по автомобільній дорозі Т-1510 Панкратове-Арбузинка
-Братське - Єланець -Нова Одеса в напрямку від с.
Панкратове до смт. Арбузинка, ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 21.1 Правил дорожного руху України
перевозив пасажирів -ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
інших в кількості що перевищувала передбачену технічною характеристикою даного
транспортного засобу.

Рухаючись
в темну пору доби в умовах видимості обмеженої туманом, ОСОБА_2 не вибрав безпечну швидкість
руху, не врахував дорожну обстанов
ку, особливості вантажу який
перевозився, стан недостатньої
видимості, рухався зі швидкістю що не
дала йому змоги зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, чим порушив вимоги пунктів 12.1 та 12.2
Правил дорожного руху
України, внаслідок чого на 2-му
кілометрі вказаної дороги не впорався з керуванням, допустив перекидання автомобіля.

В
результаті ДТП, пасажиру ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкоджен ня
середнього ступеня тяжкості у вигляді - крайового перелому епіфіза правої
променевої* кістки, а пасажиру ОСОБА_4
спричинено тілесні ушкодження що відносяться до категорії тяжких за ознакою
небезпечності для життя в момент заподіяння: у вигляді багатооскольчатого
перелому кісток склепіння та основи черепа ,
забиттів, розмозження речовини
головного моз ку, рваних ран волосистої
частини голови, крововиливу в
шкіро-м'язові клаптики голови, перелому
кісток лицьового черепа, що спричинили
смерть потерпілої.

На
вказаний вирок суду захисником ОСОБА_1 було подано апеляцію, яку було розглянуто 7 вересня 2006 року і
ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок суду змінено з
застосуванням ст. 75 та ст. 76 КК України.

Ухвалою
Верховного Суду України від 17 травня 2007 року ухвала апеляційного суду
Миколаївської області від 7 вересня 2006 року скасована із-за м'якості
призначеного покарання, а справа
направлена на новий апеляційний розгляд.

Захисник
ОСОБА_1 в своїй апеляції в інтересах засудженого ОСОБА_2 просить вирок
скасувати а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому
складі суду, посилається на
невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам
справи, односторонність і неповноту
досудового і судового слідства.

Апелянт
вказує, що суд вийшов за межі пред' явленого ОСОБА_2
обвинувачення, визнав його винним в
порушенні вимог п.21.1 Правил дорож нього руху України, хоча в постанові про притягнення як
обвинуваченого і в обвинувальному висновку досудовим слідством не
обвинувачувався в порушенні вимог даного пункту Правил, тобто суд порушив вимоги ст.
ст. 275 -277 ПК України.
Визнавши ОСОБА_2 винним за ч.2 ст. 286 КК України, суд зробив висновок що засуджений вчинив
умисний злочин.

Захисник
ставить питання що суд не дав оцінки тій обставині, що ДТП
виникло через втручанням в керування автомобілем іншої особи, тому обви нувачення ОСОБА_2 вважає надуманим.

На думку
захисника, суд визнаючи ОСОБА_2 винним в
порушенні пунктів 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху, не привів доказів порушення і в чому вони
виразилися, вважає, в судовому засіданні встановлено що ОСОБА_2
керуючи автомобілем не порушував правил безпеки дорожного руху.

Захисник
не згоден з рішенням суду що в суму шкоди стягнутої з ОСОБА_2 в розмірі 5723
грн., включено вартість не встановленого
пам' ятника.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисника ОСОБА_1 на підтримку
апеляції, який в апеляційній інстанції
просив вирок суду скасувати, а справу
повернути на додаткове розслідування; засудженого ОСОБА_2 та потерпілу
ОСОБА_3, які просили не позбавляти
засудженого волі; думку прокурора Багірової В.А. про залишення вироку без
зміни, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Винуватість
засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочині у порушенні правил безпеки
руху і експлуатації транспорту, що
спричинили тілесні ушкодження: середнього ступеню тяжкості - ОСОБА_5, а ОСОБА_4 тілесні ушкодження що відносяться
до категорії тяжких за ознакою небезпечності для життя в момент
заподіяння, що спричинили смерть потер
пілої, підтверджується зібраними по
справі доказами.

ОСОБА_2
пояснив в судовому засіданні, що 19
березня 2006 року близько о 2-й годині він виїхав з м. Южноукраїнська на смт. Арбузинку. Був туман, дорога була мокрою, рухався автомобілем на ближньому світлі
фар, швидкість руху в момент перед
перекиданням склала приблизно 50 км. на
годину. При наближенні до Ташлицького водосховища він обігнав автомо біль
таксі, а потім в районі повороту дороги
він маневрував автомобілем, відчув як
хтось смикнув його руку, при цьому
автомобіль перекинувся, а він втратив свідомість. ОСОБА_2 зтверджував, що перед самою поїздкою він вжив 100 грам
горілки, хоча і знає, що перед поїздкою заборонено вживати спиртні
напої, визнає що дійсно порушив Правила
дорожнього руху, керував автомобілем в
стані алкогольного сп'яніння і перевозив пасажирів в кількості що перевищувала кількість пасажирських
місць.

Доводи
захисника ОСОБА_1, що ОСОБА_2 керуючи
автомобілем не порушував правил безпеки дорожнього руху, що його дії причинно не пов' язані з ДТП , що суд визнаючи ОСОБА_2 винним в порушенні
пунктів 12.1 та 12.2 Правил дорожного
руху не привів доказів цих порушень,
що обвинувачення надумане, є
безпідставними, і спростовуються:

-поясненням
самого ОСОБА_2 що саме він порушив Правила дорожньо го руху, керував автомобілем в стані алкогольного
сп'яніння та перевозив пасажирів в кількості що перевищувала кількість
пасажирських місць, рухав ся зі
швидкістю приблизно 50 км. на годину;

-висновком
судово -автотехнічної експертизи № 1252 (а.с.
73-75) дослід женої в судовому засіданні, зі змісту якої видно, що до ДТП
тормозна система, кермове
управління та ходова частина автомобіля М-2140

державний
реєстраційний НОМЕР_1, були в робочому
стані, дозволяли водію рухатися в
обраному ним напрямку, знижувати
швидкість з відомою водію ефективністю,
не мали несправностей які б приводили до раптового для водія уводу
автомобіля в сторону від обраного напрямку руху при гальмуванні або руху, або до їх раптової відмови;

-висновком
автотехнічної експертизи № 1300 (а.с. 78-79) дослідженої в судовому
засіданні, зі змісту якої
вбачається, що в даній дорожній ситуації
дії водія не відповідали вимогам пунктів 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху
України і знаходяться в причинному зв'язку з наступившими наслідками.

В умовах
даної пригоди безпечна швидкість руху по умовах видимості дороги повинна бути
не більше 26-36 км. на годину;

-висновком
судово-медичного експерта №131-М від 11.04 2006 року(а.с. 62) дослідженого в
судовому засіданні, зі змісту якого
видно, що у ОСОБА_5 виявлено тілесні
ушкодження : крайовий перелом епіфіза правої променевої кістки, яке відноситься до категорії середнього
ступеню тяжкості;

-висновком
судово-медичного експерта №149/111 CM І від 21.04
2006 року (а.с. 64) дослідженого в судовому засіданні зі змісту якого
вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4
явилося забиття, розмозження печовини
головного мозку, при відкритому
багатооскольчатому переломі костів зводу і основи черепа.

При
дослідженні трупа ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження, відкритий багаточисельний перелом костів
основи черепа, забиття, розмоз ження речовини головного мозку, рвані рани волосистої частини голови, крововиливи в шкіро-м' язові клаптики голови, переломи кісток лицьового черепа, великі садна обличчя, шиї,
живота, крила правої підвздошної
кістки;

Всім цим
доказам у їх сукупності суд першої інстанції дав належну оцінку і вірно
кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч.2 ст. 286
КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації
транспорту особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинили середньої тяжкості тілесне ушкодження, та спричинили смерть потерпілого.

Суд
послався у вироку що ОСОБА_2 порушив вимоги п.21.1 Правил дорожного руху України.

Проте, з матеріалів справи видно, що ні в постанові слідчого від 25 квітня 2006
року про притягнення ОСОБА_2 як обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України (а.с. 95-96), ні в обвинувальному висновку (а.с.
112-116), йому не пред'являлося
обвинувачення про порушення п.21.1 Правил дорож нього руху України.

Тобто, суд першої інстанції порушив вимоги ст.
275 КПК України, при розгляді
справи вийшов за межі пред'
явленого обвинувачення.

Оскільки
судом першої інстанції порушено межі судового розгляду, то колегія суддів вважає необхідно виключити
з мотивувальної частини вироку посилання суду що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 21.1
Правил дорожнього руху України.

З матеріалів
кримінальної справи вбачається, що змін пред' явленого ОСОБА_2
обвинувачення під час судового розгляду,
не було.

Крім
того, суд зазначивши у вироку що ОСОБА_2
не судимий, при визначенні покарання
врахував що останній був засуджений вироком Арбузинського районного суду від
23.08. 2002 року за ч.2 ст. 286 КК
України.

З
постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.09. 2004
року вбачається, що ОСОБА_2 звільнений
від відбування пока рання
призначеного за вироком Арбузинського районного суду Миколаїв ської області від
23. 08 2008 року (а.с. 32), тому
відповідно до вимог ст. 89 КК України -ОСОБА_2 є таким, що не має судимості.

Суд
вказуючи на враховану ним при призначенні покарання ОСОБА_2 його
судимість, фактично визнав цю обставину
такою, яка обтяжує покаран ня .

Цим
самим суд порушив вимоги ст. 67 ч.3 КК України, оскільки згідно даної норми закону, при призначенні покарання суд не може визнати
такими, що обтяжують, обставини не зазначені в частині першій цієї
статті.

Тому
вказана обставина яка обтяжує покарання ОСОБА_2 підлягає виключенню з
мотивувальної частини вироку.

ОСОБА_2
визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.
286 КК України, даний злочин є необережним, колегія суддів вважає за необхідне
уточнити, що винним скоєно необережний
злочин, а не умисний, як це вказав суд в вироку.

З огляду
на вищевикладене, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню:

-посилання суду
що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 21.1 Правил дорож нього руху України, оскільки таке не пред' являлося
досудовим слідством ; - вказівка суду що ОСОБА_2 вчинив умисний злочин, вважати що ним скоєно необережний злочин;

-обставину
яка обтяжує покарання, посилання суду що
ОСОБА_2 був засуджений вироком Арбузинського районного суду від 23.08. 2002
року за ч.2 ст. 286 КК України, яку суд врахував при визначенні покарання
винному, визнавши неможливим його
виправлення без відбування призначеного пока
рання.

Що
стосується рішення про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних витрат понесених
потерпілою ОСОБА_3, то колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої інстанції
обгрунтовано стягнув з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди -5723 грн. Оскільки саме ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом порушив правила
безпеки дорожнього руху - допустив ДТП ,
внаслідок чого пасажиру ОСОБА_4 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпечності для життя в момент
заподіяння, які спричинили її смерть.

Потерпіла
ОСОБА_3 дійсно понесла матеріальні витрати з похованням доньки. ОСОБА_2 в
судовому засіданні був згоден з заявленим потерлі лою цивільним позовом- сумою
грошових коштів по відшкодуванню завданої ним матеріальної шкоди, в тому числі і з вартістю пам'ятника.
Розмір відшкодування відповідає
вимогам ст. 1166 ЦК України, тому

апеляція
захисника в цій частині, з врахуванням і
того, що на теперішній час, збитки відшкодовані в повному обсязі, задоволенню не підлягає.

Покарання
ОСОБА_2 призначене з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, його особи,
обставин, що пом'якшують та
обтяжують покарання, тобто відповідно до
вимог ст. 65 КК України і підстав для
його пом'якшення, колегія суддів не
знаходить.

На
підставі викладеного, керуючись ст . ст. 365, 366
КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 6 липня
2006 року у відношенні засудженого ОСОБА_2- без змін.

Виключити з
мотивувальної частини вказаного вироку :- посилання суду що ОСОБА_2 порушив
вимоги п. 21.1 Правил дорожного
руху України; - вказівку суду що ОСОБА_2 вчинив умисний злочин, та обтяжуючу покарання обставину, посилання суду що ОСОБА_2 був засуджений
вироком Арбузинського районного суду від 23.08. 2002 року за ч.2 ст. 286 КК України.