Єдиний № 422/6983/13-к
Провадження № 1-кп/422/444/2013
Перевальский районний суд
головуючого судді:
за участю прокурора:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Перевальська
Луганської області кримінальне
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця:
смт. Фащівка, Перевальського району,
Луганської області, громадянина
України, з освітою середньою, не
одруженого, має неповнолітніх дітей -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, раніше
судимого: 07 лютого 2013 року
Перевальським районним судом
Луганської області за ч.1 ст.164 КК
України до 1 року обмеження волі, із
застосуванням ст.75 КК України від
відбування покарання звільнений з
випробувальним строком на 1 рік,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
мешкає за адресою: АДРЕСА_2, -
за ч.2 ст. 164 КК України,-
Згідно виконавчого листа №2-5164/2010
від 19 листопада 2010 року, виданого на
підставі рішення Перевальського
районного суду Луганської області,
ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6, на утримання
неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 11
листопада 2010 року і до досягнення
07 лютого 2013 року Перевальським
районним судом Луганської області
ОСОБА_2 був засуджений за ч.1 ст.164 КК
України за злісне ухилення від сплати
аліментів на утримання дітей. Проте
ОСОБА_2 продовжив злісно ухилятися від
сплати аліментів на утримання дітей,
матеріальної допомоги на утримання
дітей не надавав. Таким чином
утворилася заборгованість по
аліментам за період часу з 01 січня 2013
В судовому засіданні,
обвинувачений ОСОБА_2 у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК
України, винним себе визнав частково і
пояснив, що згідно Рішення
Перевальського районного суду
Луганської області він зобов'язаний
виплачувати аліменти на користь
ОСОБА_1, на утримання неповнолітніх -
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3
заробітку щомісячно. Аліменти він не
сплачував, в зв'язку з тим, що
звільнився з роботи, найти іншу
нормальну роботу не має можливості,
перебивається випадковими
заробітками, які не кожен місяць, але
приносять йому дохід у розмірі 2500-3000
гривень в місяць. Він звертався до
центру зайнятості населення, але там
йому не запропонували нормальну роботу
за спеціальністю. Заборгованість по
аліментним платежам, що виникла до
Вироку суду від 07 лютого 2013 року він не
сплатив, оскільки не має такої
можливості. В вересні місяці, на день
народження дочки, він купив сладощі на
200 гривень, в жовтні місяці він купив
дочці чоботи за 270 гривень, а також
купив два свитери сину.

Не дивлячись на частково визнання
своєї провини обвинуваченим у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК
України, його вина повністю доведена
показаннями потерпілої, довідками про
заборгованість, Вироком суду.

Так, потерпіла ОСОБА_1 в судовому
засіданні, пояснила, що ОСОБА_2
зобов'язаний за Рішенням суду
виплачувати аліменти на утримання
доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4. Вона
працює, але отримує маленьку заробітну
плату у розмірі 1200 гривень, тому коштів
на утримання дітей їй не вистачає. Там
де вона працює, можливо
працевлаштувати ОСОБА_2, але він не
бажає працювати, оскільки заробітна
плата у розмірі 1500 гривень його не
влаштовує. З моменту винесення Вироку
суду, ОСОБА_2 не погасив ніякої
заборгованості, що виникла за той час.
Тому з 01 січня 2013 року виникла нова
заборгованість у розмірі 11688,03 гривні.
Він дійсно купив чоботи дочці, але лише
після того, як вона неодноразово до
нього дзвонила і вимолила їх. А два
свитери сину, які не нові, він приніс
коли вже кримінальне провадження
розглядалось в суді. Він має можливість
надавати матеріальну допомогу, але не
бажає цього робити, тому вона наполягає
на суворій мірі покарання.

Копією виконавчого листа №2-5164/2010
від 19 листопада 2010 року,
підтверджується, що ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, на
утримання неповнолітніх дітей - доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 заробітку
щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 11
листопада 2010 року і до досягнення
дітьми повноліття.

В розрахунку боргу по аліментам,
наданим ВДВС Перевальського РУЮ
Луганської області, зазначено, що
заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на
01.01.2013 року складає 20896,34 гривні, а на
01.12.2013 року - 32584,37 гривень, проплати
відсутні.

Довідкою Перевальского районного
центру зайнятості №23/2-2943 від 12.12.2013
року, підтверджується, що ОСОБА_2 на
обліку як безробітний не перебуває і не
перебував, у пошуках роботи не
звертався.

Вироком Перевальського районного
суду Луганської області від 07 лютого 2013
року, підтверджується, що ОСОБА_2 був
засудженим за ч.1 ст.164 КК України.

Суд вважає, що вина обвинуваченого
повністю доведена і його дії правильно
кваліфіковані за ч.2 ст.164 КК України,
оскільки він злісно ухилився від
сплати встановлених рішенням суду
коштів на утриманні дітей (аліментів),
вчинене особою, раніше судимою за цей
злочин.

Посилання обвинуваченого, що він
не має роботи, тому не платить аліменти,
суд вважає необґрунтованим, оскільки
він був раніше засуджений за умисне
злісне ухилення від сплати аліментів,
але не бажав офіційно
працевлаштуватися, не звертався до
центру зайнятості населення, тобто не
здійснив будь-яких дій, щоб погасити
заборгованість та сплачувати в
подальшому обов'язкові платежі. Крім
того, як пояснила потерпіла, у нього є
кошти, але їх треба випрошувати, тим
більше, що це необхідно робити дитині,
тому суд вважає, що така допомога, в
тому числі і дарування свитерів синові,
під час розгляду кримінального
провадження, свідчать про бажання
обвинуваченого уникнути кримінальної
відповідальності.

При визначенні покарання, суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, який згідно ст.12 КК України
відноситься до категорії злочинів
невеликої тяжкості, особу
обвинуваченого, який задовільно
характеризується за місцем мешкання,
скоїв злочин в період випробувального
строку, а також пом'якшуючи та
обтяжуючи покарання обставини.

Обставин, що пом'якшують чи
обтяжують покарання обвинуваченого,
судом не встановлено.

Враховуючи думку прокурора і
потерпілої, з урахуванням усіх
обставин кримінального провадження,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не
може бути виправлений без ізоляції від
суспільства, і до нього необхідно
застосувати покарання у виді обмеження
волі.

Крім того, суд вважає, що
обвинувачений ОСОБА_2 не відбув строк
призначеного покарання за вироком
Перевальського районного суду
Луганської області від 07 лютого 2013
року, а тому вважає за необхідне
приєднати йому частково невідбуту
частину покарання у виді 1 року
обмеження волі, відповідно до вимог ч.1
ст.71 КК України.

Процесуальні витрати і речові
докази відсутні.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України,
суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.164 КК
України та призначити йому покарання у
виді обмеження волі на строк 02 (два)
роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_2
приєднати частково невідбуту частину
покарання, призначеного вироком
Перевальського районного суду
Луганської області від 07 лютого 2013 року
у виді 01 (одного) місяця обмеження волі,
та призначити йому остаточне покарання
у виді обмеження волі строком на 02 (два)
роки 01 (один) місяць, з відбуванням
покарання у кримінально-виконавчій
установі відкритого типу, обчислюючи
строк покарання з моменту його
прибуття до установи, або з моменті
його затримання.

Обрати запобіжний захід, до
набрання вироком законної сили,
засудженому ОСОБА_2 у вигляді
особистого зобов'язання.

Вирок може бути оскаржений в
апеляційний суд Луганської області
через Перевальський районний суд
Луганської області протягом 30 діб з дня
його проголошення.

Головуючий суддя:
Е.М.Сініцин.