Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_15,
суддів:ОСОБА_16, ОСОБА_17,
за участю прокурора ОСОБА_18,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 04 серпня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та з покладенням обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи заступником командира полку з кадрового забезпечення патрульної служби Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинив злочин проти власності за наступних обставин.

В лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з приводу відновлення водійського посвідчення або отримання нового, на що останній, достовірно знаючи, що не має повноважень давати будь-які вказівки посадовим особам Державтоінспекції, повідомив, що може допомогти йому в отриманні посвідчення водія.

Через кілька днів біля зупинки метро «Комунарівська» у м. Дніпропетровську в автомобілі Опель Астра реєстраційний номер НОМЕР_1 під час зустрічі з ОСОБА_6 повідомив останньому, що для отримання ним водійського посвідчення йому потрібно передати 3 500 грн. за успішну здачу іспитів в підрозділі Державтоінспекції, на що той погодився. При цьому ОСОБА_5 не мав наміру передавати отримані від ОСОБА_6 кошти, а бажав сам заволодіти ними шляхом обману.

Так, близько 13 год. 15 хв. 06 березня 2012 року ОСОБА_5 на вул. Боброва, 12 у м. Дніпропетровську, біля полку патрульної служби ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області отримав від ОСОБА_6 3 500 грн., після чого був затриманий, не довівши свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5, посилаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення скасувати, а справу закрити за відсутністю події злочину. Зазначає, що матеріали справи щодо нього сфабриковані, з боку потерпілого мала місце провокація, досудове розслідування проведено з грубим порушенням кримінально-процесуального закону, а судові рішення ґрунтуються на суперечливих показаннях потерпілого та свідків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив, правильно оцінив.

Так, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6, який повідомив, що зустрівся з ОСОБА_5 для поновлення водійського посвідчення, а той сказав, що необхідно передати 3 500 грн. за іспит у МРЕО, після чого він звернувся до УБОЗу, де нанесли фарбу на гроші, які він в подальшому передав ОСОБА_5; показаннями понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили, що під час нанесення працівниками міліції фарби на гроші для передачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 повідомив, що той вимагав у нього ці кошти за відновлення водійського посвідчення, також вони були присутні при вилученні цих грошей у ОСОБА_5, при цьому руки та кишені штанів останнього під час огляду світилися жовтим кольором; показаннями свідка ОСОБА_10 - начальника спортивно-технічного клубу, який повідомив, що в 2011 році до нього звертався ОСОБА_5 з приводу можливості навчання якогось чоловіка та вартості цього навчання; показаннями свідка ОСОБА_11 - працівника міліції, який повідомив, що при огляді місця події в кабінеті ОСОБА_5 в присутності двох понятих були вилучені гроші, а руки та кишені штанів останнього світились жовтим кольором; показаннями свідка ОСОБА_12 - працівника міліції, який повідомив, що в березні 2011 року до нього звернувся ОСОБА_6 з заявою по факту вимагання у нього грошей ОСОБА_5, також він був присутнім під час огляду кабінету ОСОБА_5 та вилучення отриманих ним грошей від потерпілого; показаннями свідка ОСОБА_13, який повідомив, що ОСОБА_6 запитував у нього чи не має він знайомих, які могли би допомогти відновити водійське посвідчення і він порадив звернутися до ОСОБА_5; показаннями свідка ОСОБА_14, яка повідомила, що син розповідав їй про те, що знайшов людину, яка допоможе йому відновити водійське посвідчення і що йому потрібні гроші. Ці показання повністю узгоджуються між собою, є послідовними та підтверджуються, зокрема, даними заяви ОСОБА_6; даними наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області, відповідно до якого ОСОБА_5 займає посаду заступника командира полку з кадрового забезпечення; даними протоколів огляду грошових коштів та кабінету ОСОБА_5; даними висновку судово-хімічної експертизи, відповідно до якої на банкнотах, брюках та ватному тампоні були виявлені сліди хімічної речовини з люмінесценцією жовтого кольору в УФ променях, та іншими доказами у справі.

Таким чином, по справі повністю доведена винуватість засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, і його дії кваліфіковані правильно.

Твердження засудженого ОСОБА_5, що матеріали справи щодо нього сфабриковані і з боку потерпілого мала місце провокація не знайшли свого підтвердження.

Суперечності в початкових показаннях потерпілого щодо імені людини, яка познайомила його з ОСОБА_5, були усунуті під час розгляду справи судом. Зокрема, ОСОБА_6 зазначив, що з засудженим його познайомив свідок ОСОБА_13, який також був допитаний в судовому засіданні і підтвердив це.

За таких обставин доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 і в цій частині є необґрунтованими.

Призначаючи покарання ОСОБА_5, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, причини з яких злочин не було доведено до кінця, дані про особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується та обґрунтовано призначив засудженому покарання у виді обмеження волі і дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Розглядаючи справу за апеляціями прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин справи, доведеність вини засудженого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, а також вказав на докази, які спростовують доводи поданих апеляцій.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень у справі, не встановлено.

Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України та статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17