№ 143/105/15-к
ВИРОК
Іменем України
04.02.2015р. Погребищенський районний суд Вінницької області
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Педоси Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня , не одруженого, працюючого по угодах, раніше не судимого 14.06.2013 року Вінницьким міським судом за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України вважати засудженим до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» від 02.07.2014 року звільнено від відбування покарання, на підставі ухвали Могилів Подільського міськрайонного суду від 2.07.2014 року встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,
за участю сторін кримінального провадження :
зі сторони обвинувачення:прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_1

Ухвалою судді Погребищенського районного суду від 23.01.2015 року призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції. Згідно зі ст..2 Закону України «Про міліцію» основними завданнями міліції є:
забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов`язків. Стаття 2 даного Закону також передбачає, що працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події і повідомити про це в найближчий підрозділ міліції.
Згідно наказу т.в.о. начальника УМВС України в Вінницькій області полковника міліції ОСОБА_4 від 12.04.2013 року за № 93 о/с «По особовому складу» старший лейтенант міліції ОСОБА_3 , призначений на посаду старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Погребищенського РВ УМВС України у Вінницькій області. Таким чином, ОСОБА_3 є працівником правоохоронного органу, на якого згідно Закону України "Про міліцію" покладено обов`язок захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, їх власність, запобігати та припиняти правопорушення. Згідно книги розстановки нарядів та видачі озброєння Погребищенського РВ УМВС України у Вінницькій області 11.11.2014 року старший оперуповноважений сектору карного розшуку Погребищенського РВ УМВС України у Вінницькій області старший лейтенант міліції ОСОБА_3 заступив на добове чергування та перебував у складі слідчо - оперативної групи.
11.11.2014 року о 16 год. по тел. «102» до чергової частини Погребищенського РВ надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , про те, що поблизу автостанції м. Погребище по вул. Козацькій невідома особа чоловічої статі, вчиняє хуліганські дії відносно жителів міста, тому ОСОБА_3 перебуваючи в складі СОГ виїхав на місце події для припинення правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_1 11.11.2014 року близько 16 годин, перебуваючи поблизу автостанції м.Погребище по вул.Козацькій, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи, що працівник міліції виконує свої службові обов`язки, вступив в конфлікт із працівником Погребищенського РВ УМВС України у Вінницькій області потерпілим ОСОБА_6 . З метою припинення правопорушення, працівником міліції потерпілим ОСОБА_3 було зроблено зауваження обвинуваченому ОСОБА_1 , щодо припинення протиправної поведінки та запропоновано пройти до службового автомобіля, для складання відповідних документів та доставлення його до районного відділу міліції. Однак обвинувачений ОСОБА_1 не реагував на законні вимоги старшого оперуповноваженого СКР Погребищенського РВ УМВС України ОСОБА_3 припинити протиправну поведінку та пройти в службовий автомобіль, а навпаки вчинив активну фізичну протидію оперуповноваженому СКР Погребищенського РВ УМВС ОСОБА_3 , до якого умисно застосував фізичну силу, а саме: умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в результаті чого заподіяв ОСОБА_3 згідно висновку судово - медичної експертизи № 208 від 13.11.2014 року тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій виличній ділянці, які за ступенем тяжкості є легким тілесним ушкодженням.
Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Під час підготовчого судового засідання, потерпілий та обвинувачений надали суду угоду про примирення, укладену між ними 04.02.2015 року.
Відповідно до угоди про примирення потерпілий ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_1 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій за ч.2 ст. 345 КК України, щодо виду та строку покарання та згоди на його призначення, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України.
Сторони примирилися між собою. Обвинувачений ОСОБА_1 щиро розкаявся в тому, що вчинив кримінальне правопорушення по відношенню до ОСОБА_3 та попросив в останнього вибачення. В свою чергу потерпілий ОСОБА_3 вибачив обвинуваченого ОСОБА_1 .
Обвинувачений ОСОБА_1 в ході досудового розслідування беззастережно і в повному обсязі визнав свою вину в тому, що 11.11.2014 року близько 16 годин , перебуваючи поблизу автостанції м.Погребище по вул.Козацькій, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи , що працівник міліції виконує свої службові обов`язки, вступив в конфлікт із працівником Погребищенського РВ УМВС України у Вінницькій області потерпілим ОСОБА_3 . З метою припинення правопорушення, працівником міліції потерпілим ОСОБА_3 було зроблено зауваження обвинуваченому ОСОБА_1 ,щодо припинення протиправної поведінки та запропоновано пройти до службового автомобіля ,для складання відповідних документів та доставлення його до районного відділу міліції .Однак обвинувачений ОСОБА_1 не реагував на законні вимоги старшого оперуповноваженого СКР Погребищенського РВ УМВС України ОСОБА_3 припинити протиправну поведінку та пройти в службовий автомобіль, а навпаки вчинив активну фізичну протидію оперуповноваженому СКР Погребищенського РВ УМВС ОСОБА_3 , до якого умисно застосував фізичну силу, а саме: умисно наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в результаті чого заподіяв ОСОБА_3 згідно висновку судово-медичної експертизи № 208 від 13.11.2014 року тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій виличній ділянці, які за ступенем тяжкості є легким тілесним ушкодженням.
Потерпілий ОСОБА_3 зазначає, що примирення є добровільним, мотивами примирення є прощення обвинуваченого та задоволення після злочину -поведінкою обвинуваченого, а також вказаним правопорушення потерпілому не було заподіяно значних збитків . Окрім цього, обвинувачений раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, проте щиро розкаявся та попросив вибачення примирившись з потерпілим, тому вказані сторони дійшли між собою згоди у примиренні та укладенні угоди. В зв`язку з чим сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_1 за ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та узгоджують вид і розмір покарання з урахуванням того, що обвинувачений щиро розкаявся, - у вигляді 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом однорічного іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення та відповідно до ст. 76 КК України покладенням на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання. Періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, а саме - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків
Потерпілий ОСОБА_3 підтверджує що він розуміє наслідки передбачені ст. 473 КПК України та наслідки щодо невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України укладення та затвердження Угоди про примирення, якими є:
- для обвинуваченого обмеження права оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, а саме: відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, відмова від права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
- для потерпілого обмеження права оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_1 визнав себе виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення від 4.02.2015 року та призначити узгоджене сторонами покарання.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги норм КПК України та КК України, просила угоду про примирення затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
В судовому засіданні з`ясовано, що потерпілий ОСОБА_3 розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, відповідає фактичним матеріалам справи, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим і призначення обвинуваченому, узгодженої сторонами міри покарання.
Керуючись ст.ст. 12. ч. 1 ст. 191 КК , ст.ст. 2, 373, 374, 394, 395 , 468, 469, 471, 473-476 КПК України, суд,-
Присудив:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України і призначити йому, узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки .
Відповідно до ст..75 КК України звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом однорічного іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_1 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи чи навчання. Періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Вінницької області, через Погребищенський районний суд, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя