АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/841/2015 Категорія КК: п. 1 ч. 2 ст. 115
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004376 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Находка (Російська Федерація), росіянина, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_10

представників потерпілого: ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України покарання, призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року, поглинуто покаранням у виді довічного позбавлення волі та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо запобіжного заходу, цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, 06 червня 2014 року близько 13 години ОСОБА_13 разом із колишньою дружиною ОСОБА_14 перебували за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_3 . До ОСОБА_14 мав приїхати її син ОСОБА_15 , для того, щоб разом прибути у судове засідання по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_16 за ч. 1 ст. 122 КК України, розгляд якого мав відбутися в Оболонському районному суді м. Києва того ж дня о 14 годині 15 хвилин.

ОСОБА_13 , будучи обізнаним про приїзд до будинку ОСОБА_17 , маючи неприязні стосунки із ОСОБА_14 , із приводу розподілу спільного майна та бажаючи уникнути кримінальної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне вбивство колишньої дружини та її сина - ОСОБА_17 , підійшов до ОСОБА_14 , яка у той час спускалася по сходах на перший поверх та наніс їй один удар кулаком в обличчя в область підборіддя, від якого вона впала. Після чого, ОСОБА_13 затягнув ОСОБА_14 до ванної кімнати, де зв`язав їй зап`ястя рук та гомілки мотузком та стрічкою «скотч», та почав чекати на приїзд ОСОБА_18 .

Того ж дня, близько 13 години 20 хвилин, до коридору будинку АДРЕСА_3 , увійшов ОСОБА_15 , побачивши якого, ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи значення своїх дій, їх суспільно небезпечний характер, передбачаючи та бажаючи настання їх наслідків у виді смерті, знаходячись у ванній кімнаті на першому поверсі будинку, взяв зі столу заздалегідь підготовлений кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_17 , який стояв до нього обличчям, та наніс останньому два проникаючих сліпих колото-різаних поранення грудної клітини, три проникаючих сліпих колото-різаних поранення живота. Вказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (по критерію небезпеки для життя) та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_17 , від яких останній помер.

Після чого, ОСОБА_13 затягнув тіло ОСОБА_17 до ванної кімнати, де на підлозі зі зв`язаними зап`ястями та гомілками знаходилась ОСОБА_14 .

У подальшому ОСОБА_13 перетягнув ОСОБА_14 на кухню, де між ними виникла штовханина, у процесі якої остання закинула під диван ніж, яким обвинувачений наніс удари ОСОБА_19 . Після чого ОСОБА_13 повернув ОСОБА_14 до ванної кімнати, де знаходилося тіло ОСОБА_17 , у той же час у будинок зайшов другий син ОСОБА_14 - ОСОБА_20 . Почувши це, ОСОБА_14 почала кричати синові, що ОСОБА_13 вбив ОСОБА_21 .

Обвинувачений, продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, усвідомлюючи їх суспільно небезпечних характер, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у виді смерті, наніс ОСОБА_14 ножем, який взяв до цього на кухні, один удар в область шиї, чим спричинив колото-різане сліпе непроникаюче поранення шиї, яке має ознаки тяжкого тілесного ушкодження (по критерію небезпеки для життя) та знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_14 .

Після чого, з метою наздогнати ОСОБА_22 , ОСОБА_13 вибіг на вулицю, проте не досягши цієї мети, повернувся та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою вбивства ОСОБА_14 наніс ножем, що був у його правій руці, удари в область її обличчя, грудей та грудної клітини. Внаслідок чого спричинив останній колото-різане поранення обличчя, колото-різане сліпе непроникаюче поранення грудей, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та два проникаючих сліпих колото-різаних поранення грудної клітини, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (по критерію небезпеки для життя) та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_14 , від яких вона померла.

Після чого ОСОБА_13 з місця вчинення злочину зник.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, змінивши довічне позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що досудове розслідування та розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції проведені одностороннє та неповно, не було взято до уваги обставини, які мають істотне значення для встановлення істини по справі. Зокрема, залишено поза увагою факт його заяви про те, що його колишня дружина ОСОБА_14 протягом декількох місяців намагалася його отруїти. Саме бажання примусити ОСОБА_14 зізнатися в цьому перед сином ОСОБА_23 , було основним мотивом та причиною того, що він зв`язав її.

Суд першої інстанції безпідставно відхилив показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , а надав перевагу показанням свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , оскільки вказані свідки є подругами покійної та зацікавленими в результатах розслідування.

Обвинувачений також зазначає, що суд безпідставно проігнорував факт його щиросердечного зізнання, повного розкаяння та допомоги слідству по розкриттю злочину.

Не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого в скоєному злочині, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та пом`якшити покарання ОСОБА_8 . Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, а призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_30 , суд не визнав ті обставини, що пом`якшують покарання, а також залежно від конкретних обставин не врахував як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 ст. 66 КК України, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи.

Так, під час досудового слідства і судового провадження ОСОБА_13 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він був засуджений, щиро розкаявся та активно сприяв його розкриттю, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання.

З моменту затримання, а саме з 07 червня 2014 року під час першого допиту та слідчого експерименту ОСОБА_13 давав правдиві показання щодо умисного вбивства двох осіб, визнавав себе винним.

Посилання суду на той факт, що ОСОБА_13 в своїх показаннях вказував на відсутність умислу саме на вбивство, що свідчить про не визнання у повній мірі своєї провини, то дійсно він повідомляв, що спочатку не планував умисного вбивства. Однак в подальшому він не заперечував те, що саме він скоїв умисне вбивство ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

При призначенні покарання суд також не врахував той факт, що під час судового розгляду справи в суді ОСОБА_13 визнав в повному обсязі завдану матеріальну шкоду в сумі 14306,38 грн., а також визнав завдану потерпілому моральну шкоду в сумі вартості арештованого майна, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання.

Захисник також зазначає, що суд міг врахувати пом`якшуючими обставинами також і те, що мотивом скоєння кримінального правопорушення було лише те, що на ґрунті неприязних відносин, які склалися між ОСОБА_31 та ОСОБА_14 , він хотів з`ясувати стосунки з останньою, так як у нього були беззаперечні докази того, що вона неодноразово намагалася його отруїти невідомою речовиною.

Після невдалих спроб в законний спосіб довести протиправні дії ОСОБА_14 , ОСОБА_13 спланував альтернативний спосіб отримати правдиві показання. Однак завчасне повернення до дому ОСОБА_21 , який мав бути пізніше, в подальшому змінило розвиток подій. А саме під час бійки з ОСОБА_23 у ОСОБА_16 , який вже на той час перебував у збудженому стані, з метою подолання його опору, тримаючи в руках ніж, виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_32 , які призвели до його смерті.

Неочікуване повернення до дому потерпілого ОСОБА_22 спровокувало ОСОБА_16 , який знаходився в дуже збудженому стані, після того, що сталося, на вчинення умисного вбивства також і ОСОБА_33 .

Таким чином, умисел на вбивство виник в процесі доведення протиправної поведінки ОСОБА_14 та раптового зруйнування планів ОСОБА_16 в зв`язку із чим було втрачено будь-яку можливість отримати правдиві зізнання.

Суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги зазначені обставини, і при призначенні покарання не врахував їх як такі, що знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого і даних, які характеризують особу ОСОБА_16 , в результаті чого призначив занадто суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_30 , так як не врахував при призначенні міри покарання для обвинуваченого й інших обставин, які пом`якшують покарання.

Під час допиту свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_34 та ОСОБА_25 було встановлено, що ОСОБА_13 характеризується позитивно, користувався повагою серед знайомих та друзів, є доброзичливою, скромною та порядною людиною, врівноважений, вчиняє завжди зважені та заздалегідь обдумані рішення, ніколи не був корисливою чи жадібною людиною, працьовитий, завжди утримував сім`ю, мав гарний дохід, що дозволяло покійній ОСОБА_14 протягом довгого часу не працювати та жити за його рахунок. Завжди допомагав як матеріально так і іншим чином дітям ОСОБА_14 - ОСОБА_32 та ОСОБА_35 , вважав їх своєю родиною.

І навпаки дані свідки негативно характеризували покійну ОСОБА_14 , вважали її скандальною людиною. Більш того, вказані свідки вважають, що саме через поведінку покійної ОСОБА_14 й сталися усі сімейні негаразди між ОСОБА_31 та ОСОБА_14 , які продовжувалися протягом тривалого часу. Після таких сварок ОСОБА_14 розділила їх спільних знайомих та друзів на тих які підтримували лише її та перестала спілкуватися з тими, які продовжували спілкуватися з ОСОБА_31 або захищали його.

Сусідка ОСОБА_24 постійно допомагала ОСОБА_30 , а саме зберігала його цінні речі у себе вдома, зберігала продукти харчування коли дізналася, що ОСОБА_13 підозрював ОСОБА_14 в тому, що вона намагається його отруїти. Друзі ОСОБА_16 також знали про події, які відбувалися з його колишньою дружиною, так як помічали якісь негаразди з ОСОБА_31 , та на їх запитання ОСОБА_13 розповідав про свої проблеми та про неможливість довести винні дії ОСОБА_14 .

В запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_9 , представник потерпілого ОСОБА_36 адвокат ОСОБА_11 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін, оскільки він є законним, прийнятим на підставі об`єктивно встановлених даних у провадженні та з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд правомірно не врахував у якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, належним чином мотивувавши своє рішення, оскільки ОСОБА_13 безпосередньо після вбивства намагався уникнути кримінальної відповідальності шляхом втечі та переховування, що підтверджується протоколом затримання особи від 07 червня 2014 року; ОСОБА_13 на момент вчинення злочину перебував в статусі обвинуваченого (підсудного) по кримінальному провадженню по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відносно потерпілої ОСОБА_14 , тобто вчинив повторний насильницький злочин по відношенню до ОСОБА_14 , що підтверджується вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року; обвинувачений намагався виправдати свої дії через версію про начебто його отруєння ОСОБА_14 , яка не знайшла свого підтвердження ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду; не відшкодував потерпілому ні матеріальну, ні моральну шкоду, та навіть не вибачився перед ним. Показання, надані в ході судового розгляду ОСОБА_31 , свідчать лише проте, що він під тиском зібраних доказів визнав свою вину та намагався виправдати свої дії шляхом дачі неправдивих показань в частині мотивів вчинення вбивства.

Крім того, у суду були відсутні законні підстави для врахування факту відшкодування шкоди в якості пом`якшувальної обставини, оскільки завдану злочином шкоду фактично не відшкодовано. Так, протягом усього судового розгляду ОСОБА_13 визнавав цивільний позов в частині завдання матеріальної шкоди та ставив під сумнів завдання моральної шкоди потерпілому ОСОБА_37 і лише в ході судових дебатів, розуміючи про невідворотність покарання не заперечив проти задоволення цивільного позову, однак, фактично, жодних дій, спрямованих на відшкодування шкоди ОСОБА_31 не вчинено.

Суд в своєму рішенні також належним чином надав оцінку показанням свідків та мотивував, чому він надає перевагу одним показанням свідків перед іншими.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_8 становить для суспільства особливу небезпеку, обставини вчинення злочину, показання обвинуваченого свідчать про особливу цинічність обвинуваченого та намагання виправдати себе, незважаючи на наслідки вчиненого діяння.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора та представника потерпілого - ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не осопрюються і згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши фактичні обставини провадження та зібрані докази в їх сукупності, належним чином обґрунтував та мотивував висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до особливо тяжких злочинів, особи обвинуваченого, який раніше був засуджений за вчинення злочину проти особи, його поведінки до вчинення правопорушення, характеру дій та способу нанесення тілесних ушкоджень, що призвели до смерті постраждалих, його ставлення до скоєного та наслідків злочину, інших конкретних обставин провадження, враховуючи відсутність пом`якшуючих обставин, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 на підставі ст. 65, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відповідає загальним засадам призначення покарання та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і реалізовує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_8 , зокрема про відсутність щирого каяття, оскільки згідно показань обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину він намагався уникнути відповідальності за вчинене, залишивши місце злочину, а також суд врахував показання ОСОБА_8 про відсутність умислу на вбивство, тобто бажання настання наслідків у виді смерті ОСОБА_14 та ОСОБА_36 , що свідчить про не визнання обвинуваченим у повній мірі своєї провини та не дає підстав для визнання пом`якшуючою обставиною - щире каяття обвинуваченого. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про добровільне відшкодування обвинуваченим матеріальної або моральної шкоди потерпілому, а сам лише факт визнання цивільного позову не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання у відповідності зі ст. 66 КПК України.

А тому, доводи апеляційних скарг в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про неможливість застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про односторонність та неповноту розгляду кримінального провадження є непереконливими та не підтверджені належними доказами. Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження, дав належну оцінку зібраним доказам у їх сукупності, в тому числі і показанням обвинуваченого, які не містять щирого каяття. У вироку суд належним чином мотивував чому він надає перевагу одним показанням свідків перед іншими та у відповідності з законом обґрунтував своє рішення дослідженими в судовому засіданні доказами у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції правильно застосовано норми кримінального права та не допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і ухвалити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

За таких обставин вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування при апеляційному розгляді не встановлено, в зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 0004376 щодо ОСОБА_8 за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4