Справа № 524/84/15-к
У Х В А Л А
Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.
Статтею 284 КПК України встановлені підстави для закриття кримінального провадження. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Пунктом 3 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачена можливість закриття кримінального провадження у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 284 КПК України, прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті.
Разом тим, згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Вказані вимоги закону належним чином не виконані.
Оскаржувана постанова слідчого мотивована тим, що згідно п.1 статуту СТ «ЛОТОС», земельна ділянка загальною площею 4,9 ГА виділена СТ «ЛОТОС» у безстрокове користування у відповідності до рішення Полтавського облвиконкому від 08.09.1987 року № 335, а тому власником земельної ділянки є Білецьківська сільська рада.
Земельна ділянка надається тільки у користування, а не у власність членові кооперативу.
У відповідності до ст. 20 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», кооператив є власником будівель, споруд, грошей, внесків його членів, виготовленої ним продукції, доходів, одержаних від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу, а також іншого майна, придбаного на підставах не заборонених законом.
Пункт 22 статуту СТ «ЛОТОС» передбачає, що при виході особи з членів товариства, їй відшкодовується відповідно до акту вартості садового будинку ті інших будівель. Тобто лише товариство, як власник майна має право розпоряджатися своїм майном, надавати у користування, продавати ті інше.
Керівництво СТ «ЛОТОС» не зверталося до органів міліції щодо протиправних, кримінальних дій щодо земельної ділянки №51 і, оскільки ОСОБА_4 на досудовому слідстві не довів, що він є власником дачного будинку та земельної ділянки № НОМЕР_1 в СТ «Лотос», слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення.
Разом з тим, приймаючи таке рішення, слідчим не враховано положення ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» відповідно до якої, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого
відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.
Статтею 190 КК України, передбачена кримінальна відповідальність не тільки за заволодіння чужим майном щляхом обману чи зловживання довірою, а також - і за заволодіння правом на майно шляхом зловживання довірою.
За таких обставин, слідчий суддя не погоджується з рішенням про відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, а тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_4 в цій частині задоволенню.
Крім того, заявник ОСОБА_4 просить задовольнити відвід слідчому ОСОБА_3 та зобов`язати начальника слідчого відділення Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області призначити для провадження досудового розслідування даного кримінального провадження іншого слідчого.
Вказана вище вимога обґрунтована тим, що слідчий ОСОБА_3 неодноразово приймав рішення, які оскаржувалися ОСОБА_4 та скасовувалися судом.
Статтею 77 КПК України встановлені підстави для відводу слідчого, прокурора та встановлено, що прокурор, слідчий не має права брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не навів передбачених ст. 77 КПК України підстав для відводу слідчого, вважаю, що в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.
В частині зобов`язання слідчого вчинити певні дії скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так, у скарзі висловлені вимоги щодо оголошення в розшук ОСОБА_5 , оголошення підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дати правову оцінку тим чи іншим подіям.
Слідчий суддя вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки ст. 56 КПК України не дає потерпілому права вимагати від слідчого прийняття зазначених вище рішень, а відповідно ч. 5 до ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя не вповноважений зобов`язати слідчого органу досудового розслідування оголосити підозру певній особі, оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено будь-який конкретно визначений процесуальний строк протягом якого слідчий повинен вчинити таку процесуальну дію як оголошення особі про підозру.
Натомість п. 3 ч.1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у випадках наявності достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений повідомляти особі про підозру.
Повідомлення особі про підозру, як і рішення про оголошення розшуку підозрюваного, є функцією сторони обвинувачення, а тому у випадку прийняття слідчим суддею рішення про зобов`язання слідчого органу досудового розслідування оголосити про підозру будь-якій особі, таке рішення приведе до порушення основних засад кримінального провадження, викладених у ч. 3 ст. 22 та ч. 3 ст. 26 КПК України.
З наведених вище підстав, вимоги, що викладені у п.п. 6.1, 6.2, 6.3 прохальної частин скарги не можуть бути задоволені слідчим суддею.
Главою 20 КПК України, визначено вичерпний перелік слідчих дій, які можуть проводитися відповідно до чинного кримінального-процесуального законодавства. України.
Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Вимоги, викладені у п.п. 6.4, 6.5, 6.7, 6.10 та у доповненнях до скарги не містять в собі вимог про проведення конкретних слідчих дій, передбачених главою 20 КПК України, а тому ці вимоги не можуть бути задоволені слідчим суддею на підставі п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
В іншій частині клопотання ОСОБА_4 задоволено постановою слідчого від 25.11.2014 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 110, 283, 284, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншій частині відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 .
Про прийняте рішення повідомити скаржника та слідчого.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: