Справа № 1-532/11
Головуючий у 1 інстанції: Мельничук
Провадження № 11/783/738/13 Доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2013 року
м. Львів

Колегія суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого
Голубицького С.С.

суддів
Калиняк О.М., Стельмаха І.О.,

за участю :

прокурора
Горин У.І.,

засудженого
ОСОБА_1

захисника - адвоката
ОСОБА_2,

потерпілої
ОСОБА_3

представника потерпілої - адвоката
ОСОБА_4

представника цивільного відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляції засудженого ОСОБА_1
та адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_4, в
інтересах потерпілої ОСОБА_3, на вирок
Залізничного районного суду м. Львова
від 03 червня 2013 року, яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з середньою
освітою, одруженого, працюючого, раніше
не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та
засуджено до 2 (двох ) років обмеження
волі з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на два
роки, з застосуванням ст. 75 КК України.

Стягнуто судові витрати. Вирішено
питання з речовими доказами.

Частково задоволено цивільний позов
потерпілої ОСОБА_3. Стягнуто з ЗАТ «
Українська екологічна страхова
компанія » на її користь 879 грн. 50 коп.
матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної
шкоди. Стягнуто з ПАТ « Львівське
АТП-14630 » на її користь 5000 грн. моральних
шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винним
та засуджено за те, що він 11 червня 2011
року близько 14.00 год. навпроти буд. № 364
по вул. Шевченка в м. Львові, керуючи
маршрутним автобусом « БАЗ-А079 » н.з.
НОМЕР_1, під час руху грубо порушив
вимоги пунктів 1.5., 1.10., 12.3., 13.1., 13.3.
Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_3, яка отримала
середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, керуючи вказаним автобусом ОСОБА_1
рухався по проїзній частині, що
пролягає повз будинки № 362, 364, 366 по вул.
Шевченка в м. Львові, зі сторони
супермаркету « СІЛЬПО » у напрямку
торгового ринку. Здійснюючи правий
поворот в бік торгового ринку та
бачачи, що на зустріч по його смузі руху
біля правого краю дороги рухається
жінка похилого віку ( ОСОБА_3), яка
встигла встати на технічний тротуар
між дорогою та турнікетом, де
зупинилася щоб він її об'їхав, ОСОБА_1,
не переконавшись в тому, що його маневр
буде безпечним для інших учасників
дорожнього руху, не маючи перешкод
технічного характеру, не дотримався
безпечного інтервалу, і в цей час
керований ним автобус правою боковою
частиною ( правими передніми дверима )
притиснув ОСОБА_3 до металевої огорожі -
турнікету, після чого, почувши крики
людей ОСОБА_1 зупинився, а потім
здійснив рух автобусу назад, щоб
звільнити її тіло, яке було затиснуте
між автобусом та турнікетом. Внаслідок
наїзду ОСОБА_3 отримала перелом
сідничної кістки зліва з обширними
синцями в ділянці тазу зліва та справа,
які згідно висновку судово-медичної
експертизи відносяться до тілесного
ушкодження середньої тяжкості.

У своїй апеляції, поданої в інтересах
потерпілої ОСОБА_3, адвокати ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 не оспорюючи правильності
кваліфікації дій засудженого та
призначеного йому судом першої
інстанції покарання, просять суд
апеляційної інстанції вирок в частині
часткового задоволення цивільного
позову скасувати та постановити свій
вирок, яким цивільний позов потерпілої
щодо відшкодування заподіяної
моральної шкоди задовольнити повністю.

Засуджений ОСОБА_1 в апеляції,
покликаючись на однобічність та
неповноту досудового і судового
слідства, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
просить апеляційний суд вирок
скасувати і постановити щодо нього
виправдувальний вирок через
відсутність у його діях складу злочину.

В обґрунтування своєї позиції
зазначає, що судом першої інстанції
допущено істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону,
зокрема порушено правила підсудності,
оскільки згідно ст. 37 КПК України 1960
року, кримінальна справа розглядається
в суді, в районі діяльності якого
вчинено злочин. Зазначає, що жодних
прямих доказів його винуватості
органом досудового слідства не
знайдено, не встановлено їх і при
розгляді справи в суді першої
інстанції. На думку апелянта вирок суду
ґрунтується лише на показах
потерпілої, адже жоден свідок не зміг
категорично заявити, що автобус під
його керуванням скоїв наїзд на
потерпілу. Вважає, що без усунення
суперечностей виявлених при розгляді
справи суд першої інстанції передчасно
прийшов до висновку про доведеність
його вини у вчиненні злочину.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
головуючого про обставини справи,
зміст вироку та зміст апеляцій, виступи
засудженого ОСОБА_1 і його захисника -
адвоката ОСОБА_2 в підтримку апеляції,
які заперечили апеляцію адвокатів
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в інтересах
потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_3 та
її представника - адвоката ОСОБА_4, які
підтримали апеляцію представників
потерпілої та заперечили апеляцію
засудженого, позицію прокурора про
законність вироку і необхідність
залишити його без змін, а подані
апеляції без задоволення, вивчивши
матеріали справи, обговоривши наведені
в апеляціях доводи, встановила
наступне.

Суд першої інстанції повністю дослідив
зібрані по справі докази, правильно
встановив фактичні обставини справи,
дав вірну юридичну оцінку діям ОСОБА_1
та правильно вирішив цивільний позов у
справі.

Доводи апеляції засудженого при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції свого підтвердження не
знайшли.

Так, відповідно до ст. 240 КПК України 1960
року, попередній розгляд справи
здійснюється суддею з обов'язковою
участю прокурора. Участь інших
учасників процесу при попередньому
розгляді справи є необов'язковою.

Відповідно до
адміністративно-територіального
ділення місце ДТП знаходиться на
території Залізничного району м.
Львова, а тому вказана кримінальна
справа підсудна даному суду, про що
правильно зазначено в постанові
попереднього розгляду справи від 27.09.2011
року (а.с. 153).

Суд першої інстанції належним чином
дослідив зібрані у справі докази на
підставі яких обґрунтовано прийшов до
висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у
вчиненні злочину і правильність цих
висновків сумнівів у суду апеляційної
інстанції не викликає.

Використання в ході досудового
слідства при відтворенні обстановки і
обставин події іншого автобуса БАЗ-А079
не вплинуло на результати даної
слідчої дії, адже при відтворенні
обстановки і обставин події слідчим
було використано автобус одної моделі,
який має ті самі технічні
характеристики, що і автобус БАЗ-А0970
н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 на
момент вчинення ДТП.

Районний суд обґрунтовано відхилив
клопотання захисту про надання
доручення органу досудового слідства
про проведення відтворення обстановки
і обставин події, оскільки дана слідча
дія в ході досудового слідства була
проведена з дотриманням вимог КПК, а
адвокат ОСОБА_2 в своєму клопотанні не
конкретизував, які саме фактичні дані
підлягають перевірці та уточненню. У
своєму клопотанні захисник зазначив
про перевірку і уточнення тих фактів,
які були одержані під час досудового
слідства. Відтворення обстановки і
обставин події ДТП проводилось слідчим
за участю потерпілої ОСОБА_3 та
засудженого ОСОБА_1 окремо, які свої дії
та події ДТП відтворили на місці в
присутності слідчого і понятих. За
таких умов районний суд правильно
прийшов до висновку про відсутність
підстав для повторного проведення
обставин події за участю обох
учасників ДТП, так як такої
необхідності з матеріалів справи не
вбачав.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що
не бачили як відбувся наїзд на
потерпілу ОСОБА_3, проте підтвердили, що
бачили, що в момент зупинки автобуса
потерпіла знаходилась між огорожею (
турнікетом ) і автобусом, обернута
обличчям до турнікетів, а спиною до
автобуса, що узгоджується з іншими
доказами по справі та спростовує
доводи засудженого в апеляції про
відсутність вини в його діях.

Невірними є ствердження засудженого в
апеляції про те, що допитана в суді
експерт ОСОБА_9 пояснила, що виявлені в
потерпілої ушкодження не є
характерними для автотравми і могли
бути спричинені будь-якими тупими
предметами. Як вбачається з протоколу
судового засідання, при допиті в суді
остання пояснила, що отримані ОСОБА_3
тілесні ушкодження у вигляді закритого
перелому сідничної кістки зліва з
обширними синцями в ділянці тазу зліва
та справа, утворились від здавлювання
тіла ОСОБА_3 в ділянці тазу між тупими
предметами, якими могли бути частини
рухомого автобуса та металева огорожа.
Усі тілесні ушкодження, у тому числі і
забій правої половини грудної клітки
та синці на правому плечі, могли бути
спричинені 11.06.2011 року в момент ДТП ( а.с.
245 ).

Як вбачається з висновку автотехнічної
експертизи, в її основу були покладені
вихідні дані зібрані під час
досудового слідства у встановленому
законом порядку, з врахуванням чого
ствердження засудженого в апеляції про
те, що висновок експерта не ґрунтується
на фактичних обставинах справи не
відповідають дійсності.

Суд ретельно допитав свідка ОСОБА_10,
який пояснив, що знаходився неподалік
від місця пригоди і почувши крики людей
підійшов ближче та побачив, що
маршрутне таксі притиснуло до
металевої огорожі жінку похилого віку (
а.с. 196 ).

Помилковими є покликання ОСОБА_1 на
покази свідка ОСОБА_11, адже під час її
допиту в суді остання не заявляла про
те, що наїзду на потерпілу не було, як
він стверджує про це в апеляції ( а.с. 262
).

Не відповідають дійсності і заяви
засудженого про те, що покази
потерпілої ОСОБА_3 є суперечливими та
непослідовними. Суд в судовому
засіданні ретельно допитав потерпілу,
яка дала вичерпні покази щодо обставин
справи, і її покази повністю
узгоджуються з іншими доказами у
справі ( а.с. 177-178 ).

Безпідставними є ствердження
засудженого про те, що суд не встановив
коли і в якому місці ділянки дороги він
побачив потерпілу, оскільки ці
обставини були з'ясовані судом під час
допиту підсудного, який пояснив, що
побачив потерпілу праворуч біля
турнікету у момент, коли здійснював
поворот праворуч до торгового ринку,
навпроти будинку № 364 по вул. Шевченка
( а.с. 203 ).

Що стосується питання відшкодування
потерпілій ОСОБА_3 заподіяної
моральної шкоди, про що ставлять
питання в апеляції адвокати ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, то як вбачається з вироку,
цивільний позов потерпілої про
відшкодування моральної шкоди був
вирішений судом з дотриманням вимог
закону та задоволений частково
виходячи з принципів співрозмірності й
справедливості. Ті обставини на які
вони покликаються в апеляції ( похилий
вік потерпілої, тяжкість тілесних
ушкоджень отриманих внаслідок ДТП,
стан її здоров'я, глибина душевних
страждань пережитих потерпілою ) були
суду відомі. Саме з врахуванням цих
обставин та обставин справи,
дотримуючись принципів
співрозмірності, розумності і
справедливості районний суд правильно,
на підставі ст.ст. 1167, 1168, 1172, 1187, 1194 ЦК
України, частково задовольнив
цивільний позов потерпілої і стягнув з
ЗАТ « Українська екологічна страхова
компанія » та ПАТ « Львівське АТП 14630 »
на її користь по 5000 грн., усього 10 000
грн., а в решті позовних вимог відмовив.

Доводи апеляції про включення в розмір
моральної шкоди документально не
підтверджених витрат на лікування
потерпілої не ґрунтуються на вимогах
закону і є безпідставними.

З врахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що вирок
районного суду є законним та
справедливим, а тому підстав для
задоволення апеляцій не вбачає і
залишає вирок без змін.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 362, 366, 377 КПК України 1960 року, п. 15
Розділу ХІ КПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_1
та адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_4 залишити
без задоволення, а вирок Залізничного
районного суду м. Львова від 03 червня 2013
року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом трьох місяців з дня її
проголошення.

Судді :

Голубицький С.С.
Калиняк О.М.
Стельмах І.О.