Справа № 139/15/15-к
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_3 ;
обвинуваченого ОСОБА_2 ;
захисника ОСОБА_4 ;
секретаря судового засідання ОСОБА_5
Будучи 13 червня 2014 року умовно-достроково звільненим з місць позбавлення волі із невідбутим терміном покарання 1 рік і 5 місяців, ОСОБА_2 повторно 15 листопада 2014 року біля 15-ої години, маючи умисел на заволодіння чужим майном, зайшов до будинку ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_1 , та у спальній кімнаті за дзеркалом на стіні відкрито викрав кошти в сумі 1200 гривень. Ігноруючи волю власниці будинку, яка словесно намагалась зупинити ОСОБА_2 та повернути кошти, той покинув будинок і пішов у невідомому напрямку. Діями ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди в розмірі 1200 гривень. Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, суду показав: 15 листопада 2014 року він йшов додому з центру села і вирішив зайти до ОСОБА_6 , щоб взяти у неї сірників. Коли зайшов на подвір`я, зрозумів, що власниці не має в будинку, а тому вирішив зайти у незачинений будинок і викрасти гроші. У спальній кімнаті за дзеркалом він знайшов 1200 гривень купюрами по 100 та 200. Як тільки він узяв гроші, у будинок зайшла ОСОБА_6 і почала просити, щоб він віддав гроші. Однак він, не звертаючи уваги на слова, пройшов попри потерпілу ОСОБА_6 , вийшов із будинку і пішов додому. 17 листопада він з матір`ю повернув 1200 гривень потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, у якому просила в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я слухати справу у її відсутності (а.п. 52).
З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також клопотання обвинуваченого, підтриманого захисником та прокурором, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують особу ОСОБА_2 .
Розглянувши кримінальне провадження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 в інкримінованому йому злочині і що його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України як грабіж, вчинений повтовно та поєднаний з проникненням у житло.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відносить до тяжких злочинів; особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, як такий, що у громадських місцях і побуті поводить себе добре та не має зауважень від жителів територіальної громади (аркуш матеріалів досудового провадження 111, а.п. 39). Із характеристики начальника відділення соціально-психологічної служби погодженої із в.о. заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи від 18 липня 2014 року (матеріали досудового розслідування а.с. 20) слідує, що ОСОБА_2 за час відбування покарання працював двірником, сумлінно та старанно ставився до праці, за що був чотири рази заохочений, не піддавався дисциплінарному впливу, дбайливо ставився до благоустрою установи і виконання господарчих робіт, по відношенню до працівників установи поводив себе тактовно та ввічливо, не допускав грубих висловів. Під час перебування у відділенні реалізував програми диференційованого виховного впливу: «Правова освіта», «Фізкультура і спорт» та «Підготовка до звільнення».
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд відносить щире каяття в скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитків (а.п. 24, 25) та стан здоров`я обвинуваченого, який п`ять разів за період з 2001 по 2014 рік отримував черепно-мозкові травми, струси головного мозку (матеріали досудового розслідування а.с. 112-123, 125-127).
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку (потерпіла ОСОБА_6 1928 року народження).
Враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, позитивну характеристику винного за місцем проживання та місцем відбування покарання за попереднім вироком, обставину, що обвинувачений відшкодував потерпілій завдані збитки (а.п. 25) і вона просила не позбавляти його волі (а.п. 24), суд вважає за правильне і достатнє для його виправлення обрати покарання у виді позбавлення волі, визначивши його строк мінімальним, визначеним санкцією інкримінованої частини статті чотири роки.
Вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 липня 2011 року (аркуш матеріалів досудового провадження 90-91) ОСОБА_2 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст.ст. 70, 71 КК України до чотирьох років і шести місяців позбавлення волі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2014 року, яка набрала чинності 13 червня 2014 року, ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк один рік п`ять місяців (аркуш матеріалів досудового провадження 129).

Відповідно до ч. 5 ст. 107 КК України, у разі вчинення особою, щодо якої застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 КК України.
Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (ч. 1 ст. 71 КК України).
З урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, стану здоров`я обвинуваченого, суд переконаний в достатності приєднання до покарання за цим вироком частини невідбутого покарання одного місяця.
На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого документально підтвердженні (аркуш матеріалів досудового розслідування 54) витрати на проведення дактилоскопічної експертизи в сумі 393 гривні 12 копійок.

Речові докази аркуш паперу з двома слідами рук та дактилокарта на підставі пункту 7 ч. 9 ст. 100 КПК України мають бути залишені у матеріалах кримінального провадження.

З огляду на обране для обвинуваченого покарання, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_2 на досудовому слідстві.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним та засудити за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 107 КК України ОСОБА_2 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 27 липня 2011 року, та остаточне покарання за сукупністю вироків визначити як чотири роки і один місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_2 рахувати з моменту затримання - 17 листопада 2014 року.
Речові докази аркуш паперу з двома слідами рук та дактилокарту залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати за проведення дактилоскопічної експертизи за № 199 від 18.11.2014 року у сумі 393 (триста дев`яносто три гривні 12 копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : __________________