У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Синявського
О.Г.,

суддів

Глоса Л.Ф.
і Коротких О.А.,

розглянувши в судовому засіданні в
м. Києві 12 червня 2007 року кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на
вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2006 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

вироком місцевого
суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,

уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2,
жительку м. Києва, раніше не судиму,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 332 КК України на 4 роки
позбавлення волі з конфіскацією засобів вчинення злочину;

- за
3 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі;

- за
ч. 2 ст. 358 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією засобів
вчинення злочину.

На підставі ст. 75 КК України
ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання
з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України на
ОСОБА_1 покладено наступні обов'язки: не виїжджати за межі України
на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи,
повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи, навчання та
періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої системи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 23 серпня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Вироком суду ОСОБА_1 засуджено за
те, що вона в період часу з вересня по грудень 2004 року умисно, з корисливих
мотивів, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами,
організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України,
вчинила шахрайство у великих розмірах та підроблення документів за таких
обставин. ОСОБА_1 у вересні 2004 року, маючи намір за матеріальну винагороду
організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України,
пообіцявши надати допомогу у виїзді за кордон громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та іншим, отримала від них паспорти громадян України для
виїзду за кордон, а також по 250 доларів США переказом “Вестерн юніон”.

У грудні 2004 року ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленими слідством особами організувала розміщення
громадян у квартирі АДРЕСА_1, яку взяла в оренду. Через деякий час засуджена
отримала від невстановлених слідством осіб паспорти на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_2
із внесеними у них підробленими відомостями про перетин державного кордону
України і вклеєною Британською візою, за що отримала від ОСОБА_3 300 доларів США,
а ОСОБА_2 1 300 доларів США і 2050 євро.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, використовуючи
отримані від ОСОБА_1 паспорти і не знаючи, що ці документи є підробленими,
перетнули державний кордон України та вилетіли( ОСОБА_3 у Лондон, а
ОСОБА_2 до Варшави), де були затримані
місцевими правоохоронними органами, які виявили підроблені візи.

Крім того, ОСОБА_1, продовжуючи
реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння
грошовими коштами шляхом обману, під виглядом надання за матеріальну винагороду
допомоги у виїзді за кордон у грудні 2004 році отримала від ОСОБА_5 500 доларів
США, у ОСОБА_4 2 500 доларів США, не маючи наміру оформляти їм англійські візи
та повертати гроші. У подальшому засуджена повернула паспорти громадян України
для виїзду за кордон ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у яких не було оформлено Британських
віз.

У касаційному поданні прокурор, не
оспорюючи висновки суду про доведеність винуватості засудженої та правильність
кваліфікації її дій, просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв'язку з
невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі
засудженої через м'якість, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, перевіривши
матеріали справи та обговоривши наведені у поданні доводи, колегія суддів
вважає, що воно не підлягає задоволенню.

Висновки суду щодо доведеності
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які її
засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у справі доказів, вони є
правильними, і у касаційному поданні не заперечуються.

Твердження прокурора про те, що
призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню
тяжкості злочину та особі засудженої через м'якість, є безпідставними.

Ухвалюючи рішення про звільнення
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК
України, суд належним чином мотивував,
які саме дані про її особу та пом'якшуючі покарання обставини дають підстави
для висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання.

Як видно з матеріалів справи,
засуджена щиро покаялася, позитивно характеризується за місцем проживання,
вперше притягуються до кримінальної відповідальності, повністю відшкодувала
потерпілим заподіяну злочином матеріальну
шкоду.

Таким чином, рішення суду про звільнення
ОСОБА_1 від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК
України належним чином умотивовано і
ґрунтується на законі.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що призначене засудженій покарання відповідає вимогам ст. 65 КК
України, є справедливим та достатнім, а тому відсутні підстави для скасування
судового рішення внаслідок м'якості призначеного їй покарання.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційного
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції.

Судді:

Синявський О.Г. Коротких О.А. Глос Л.Ф.