Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_16,

суддів: ОСОБА_17., ОСОБА_18.,

при секретарі ОСОБА_19.,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку та мешканку АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,

за касаційними скаргами захисника ОСОБА_2 та засудженої на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2014 року,

за участю прокурора ОСОБА_20.,

захисника ОСОБА_2,

засудженої ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 судовим рішенням апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок апеляційного суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду апеляційної інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях і недопустимих доказах. Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції не розглянуто його заперечення на апеляційну скаргу, яку подано неправомочним прокурором.

У касаційній скарзі засуджена, не погоджуючись із ухваленим щодо неї судовим рішенням апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, обґрунтовуючи її доводами, аналогічними до наведених у скарзі захисника.

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 липня 2014 року ОСОБА_1 визнано невинуватою за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу вказаного кримінального правопорушення.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2014 року вказаний вирок суду першої інстанції скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн, з позбавленням права обіймати атестовані посади у правоохоронних органах, строком на 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, будучи службовою особою, представником влади - працівником правоохоронного органу, працюючи на посаді слідчого СВ Баранівського РВ УМВС України в Житомирській області, протягом травня - липня 2012 року, умисно, з метою ухилення від всебічного, повного та об'єктивного розслідування шляхом проведення слідчих дій та зменшення залишку в провадженні кримінальних справ, склала та долучила до матеріалів кримінальних справ №№ 020096/12, 020097/12, 020103/12, 020105/12 завідомо неправдиві протоколи слідчих дій, а саме, протоколи допиту свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, до яких внесла завідомо неправдиву інформацію про час, місце, особу допитуваного, його показання, згідно з якими слідчим у ході допиту свідків вживались заходи щодо встановлення особи злочинця, однак встановити її не вдалося. У подальшому, обґрунтовуючи свої рішення неможливістю встановлення осіб, які вчинили злочини, у вказаних кримінальних справах винесла постанови про зупинення досудового слідства, у зв'язку з невстановленням особи, яка вчинила злочин, на підставі п. 3 ч.1 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року).

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженої на підтримку поданих ними скарг, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції й ухвалює свій вирок у разі, зокрема, скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції. При цьому вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначається зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухвалення рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Проте суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не дотримався та ухвалив щодо ОСОБА_1 вирок, який не відповідає кримінальному процесуальному закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, подав апеляційну скаргу, в якій, із наведенням відповідних обґрунтувань, просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення, в яких просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок місцевого суду та ухвалюючи новий вирок, коротко зазначив в мотивувальній частині вироку про подані захисником заперечення, однак належним чином їх не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які залишив їх без уваги.

Так, захисник ОСОБА_2 у поданих запереченнях зазначав про безпідставність посилання прокурора на неправильність висновків суду першої інстанції, оскільки подані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_1 не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції зазначені доводи захисника взагалі не були перевірені та належно спростовані.

Крім того, суд апеляційної інстанції на підтвердження своїх висновків про винуватість ОСОБА_1 лише перерахував докази сторони обвинувачення, без їх належної оцінки відповідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України.

Наведене свідчить про те, що вирок суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 420 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного розгляду суд має перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та запереченнях захисника, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, і відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення, враховуючи правові висновки Верховного Суду України, викладені, зокрема, в постанові № 5-10кс13 від 25 квітня 2013 року.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженої та захисника задовольнити частково.

Вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2014 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18