Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

Справа № 279/7292/15-к
Провадження № 1-в/279/123/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2015 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на рішення комісії Коростенської виправної колонії №71 щодо відмови в переведенні засудженого ОСОБА_6 до дільниці соціальної реабілітації ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду в інтересах засудженого ОСОБА_6 , в якому просить визнати неправомірним рішення комісії Коростенської ВК №71 від 11.03.2015 року про відмову засудженому ОСОБА_6 у переведенні до дільниці соціальної реабілітації . В підтвердження своїх вимог посилається на те, що засуджений ОСОБА_6 в даний час відбуває покарання в Коростенській ВК №71, позитивна динаміка в поведінці засудженого з початку перебування в Городищенській виправній колонії, а потім в Коростенській колонії по теперішній час має систематичний характер, тому є всі підстави для застосування до нього положень ч.1ст.101 КВК України у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації. Висновок комісії Коростенської виправної колонії №71 від 11.03.2015 року про те, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення є непереконливим.

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні скарги.

За змістом п.9 листа Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 року № 1619/10/13-09 «Щодо застосування норм процесуального права» відповідно до ст.4 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою виконання і відбування покарання,зокрема, є вирок суду, який набрав законної сили,інші рішення суду.

Розподіл,направлення та переведення для відбування покарання осіб,засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань здійснюється на підставі статей 12,64,65 Кримінального кодексу України та статей 11,18,86.87,99,101.. Кримінально-виконавчого кодексу України за відповідними індивідуальними та персональними нарядами.

Питання, пов`язані з виконанням вироку регулюються розділом У111 Кримінально-процесуального кодексу України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини зумовлені виконанням вироку суду в кримінальній справі, що відповідно до розділу У111 КПК України є однією із стадій кримінального процесу. А тому спірні правовідносини суд розглядає в порядку кримінального судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду м. Києва від 29.04.2005 року за ст..115ч.2п.п.4,13;71 КК України на 17 років позбавлення волі. З 08.11.2005 року по 15.06.2014 року ОСОБА_6 відбував міру покарання в Городищенській виправній колонії Рівненської області №96.

В Коростенській виправній колонії №71 ОСОБА_6 відбуває покарання з 15.06.2015 року. Згідно до характеристики характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, у взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість .

11 березня 2015 року комісією виправної колонії № 71 прийнято рішення не переводити засудженого ОСОБА_6 до дільниці соціальної реабілітації при установі, так як такого, що не довів,що стає на шлях виправлення.

У відповідності до вимог ст. 100ч.ч.1,2 Кримінально-виконавчого кодексу України залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці та навчання умови відбування покарання можуть змінюватися в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду. Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії.

Оскільки ОСОБА_6 засуджений за особливо тяжкий злочин, то за правилами статті 101ч.1 Кримінально-виконавчого кодексу України його переведення до дільниці соціальної реабілітації можливе після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом.

З характеристики засудженого та особової справи видно, що за весь період відбуття покарання він жодного разу не був заохочений( ні під час перебування в СІЗО м. Києва, ні в Городищенській виправній колонії Рівненської області, ні в Коростенській ВК№71).

Статтею 130ч.1 Кримінально-виконавчого кодексу передбачені види заохочень до засуджених, які є доказом сумлінної поведінки засудженого.

Поняття злісного порушника установленого порядку відбування покарання регламентовано статтею 133 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Підставою для переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації є та обставина, що засуджений став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в інших умовах відбування покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання.

Як видно із оглянутої в судовому засіданні особової справи на засудженого, він не працює, не має жодного заохочення, має 18 стягнень за період відбуття покарання, порушував розпорядок дня, мала місце нетактовна поведінка, мала місце вилучення хлібної закваски і т.д..

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок про можливість переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
ОСОБА_6 скоїв тяжкий злочин вдруге, під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком суду, заохочень не має, працювати та приймати участь в суспільно-корисній праці бажання не виявляє, за даними психолога переведення його до дільниці соціальної реабілітації є передчасним. За таких обставин комісія дійшла правильного висновку про те, що своє виправлення ОСОБА_6 не довів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537,539 КПК України , ст.ст.101,102 КВК України ,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити адвокату ОСОБА_5 в задоволенні її скарги в інтересах засудженого ОСОБА_6 на рішення комісії Коростенської виправної колонії №71 щодо відмови в переведенні засудженого ОСОБА_6 до дільниці соціальної реабілітації за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1