Справа № 643/5603/15-к
Номер провадження 1-кп/643/454/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Королівства Марокко, громадянина Королівства Марокко, не одруженого, навчається в Національному фармацевтичному університеті на І-ому курсі, тимчасово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
В обґрунтування клопотання зазначила, що є власником вказаного автомобілю. У кримінальному провадженні вона не є обвинуваченим, свідком та особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями обвинуваченого. Як вбачається з положень КПК України, а також правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, чинним законодавством України визначено виключний перелік осіб, на майно яких може бути накладено арешт в рамках кримінального провадження. Вона, як власник автомобіля, до вказаних осіб, на майно яких може бути накладено арешт, не відноситься. У зв`язку з арештом автомобілю, який нею використовується у комерційних цілях, та неможливістю його експлуатації, їй завдаються збитки.
В підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_11 підтримав клопотання та викладені в ньому доводи в повному обсязі. На запитання суду пояснив, що в разі скасування арешту автомобілю та передачі його ОСОБА_11 автомобіль буде негайно відремонтований, після чого буде переданий в користування іншим особам.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на його передчасність. В обґрунтування заперечень зазначив, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений знаходився за кермом зазначеного автомобілю під час ДТП, в ході якого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який від отриманих травм загинув на місці ДТП. Відповідно, на автомобілі відобразились сліди зазначеного ДТП, у зв`язку з чим автомобіль визнаний речовим доказом та був об`єктом відповідних експертиз. Оскільки судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий, підстави передавати вказаний речовий доказ власнику відсутні.
Потерпілий, його представник в підготовчому судовому засіданні підтримали позицію, висловлену стороною обвинувачення.
Обвинувачений, його захисники просили вирішити клопотання на розсуд суду.
Заслухавши доводи учасників судового розгляду, судом встановлено наступне.
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є в тому числі речові докази.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно даних обвинувального акту, обвинувачений, знаходячись за кермом вказаного вище автомобілю, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який знаходився на проїжджій частині та від отриманих травм загинув на місці ДТП. В ході підготовчого судового засідання судом було оглянуто постанову від 31.01.2015 року, згідно якої автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Зазначена обставина щодо визнання автомобілю речовим доказом не заперечувалась учасниками судового розгляду, в тому числі представником ОСОБА_11 .
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Частиною другою ст. 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Як вбачається з положень п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, скасування арешту має наслідком повернення майна особі, у якої воно було вилучено.
З пояснень представника ОСОБА_11 , які були надані в підготовчому судовому засіданні, судом встановлено, що в разі скасування арешту автомобіля та повернення його ОСОБА_11 , автомобіль буде одразу відремонтований, що матиме наслідком знищення слідів кримінального правопорушення. З пояснень представника ОСОБА_11 судом також встановлено, що після ремонту автомобіль, який використовується в комерційних цілях, буде переданий в оренду стороннім особам.
Таким чином, скасування арешту автомобіля призведе до його фактичного знищення як речового доказу, оскільки сліди кримінального правопорушення, що зберігаються на ньому, будуть ліквідовані внаслідок ремонту, а сам автомобіль буде переданий в користування стороннім особам.
Між тим до основних засад кримінального провадження згідно ст. 23 КПК України відноситься безпосередність дослідження показань, речей і документів, яка передбачає, що суд досліджує докази безпосередньо.
Статтею 357 КПК України встановлено, що речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом. Огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, за необхідності проводиться за їх місцезнаходженням. Учасники судового провадження мають право ставити запитання з приводу речових доказів свідкам, експертам, спеціалістам, які їх оглядали.
Таким чином, процесуальним законодавством України передбачено обов`язок суду, за наявності відповідних клопотань учасників судового розгляду, особисто оглянути речові докази, в тому числі за їх місцезнаходженням.
Статтею 22 КПК України, якою врегульовано засади змагальності кримінального провадження, передбачено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судовий розгляд вказаного кримінального провадження не розпочато. Відповідно, судом не встановлено обсяг доказів, що підлягають дослідженню по справі, не з`ясовано питання щодо наявності у учасників судового провадження заяв та клопотань, в тому числі щодо огляду автомобілю як речового доказу за його місцезнаходженням, а також щодо проведення повторних або додаткових експертиз з вказаним автомобілем.
За таких обставин скасування арешту і, як наслідок, фактичне знищення доказу по справі, може призвести до порушення прав учасників судового розгляду на подання суду доказів, одним з яких є автомобіль, призначення експертиз тощо, в тому числі до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення, складовою якого згідно ст. 20 КПК України є право збирати і подавати докази, та, як наслідок до порушення права сторін на справедливий розгляд справи, яке гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також скасування арешту і, як наслідок, фактичне знищення доказу по справі, може призвести до неможливості виконання судом свого обов`язку щодо створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, який закріплений ст. 22 КПК України, неможливості виконання судом завдань кримінального провадження, до яких згідно ст. 2 КПК України відноситься в тому числі забезпечення повного судового розгляду, неможливості ухвалення обґрунтованого судового рішення, яке згідно ч. 3 ст. 370 КПК України має бути постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Аналогічну правову позицію було висловлено і апеляційним судом Харківської області, який ухвалою від 25.05.2015 року відмовив в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_11 на вказану вище ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2015 року. Відмовляючи в скасуванні вказаної ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції було зазначено наступне. Заявником не надано жодного переконливого доказу того, що зазначений в її заяві автомобіль слід повернути їй зараз. При наявності обставин, які потребують дослідження щодо механізму скоєння ДТП, всі протиріччя, які виникли при розслідуванні даного злочину, потребують додаткового з`ясування під час досудового розслідування і не дають суду на даний момент підстав для повернення вказаного автомобіля ОСОБА_11 саме зараз. За таких обставин апелянт вправі ставити питання про повернення вказаного автомобіля, починаючи зі стадії підготовки справи до розгляду, в залежності від необхідності його додаткового дослідження. З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно апелянта. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2015 року законною та обґрунтованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
При цьому, як вбачається з положень ч. 2, ч. 6 ст. 100 КПК України, докази повинні зберігатись в стані, придатному для використанні у кримінальному провадженні, а повернення власнику речових доказів, що не містять слідів кримінального правопорушення, можливе лише за умови, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Враховуючи наведене вище та виходячи із необхідності забезпечення права сторін на справедливий розгляд справи, виконання завдань кримінального провадження, забезпечення прав учасникові судового розгляду, а також збереження речового доказу у стані, придатному для використанні у кримінальному провадженні, суд на даній стадії судового провадження вважає виправданим тимчасове обмеження прав законного володільця автомобіля на володіння, користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.
Крім того, суд звертає увагу, що в обґрунтування клопотання ОСОБА_11 було надано суду копію технічного паспорту на автомобіль, згідно якого вона є його власником з 2011 року. Одночасно ОСОБА_11 було надано суду договір прокату автомобіля, укладений між наймодавцем ФОП ОСОБА_13 та клієнтом ОСОБА_9 , за умовами якого обвинувачений отримав автомобіль від ФОП ОСОБА_13 в тимчасове користування на період з 09.01.2015 року по 03.02.2015 року. З вказаного договору прокату вбачається, що особою, у володінні та користуванні якої знаходився автомобіль та яка мала право розпорядження автомобілем, зокрема шляхом передачі його в найм, був саме ФОП ОСОБА_13 , а не ОСОБА_11 .
Таким чином, надані ОСОБА_11 документи містять суперечливі дані щодо особи, в правомірному володінні та користуванні якої знаходиться автомобіль та, відповідно, якій він повинен бути повернутий після скасування арешту.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо передчасності заявленого клопотання та відсутності на даній стадії розгляду кримінального провадження підстав для його задоволення і скасування арешту автомобілю.
Керуючись ст. 314-315, 369-372 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1