У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати

у кримінальних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Кліменко М.Р. і Таран Т.С.,

за участю прокурора захисників

Ковтун Н.Я., ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,

засуджених

ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_10, ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві 8 квітня 2008 року кримінальну справу за
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, касаційними скаргами потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3 з доповненнями до
них, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5 з доповненням захисника ОСОБА_6,
захисника ОСОБА_7, засуджених ОСОБА_1,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з доповненнями до касаційних скарг засуджених на
вирок апеляційного суду Львівської області
від 21 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

зазначеним вироком засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше
не судимого,

- за ч.
2 п. п. 7,
12 ст. 115 КК України на
15 років позбавлення волі;

- за ч.
2 ст. 15 і ч. 2 п.п. 1, 7, 12 ст. 115 КК
України до довічного позбавлення волі;

- за ч.
1 ст. 122 КК України на
2
роки позбавлення волі;

- за ч.
2 ст. 186 КК України на
5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.
1 ст. 263 КК України на
2 роки позбавлення волі;

- за ч.
2 ст. 263 КК України на
2 роки позбавлення волі;

- за ч.
4 ст. 296 КК України на 6 років
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.
70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України,

раніше не судимого,

·
за ч. 4 ст. 296 КК
України на 4 роки позбавлення волі.

ОСОБА_10,

ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України,

раніше не судимого,

- за ч.
2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі;

- за ч.
2 ст. 187 КК України на
7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є його власністю;

- за ч. 2 ст.
296 КК України на 2 роки
позбавлення волі;

- за ч.
4 ст. 296 КК України на
4 роки позбавлення
волі;

- за ч.
1 ст. 122 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.
70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

ОСОБА_14,

ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України,

раніше не судимого,

·
за ч. 2 ст. 185 КК України
на 2 роки позбавлення волі;

·
за ч. 2 ст. 186 КК України
на 5 років позбавлення волі;

·
за ч. 4 ст. 296 КК України
на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_14 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України,

раніше не судимого,

·
за ч. 4 ст. 296 КК України
на 4 роки позбавлення волі;

·
за ч. 1 ст. 122 КК України
на 2 роки позбавлення волі;

·
за ч. 2 ст. 296 КК України
на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.
70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі
на строк 4 роки
.

ОСОБА_15,

ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України,

раніше не судимого,

·
за ч. 4 ст. 296 КК України - на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено
від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням передбачених ст. 76 КК України
обов'язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання,
роботи або навчання.

За вироком суду ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14 і ОСОБА_15
засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

У ніч на 31 травня 2004 року близько 1 год. 30
хв. ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку № 44 по вул. Коваліва м. Борислава,
за попередньою змовою з особою, що вчинила суспільно-небезпечне
діяння і кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, а також
з трьома іншими особами, кримінальна справа щодо яких виділена в окреме провадження у зв'язку з оголошенням їх в розшук, будучи у стані алкогольного
сп'яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної
неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, зустрівшись із раніше незнайомими ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_18, безпричинно затіяв
з ними сварку та бійку, під час якої вони нанесли потерпілому ОСОБА_16 удари руками й ногами в
різні частини тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження.
Під час цієї бійки ОСОБА_1 з метою умисного вбивства ОСОБА_16 за попередньою змовою з іншими особами, кримінальна справа щодо яких виділена в окреме провадження, з хуліганських мотивів наніс потерпілому
ножем типу мисливського,
що є холодною зброєю, непроникаючі та проникаючі колото-різані поранення пальця правої китиці, правої сідниці, правого стегна, колото-різані поранення грудної клітки справа, у тому числі з пошкодженням пристінкової плеври і правої
легені, що потягло внутрішню та зовнішню кровотечу, внаслідок чого потерпілий помер.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_1 за попередньою змовою з особами, кримінальна справа щодо яких виділена в окреме провадження, нанесли потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_17 множинні удари кулаками
й ногами в різні частини
тіла, спричинивши ОСОБА_17 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_18 - середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 після умисного вбивства ОСОБА_16, діючи за попередньою змовою з іншими особами, кримінальна справа щодо яких виділена в окреме провадження, ножем, який є холодною зброєю, маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_17 із хуліганських мотивів, наніс йому сім колото-різаних ран
обох стегон, сідниць, передньої поверхні грудної клітки зліва,
однак свій умисел на вбивство потерпілого не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при заподіянні удару ножем в область серця ОСОБА_17 перешкодою стало ребро. Крім того, ОСОБА_17 упав на землю як мертвий та в подальшому йому
було своєчасно надано медичну допомогу, а ОСОБА_1 продовжив свої злочинні дії щодо потерпілого ОСОБА_18, якому з хуліганських мотивів наніс ножем сім колото-різаних
поранень у ділянках великого вертлюга правої стегнової
кістки, правого стегна, спричинивши потерпілому
середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У вересні 2003 року близько 17 год. ОСОБА_1 з метою незаконного заволодіння
чужим майном, разом з особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, та двома невстановленими
особами приїхав автомашиною в с. Явора Турківського
району Львівської області, де під приводом купівлі двох мисливських рушниць у неповнолітнього
ОСОБА_19 виїхав з останнім за межі населеного
пункту нібито для перевірки їх придатності. Перебуваючи в салоні автомашини, ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою групою
осіб, притримав целофановий кульок з
рушницями, а потерпілого умисно виштовхав з салону автомашини, застосувавши
насильство, що не є небезпечним
для його життя чи здоров'я, і таким чином відкрито заволодів майном, що належало батькові потерпілого
- ОСОБА_20, а саме двоствольною
гладкоствольною мисливською рушницею іноземного виробництва 16 калібру НОМЕР_1, вартістю 180 грн., та одноствольною гладкоствольною мисливською
рушницею "ИЖ - 18" 32 калібру
НОМЕР_2, вартістю 120 грн., всього на суму 300 грн.

У лютому 2004 року
ОСОБА_1, зберігаючи викрадені мисливські рушниці
в будинку за місцем свого проживання АДРЕСА_1, умисно
незаконно шляхом спилювання вкоротив передню
частину стволів і приклад двоствольної
гладкоствольної мисливської рушниці іноземного виробництва 16 калібру НОМЕР_1, тобто виготовив обріз,
що є вогнепальною зброєю, який незаконно зберігав за вищевказаною адресою. У травні 2004 року ОСОБА_1 умисно незаконно переніс даний обріз в спортивній сумці та передав на зберігання
особі, що вчинила суспільно-небезпечне діяння і кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження.

ОСОБА_1, придбавши влітку 2001 року
на ринку в м. Дрогобичі два ножі, виготовлені по типу мисливських, а взимку 2002 року, знайшовши на пл. І. Франка м. Борислава металевий кастет, виготовлений кустарним способом,
які є холодною зброєю колюче-ріжучої та ударно-роздроблюючої дії, умисно без передбаченого
законом дозволу переніс їх до місця свого проживання,
а в травні 2004 року переніс їх в спортивній сумці та передав
на зберігання особі, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження і направлена для застосування
примусових заходів медичного характеру.

Протягом 30-31 травня 2004 року ОСОБА_1 переносив холодну зброю - ніж, виготовлений по типу мисливського, по адміністративній території м. Борислава
безпосередньо при собі, а після вчинення умисних злочинів щодо ОСОБА_16, ОСОБА_18 та ОСОБА_17 повторно передав його на зберігання
особі, щодо якої кримінальна справа
виділена в окреме провадження.

07.02.2004 року близько 24 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та особами, кримінальна справа
щодо яких виділена в окреме
провадження в зв'язку з їх розшуком, з метою
заволодіння чужим майном шляхом розбою, вдягнувши на обличчя маски, в під'їзді будинку № 26 по вул.Дорошенка м. Борислава напали на потерпілого ОСОБА_21, збили його з ніг, нанесли кулаками та ногами численні
удари в різні частини тіла, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, та заволоділи майном потерпілого на загальну суму 460 грн..

21.02.2004 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 за попередньою змовою
з ОСОБА_14 та особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме
провадження у зв'язку з її розшуком, перебуваючи поблизу будинку №56
по вул. Коваліва м.
Борислава, вдягнувши на обличчя маски, підбігли до ОСОБА_22 і, застосувавши до нього сльозогінний газ,
збили з ніг, нанесли кулаками та ногами удари в різні частини тіла, тобто
застосували насильство, що не є небезпечним для життя
чи здоров'я потерпілого, та заволоділи наручним годинником "Суперіор" вартістю
35 грн. та грошима в сумі 5 грн..

24.04.2004 року близько 23 год. ОСОБА_1 за попередньою змовою
з ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_15 і двома особами, справа щодо яких виділена в окреме провадження, перебуваючи біля приміщення школи № 4 по вул. Коваліва м. Борислава, де відбувалося
весілля, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, заздалегідь заготовили для заподіяння тілесних ушкоджень дерев'яні палиці, викликали ОСОБА_23 з весілля на вулицю, де особа, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження і направлена для застосування примусових
заходів медичного характеру, безпричинно нанесла удар ногою в задню частину тулуба потерпілого.
Коли потерпілий почав
утікати, вказані особи наздогнали його на
вул. Зеленій м. Борислава, збили з ніг і, не дивлячись на те,
що ОСОБА_23 не чинив опору, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 нанесли йому удари ногами, а ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 без будь-яких суттєвих
приводів, діючи узгоджено, побили
потерпілого дерев'яними палицями та ногами, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я, а ОСОБА_12, окрім того, заподіяв ножем колото-різані
рани на обох стегнах потерпілого, заподіявши
йому легкі тілесні ушкодження.

У січні 2004 року в період часу з 24 год. до 1 год. ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_14 і двома особами, кримінальна справа щодо яких виділена в окреме провадження, з метою незаконного
заволодіння чужим майном,
перебуваючи поблизу будинку № 26 по вул. Коваліва в м.Бориславі, вдягли на обличчя маски і підбігли до ОСОБА_24, збили його з ніг, нанесли численні удари в різні частини тіла, тобто застосували
насильство, що не є небезпечним для його життя чи здоров'я, та відкрито заволоділи мобільним телефоном
останнього "Самсунг Р-210", вартістю 800грн., із стартовим пакетом
оператора мобільного зв'язку "Київстар", вартістю 162 грн..

01.05.2006 року близько 21.00 год. ОСОБА_10,
перебуваючи на пл. І.Франка в м. Бориславі, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів
явної неповаги до суспільства, що
супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно наніс удар скляною пляшкою по голові
потерпілого ОСОБА_25, після чого разом з
ОСОБА_8 нанесли йому ще понад
20 ударів ногами й руками в різні частини тіла,
спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У січні 2004 року близько 22 год. ОСОБА_9 за попередньою змовою з особою, кримінальна справа
щодо якої виділена в окреме
провадження у зв'язку з її розшуком, перебуваючи поблизу бару "Плай" на вул.Трускавецькій м.Борислава, таємно повторно викрали
у ОСОБА_26 мобільний телефон
"Нокія - 6610", вартістю 1599 грн., із стартовим пакетом
мобільного оператора зв'язку "Київстар", вартістю 160 грн., який під час падіння потерпілого
випав на тротуар.

У кінці лютого 2004 року ОСОБА_9, перебуваючи в приміщенні школи № 7 у м. Бориславі, з роздягальні таємно повторно викрав з кишені
штанів потерпілого ОСОБА_27 мобільний телефон
"Самсунг -628", вартістю 929грн., із стартовим пакетом оператора мобільного
зв'язку "Київстар", вартістю 160 грн.

29.03.2006 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_9, перебуваючи біля будинку №58 на вул. Коваліва м.
Борислава, безпричинно учинив сварку з ОСОБА_28 та ОСОБА_17 і з
хуліганських спонукань наніс ОСОБА_22 декілька ударів руками
та удар заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень ножем, спричинивши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я, та, продовжуючи свої хуліганські дії, безпричинно завдав ОСОБА_17 удар ножем, спричинивши йому легкі тілесні ушкодженням,
що потягли короткочасний розлад
здоров'я, тобто вчинив хуліганство, що супроводжувалося
особливою зухвалістю із застосуванням холодної зброї.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, стверджує, що вирок щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 підлягає зміні у
зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, зокрема, їх дії за
ч.4 ст.296 КК України за епізодом щодо
ОСОБА_3 судом безпідставно кваліфіковано за ознакою виняткового цинізму, а дії
ОСОБА_14 за епізодом щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_17 - за кваліфікуючою ознакою
застосування холодної зброї.

Також зазначає, що суд у
мотивувальній частині вироку помилково
вказав про спричинення ОСОБА_14 середньої тяжкості тілесних ушкоджень
потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_17, оскільки згідно з висновком судово-медичних
експертиз у них встановлено наявність легких тілесних ушкоджень, що потягли
короткочасний розлад здоров'я.

Доводячи, що ОСОБА_14 призначено покарання, яке внаслідок м'якості не
відповідає тяжкості злочину та даним про засудженого, просить вирок щодо нього
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

У касаційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_8 за епізодом злочинних дій
щодо нього безпідставно засуджено за спричинення середньої тяжкості тілесних
ушкоджень та за хуліганство, вчинене групою осіб, та посилається на те, що
ОСОБА_10 побив його не з хуліганських мотивів, а з ревнощів. Просить пом'якшити
призначене ОСОБА_8 покарання, звільнивши його від відбування покарання з
випробуванням. У доповненнях до касаційної скарги зазначає, що середньої
тяжкості тілесні ушкодження він отримав при ДТП, а не від дій ОСОБА_8 та
ОСОБА_10;

- потерпілий ОСОБА_28 доводить, що ОСОБА_29 та ОСОБА_9
призначено надмірно суворе покарання та
просить змінити вирок щодо них, пом'якшити призначене їм покарання та звільнити
їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. У доповненнях
до касаційної скарги зазначає, що частину тілесних ушкоджень, наявних у нього,
він отримав при самостійному падінні зі східців, окрім того, стверджує, що він
був ініціатором конфлікту, який стався 24.04.2004 року;

- захисник ОСОБА_30 в інтересах ОСОБА_1 стверджує, що висновки суду, викладені у
вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого судом було
неправильно застосовано кримінальний закон при кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2
п.п.7, 12 ст.115, ч.2 ст.15 і ч.2 п.п.1, 7, 12 ст.115 КК України по епізодах
щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та за ч.4 ст. 296 КК України - щодо ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18. Просить дії ОСОБА_1 по епізоду вбивства ОСОБА_16
перекваліфікувати на ч.1 ст.115 КК України, оскільки ОСОБА_1 діяв з особистих
неприязних стосунків, що виникли до ОСОБА_16 у зв'язку з неправомірними діями
останнього, і при цьому не мав попередньої змови на вчинення цих дій з іншими
особами та не діяв у групі з ними, а по
епізоду замаху на вбивство ОСОБА_17
- перекваліфікувати дії ОСОБА_1 на ч. 4
ст. 296 КК України, призначивши засудженому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України з урахуванням
пом'якшуючих покарання обставин;

- доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_1 аналогічні доводам,
викладеним у касаційній скарзі його захисником ОСОБА_4;

- захисник ОСОБА_31 доводить, що ОСОБА_12 не мав умислу на грубе порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою
зухвалістю та винятковим цинізмом, оскільки бійка між ним та потерпілим ОСОБА_3
виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків. Окрім того, зазначає, що в
процесі бійки не застосовувалися предмети, заздалегідь заготовлені для
нанесення тілесних ушкоджень, оскільки дерев'яні палиці були вирвані з паркану
на місці злочину. Також посилається на
те, що суд, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за цим епізодом за ознакою хуліганства, що
супроводжувалося винятковим цинізмом, порушив вимоги ст.275 КК України та вийшов за межі пред'явленого обвинувачення, а
висновок суду про заподіяння ОСОБА_3 колото-різаних ран, які є легкими
тілесними ушкодженнями, ґрунтується на припущеннях. Стверджує, що ОСОБА_9
призначено надмірно суворе покарання, оскільки, з урахуванням тяжкості
вчиненого ним злочину та даних про його особу та пом'якшуючих покарання
обставин, його виправлення можливе без
ізоляції від суспільства. Просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд;

- у доповненнях до касаційної скарги захисника ОСОБА_5 захисник ОСОБА_32
стверджує, що ОСОБА_12 у судовому засіданні поводився коректно та
дисципліновано, а його неявка в судове засідання була викликана хворобою, а
тому, з урахуванням даних про його особу та пом'якшуючих покарання обставин,
існували підстави для призначення покарання без ізоляції від суспільства;

- захисник ОСОБА_7 стверджує, що дії ОСОБА_8 неправильно
кваліфіковано за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України по епізодах щодо
ОСОБА_3 і ОСОБА_25, оскільки ОСОБА_8, заподіявши потерпілим легкі тілесні
ушкодження, діяв з особистої неприязні до них і не мав попередньої змови з
іншими особами на вчинення злочинів щодо цих потерпілих. Зазначає, що при
призначенні ОСОБА_8 покарання суд не повною мірою врахував дані про його особу
та пом'якшуючі покарання обставини. Просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд;

- засуджений ОСОБА_8, стверджуючи про неправильність кваліфікації
його дій за ч.4 ст.296, ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України по епізодах щодо
ОСОБА_3 і ОСОБА_25, наводить аналогічні доводи доводам захисника ОСОБА_33.
Просить пом'якшити призначене йому покарання, застосувавши ст.ст. 69, 75 КК
України. У доповненнях до
касаційної скарги ОСОБА_8 вказує на те, що він не мав умислу на вчинення
хуліганських дій щодо потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_2, діяв з неприязних стосунків
до них без особливої зухвалості і виняткового цинізму. Стверджує, що ніякої
палиці не мав і нею ОСОБА_3 не бив,
вдарив його лише один раз ногою, за що не може нести відповідальності за ст.
125 КК України внаслідок відсутності скарги потерпілого. Зазначає, що середньої
тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 не заподіював, по голові і в
грудну клітку його не бив, наніс лише один удар по нозі. Вважає, що за цим
епізодом учинив злочин, передбачений ст.125 КК України, але не може нести відповідальність
у зв'язку з відсутністю скарги потерпілого.
Вказує, що суд не врахував позитивні дані про його особу, факт
примирення з потерпілими. Просить вирок щодо нього скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд;

- засуджений ОСОБА_12 доводить, що його дії за ч.4 ст.296 КК України
кваліфіковано неправильно, а при призначенні покарання у суду були підстави
визначити його нижче від найнижчої межі санкції статті, за якою його засуджено,
та для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Просить вирок
змінити та пом'якшити призначене покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК
України. У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_12 зазначає, що він не вчиняв хуліганських дій
щодо ОСОБА_3, у тому числі з виключним
цинізмом, не мав при собі ножа і не наносив ним ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, а
діяв щодо нього з особистих неприязних
стосунків. Також вказує, що палку з паркану вирвав не з метою побиття потерпілого, а для свого захисту, вдарив ОСОБА_3 нею лише один
раз, заподіявши легкі тілесні ушкодження, а тому міг нести відповідальність
тільки за ст. 125 КК України, якби про
це подав скаргу потерпілий. Посилається на те, що, будучи неповнолітнім, під
час дізнання і на початку досудового слідства показання давав під погрозами
працівників міліції, які диктували йому показання, обіцяючи відпустити, і при
цьому не були присутніми його захисник та родичі. Також вказує на призначення
йому судом надмірно суворого покарання і вважає, що існують підстави для
застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України. Вирок щодо нього просить скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд;

- засуджений ОСОБА_10 просить врахувати пом'якшуючі його покарання
обставини та пом'якшити призначене йому покарання, визначивши його нижче від найнижчої межі санкцій статей, за які
його засуджено.

По справі на касаційне подання прокурора подані заперечення засудженим
ОСОБА_14, його захисниками - ОСОБА_12 та адвокатом ОСОБА_26.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, пояснення прокурора на підтримання касаційного подання в частині зміни
вироку щодо ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 з виключенням з кваліфікації їх дій за ч. 4 ст.
296 КК України за епізодом хуліганства щодо
потерпілого ОСОБА_3 кваліфікуючої ознаки - виняткового цинізму,
а щодо ОСОБА_14 з виключенням з кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК
України за епізодом хуліганства щодо потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_17 кваліфікуючої ознаки
- застосування холодної зброї; пояснення
засудженого ОСОБА_1 та його захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_13 на підтримання касаційних
скарг ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_4; пояснення засудженого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_5 на підтримання їх
касаційних скарг з доповненнями і доповнень адвоката ОСОБА_6; пояснення засудженого
ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання їх касаційних скарг; пояснення
засудженого ОСОБА_10 на підтримання своєї касаційної скарги; пояснення засудженого
ОСОБА_14 і його захисника ОСОБА_12 із запереченнями проти касаційного подання
прокурора в частині м'якості призначеного ОСОБА_14 покарання; думку прокурора про скасування вироку
в частині засудження ОСОБА_1 за епізодами злочинних дій щодо потерпілих
ОСОБА_16, ОСОБА_18 та ОСОБА_17 з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд, про зміну вироку в частині виключення
кваліфікуючих ознак злочинів за епізодами, зазначеними у касаційному поданні,
та про залишення вироку в решті без зміни; перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи касаційного подання та касаційних скарг, колегія суддів вважає,
що касаційна скарга потерпілого ОСОБА_2 задоволенню не
підлягає, а касаційне подання прокурора та касаційні скарги інших осіб підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.
186 (щодо потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_22), ч. 2 ст. 187 (щодо потерпілого
ОСОБА_27), ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України; винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 186 (щодо потерпілого ОСОБА_24), ч. 2 ст. 187 (щодо
потерпілого ОСОБА_27) КК України; винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочинів,
передбачених ч.2 ст. 185 (щодо потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_27), ч.2 ст. 186
(щодо потерпілих ОСОБА_24 та ОСОБА_22) КК України, за обставин, встановлених
судом, підтверджена наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку,
і дії засуджених за цими епізодами правильно кваліфіковані судом. Це не
заперечується у касаційному поданні та касаційних скаргах засуджених та їх
захисників.

Твердження потерпілого ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7
у касаційних скаргах про те, що ОСОБА_8 та
ОСОБА_10 безпідставно засуджені
за ч. 2 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України
за вчинення групою осіб злісного хуліганства, що супроводжувалось особливою
зухвалістю - заподіянням ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесних ушкоджень,
є такими, що спростовані сукупністю доказів, досліджених судом і детально
викладених у вироку.

Зокрема, з показань ОСОБА_10, який вирок в частині обґрунтованості його
засудження і правильності кваліфікації його дій не оскаржив, убачається, що у вечірній час 01.05.2006
року при зустрічі з ОСОБА_2 у
громадському місці з незначного приводу - незадоволення дзвінком
останнього по телефону його знайомій
дівчині він умисно вдарив ОСОБА_25 пустою пляшкою з-під пива по голові, від
чого пляшка розбилася, ОСОБА_2 впав, а він разом із ОСОБА_8, який приєднався до
нього, діючи в групі, почали бити
потерпілого руками й ногами по різних частинах тіла, у тому числі по голові й
тулубу, доки їх дії не припинив ОСОБА_35. Після цього вони завели ОСОБА_25 до
кафе, де і залишили. У подальшому він приходив до ОСОБА_25 в лікарню, вибачався перед ним і
просив забрати заяву з міліції.

Ці обставини підтвердив і свідок
ОСОБА_35.

Аналогічні показання ОСОБА_10 давав і під час очних ставок з ОСОБА_2 та
ОСОБА_8, вказуючи, що потерпілого разом з ним
по голові й тулубу бив і
ОСОБА_36.

Сам ОСОБА_36 під час досудового слідства і, уточнюючи свої показання в суді, не заперечував, що бив ОСОБА_25 разом
із ОСОБА_34, однак визнавав нанесення потерпілому тільки 3-4 ударів.

Потерпілий ОСОБА_2 підтвердив факт свого побиття в громадському місці
ОСОБА_34, який викликав його на зустріч з метою познайомитись, але раптово без будь-якої причини вдарив його
пляшкою по голові, а потім бив руками й
ногами разом з особами (особою), яких він не бачив, оскільки закривав голову
руками, та доповнив, що після побиття йому було погано, внаслідок чого з кафе
його забрав родич, а наступного дня його відвезли до лікарні, куди дійсно з
вибаченнями приходив ОСОБА_37. У подальшому за даними медичної документації у
нього було встановлено середньої тяжкості тілесні ушкодження, отримані в
результаті побиття 01.05.2006 року.

За висновками судового-медичної експертизи у ОСОБА_25 було виявлено
численні (не менше ніж по 20 синців та саден) тілесні ушкодження на голові,
руках, тулубі, які відповідали строку та
обставинам його побиття, названим ним та ОСОБА_34, були заподіяні у тому числі пляшкою по голові та кулаками й ногами у
взутті по голові й тулубу, і ці тілесні ушкодження відносились до категорії
легких, крім ушкоджень у виді забою грудної клітки, перелому верхньої третини
грудини зі зміщенням, які були тілесними ушкодженнями середньої тяжкості.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2, спочатку подавши заяву про розшук та
притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які його безпричинно
побили, а потім звернувшись з проханням
про не притягнення цих осіб (ОСОБА_10 та ОСОБА_8) до кримінальної
відповідальності з огляду на те, що вони відшкодували йому шкоду і він
претензій до них не має, ніколи не заявляв, що тілесні ушкодження було отримано
ним за інших обставин, а не внаслідок дій цих осіб.

Зазначеними доказами спростовуються
твердження у касаційних скаргах, що
ОСОБА_37 і ОСОБА_36 діяли щодо
ОСОБА_25 не групою осіб, а кожний особисто з особистих неприязних стосунків до
потерпілого і не порушували своїми діями громадський порядок; що ОСОБА_36 наніс
ОСОБА_2 лише один удар ногою по нозі і не причетний до заподіяння йому
середньої тяжкості тілесних ушкоджень; що ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні
ушкодження були отримані не від спільних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8, а під час дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за цим епізодом правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.
296 та ч. 1 ст. 122 КК України.

Доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні 29.03.2006 року злісного
хуліганства з особливою зухвалістю і застосуванням ножа, заздалегідь
заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок чого ОСОБА_22 та
ОСОБА_17 було заподіяно легкі тілесні ушкодження, підтверджена дослідженими судом і наведеними у вироку
доказами, і дії засудженого ОСОБА_14 за
цим епізодом правильно кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 296 КК України, що ним не оспорюється.

Разом з тим, як правильно зазначено в касаційному поданні прокурора,
суд при кваліфікації дій засудженого за
цим епізодом вийшов за межі пред'явленого ОСОБА_14 обвинувачення, зазначивши у
вироку, що ОСОБА_9 застосував до потерпілих
ніж, який є холодною зброєю.

Як видно з матеріалів справи, ніж, який був використаний ОСОБА_14 щодо
ОСОБА_38 і ОСОБА_17 під час хуліганських дій, органами досудового
слідства виявленим не був і не досліджувався на предмет, чи був він холодною
зброєю. Тому застосування ножа як холодної зброї не вмінялося ОСОБА_14 за
обвинуваченням у вчиненні за цим епізодом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296
КК України.

З огляду на це, зазначена кваліфікуюча ознака хуліганства підлягає
виключенню з вироку суду.

У той же час колегія суддів вважає
помилковим твердження прокурора у касаційному поданні про
зазначення судом у вироку, що ОСОБА_9 у
результаті хуліганських дій спричинив потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_17 середньої
тяжкості, а не легкі тілесні ушкодження.

Як видно зі справи, за цим епізодом
встановлено заподіяння потерпілим легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний
розлад здоров'я, і саме такої тяжкості
тілесні ушкодження зазначені у вироку суду.

Ураховуючи викладене, в цій частині касаційне подання прокурора не підлягає
задоволенню.

Висновок суду про доведеність винуватості засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 у вчиненні 24.04.2004 року групою осіб разом ще з
двома особами, справа щодо яких виділена в окреме провадження, злісного
хуліганства із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення
тілесних ушкоджень, що супроводжувалося особливою зухвалістю - заподіянням
потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад
здоров'я, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам справи,
обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів, які
досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.

Обґрунтованість засудження за цим епізодом
і правильність кваліфікації дій
за наведеними вище кваліфікуючими ознаками за ч. 4 ст. 296 КК України не
оспорюються засудженими ОСОБА_15 і ОСОБА_14, які касаційних скарг не подали, та
засудженими ОСОБА_34 і ОСОБА_1 та його
захисником у поданих касаційних скаргах.

Твердження засуджених ОСОБА_11, ОСОБА_8 та їх захисників про те, що ці
засуджені діяли щодо ОСОБА_3 з особистих
неприязних стосунків, а не з хуліганських мотивів, і вдарили потерпілого лише
по одному разу та при цьому ОСОБА_36 не мав ніякої палки, а ОСОБА_39
заздалегідь палку не заготовляв для нанесення тілесних ушкоджень, а підібрав її
на місці для свого захисту від дій ОСОБА_3, а тому вони не можуть нести
відповідальності за ч. 4 ст. 296 КК України, є безпідставними, оскільки
спростовані сукупністю доказів, наведених у вироку.

Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_3 видно, що, перебуваючи у приміщенні
школи на весіллі, у нього та його матері виник конфлікт з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з
приводу неправильної поведінки останніх, які не були гостями на весіллі. Конфлікт було припинено гостями. Через деякий час його викликали на подвір'я
школи, де він побачив групу хлопців, один з яких його відразу вдарив.
Побоюючись побиття, він почав втікати, але його наздогнали, збили на землю і
побили ногами та дерев'яними палками по голові й тілу, від чого він втратив
свідомість. У подальшому виявилось, що йому заподіяні легкі тілесні ушкодження
з короткочасним розладом здоров'я, у тому числі й ножові поранення в області
ніг та сідниць.

З показань обвинувачених ОСОБА_9,
ОСОБА_10, які вони давали на досудовому слідстві, показань ОСОБА_12, ОСОБА_1,
ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_8, даних ними на досудовому слідстві і в
суді, убачається, що вони, по-різному
викладаючи в інтересах свого захисту обставини події, у той же час послідовно
вказували, що після конфлікту, який виник у приміщенні школи у ОСОБА_9 і
ОСОБА_8 з ОСОБА_3 та його матір'ю, всі засуджені перебували на дискотеці, а
потім вирішили повернутися до школи, щоб побити ОСОБА_3, для чого взяли з собою
дерев'яні палки, виламані з лавок та паркану, які роздавав хлопцям ОСОБА_39.
При цьому всі допитані, зазначаючи, у кого
саме в руках вони бачили палки,
вказували, що палок не було у ОСОБА_1 та ОСОБА_8, хоча останні бачили ці
предмети в руках інших членів групи. У
подальшому всі засуджені в своїх показаннях визнавали, що, коли ОСОБА_3
викликали зі школи, його зразу ж вдарив ОСОБА_8 у плече, після чого,
наздогнавши ОСОБА_3, його били ногами
ОСОБА_1 та ОСОБА_36, а інші - палками та ногами, доки потерпілий не перестав
рухатись, після чого за пропозицією
ОСОБА_1 всі припинили свої дії та залишили місце події. При цьому хлопці
казали, що у ОСОБА_11 був ніж, яким той
наносив ОСОБА_3 тілесні ушкодження по ногах.
За показаннями ОСОБА_10, на його запитання ОСОБА_39 підтверджував, що
саме він наносив ножем тілесні ушкодження ОСОБА_3

Згідно з висновками судово-медичної експертизи ОСОБА_3, у нього виявлено
численні тілесні ушкодження, у тому числі колото-різані рани на стегнах, забій
головного мозку, черепно-мозкова травма, які виникли від дії зазначених потерпілим предметів
(побиття ногами і палками), у строк і за обставин, вказаних потерпілим, та
повністю відповідають наведеним вище показанням засуджених.

Зміну засудженими показань, у яких вони
применшували свою роль у побитті ОСОБА_3 та зазначали, що не бачили дій
інших хлопців, суд правильно не взяв до уваги, визнавши їх такими, що
спрямовані на ухилення від відповідальності за фактично скоєне.

Також суд, належно перевіривши доводи підсудних ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_10 та давши оцінку доказам по
справі в їх сукупності, дійшов правильного висновку про недостовірність їх
посилань на те, що вони свої показання на досудовому слідстві давали під
психологічним та фізичним тиском
працівників міліції та під диктовку їм показань.

Твердження у касаційній скарзі і доповненнях до неї засудженого ОСОБА_11
про те, що він, будучи неповнолітнім, під час дізнання та на початку досудового
слідства у відсутності батьків та захисника піддавався заходам тиску,
обмовляючи себе, є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

Як видно зі справи, ОСОБА_39 перше своє пояснення про вчинення злочину щодо ОСОБА_3, в якому він
визнав побиття ним та іншими хлопцями
потерпілого заздалегідь заготовленими палками
та спричинення ним ОСОБА_3 тілесних ушкоджень в області
стегон викруткою, він дав у присутності
батьків, про що в його письмовому поясненні є відповідна відмітка та підписи. У
подальшому, уточнюючи свої показання при допитах як підозрюваного і
обвинуваченого, він був забезпечений
захисником та допити проводилися в присутності його законного представника -
матері ОСОБА_40, що підтверджується наявними у справі постановами та
протоколами процесуальних та слідчих дій. Зазначені особи ніколи не заявляли
про застосування до ОСОБА_11 погроз, насильства при дачі останнім своїх
показань чи про диктовку їх допитуваному.

За таких обставин немає підстав вважати, що по справі було порушено право
ОСОБА_11 на захист та він давав показання під впливом незаконних методів
ведення дізнання та досудового слідства.

Таким чином, дослідивши всі докази у сукупності, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_39, ОСОБА_41, ОСОБА_42 разом з двома особами,
справа щодо яких виділена в окреме провадження, діючи в групі осіб, із хуліганських спонукань грубо
порушили громадський порядок і з мотивів
явної неповаги до суспільства, умисно, з особливою зухвалістю і застосуванням
предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, побили
ОСОБА_3, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

Доводи потерпілого ОСОБА_3 у касаційній скарзі про те, що він був
ініціатором конфлікту з ОСОБА_8, є надуманим, оскільки це нічим не підтверджено
і спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що конфлікт виник у зв'язку
з тим, що ОСОБА_36 прийшов до приміщення
школи під час весілля і грубо поводився, не реагуючи на зауваження, в тому
числі старших осіб, зокрема, матері
ОСОБА_3. Також безпідставними і такими, що спрямовані на пом'якшення
відповідальності засуджених, є твердження ОСОБА_3 у касаційній скарзі, що
частину тілесних ушкоджень він отримав
не від дій засуджених, а при падінні зі східців, оскільки про це він раніше не заявляв і зазначені
обставини не підтверджені зібраними по
справі доказами.

Твердження у касаційних скаргах, що ОСОБА_36 і ОСОБА_39 діяли з особистих
неприязних стосунків до ОСОБА_3, а тому повинні нести відповідальність за ст.
125 КК України, - безпідставні, оскільки з матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_23 і ОСОБА_39 не мали між собою ніяких стосунків і конфліктів,
потерпілий ні на кого не нападав і своєю поведінкою не створював загрози, а конфлікт між ОСОБА_8 і ОСОБА_3 не давав
підстав для порушення нормальних умов відпочинку потерпілого і розправи над
ним, тим більше через певний час після конфлікту, із залученням до цього сторонніх осіб.
Характер дій ОСОБА_8 свідчить, що вони були поєднані з очевидним для нього
грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства,
що давало підстави для кваліфікації його дій як хуліганства.

Та обставина, що ОСОБА_36 і ОСОБА_1
не наносили ударів ОСОБА_3 палкою, не
звільняє їх від відповідальності за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки, хоча
вони й не застосовували предметів,
заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, однак своїми діями з
побиття потерпілого сприяли застосуванню цих предметів іншими
учасниками групи, з якими діяли узгоджено з єдиним умислом на вчинення особливо
злісного хуліганства, що супроводжувалось особливою зухвалістю і застосуванням
заздалегідь заготовлених для заподіяння тілесних ушкоджень предметів.

Разом з тим, у касаційних скаргах та касаційному поданні обґрунтовано
зазначено, що суд, кваліфікуючи дії засуджених за цим епізодом, безпідставно визнав кваліфікуючою ознакою
вчиненого ними хуліганства також винятковий
цинізм.

При цьому, кваліфікуючи за цією ознакою дії ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, суд вийшов за межі пред'явленого їм обвинувачення, яким ця кваліфікуюча ознака їм не вмінялася.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_1, то органи досудового слідства за цим
епізодом кваліфікували його дії і як вчинені з винятковим цинізмом. Однак, це
обвинувачення ОСОБА_1 не конкретизоване органами досудового слідства і судом, а
також воно не знайшло підтвердження матеріалами справи, з яких видно, що дії
ОСОБА_1 не були поєднані з демонстративною
зневагою до загальноприйнятих норм моралі, безсоромністю чи грубою
непристойністю або знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку тощо.

За таких обставин зазначена кваліфікуюча ознака хуліганства підлягає
виключенню з вироку суду по епізоду злочинних дій щодо ОСОБА_3 зі зміною в цій частині вироку суду.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для
скасування вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в частині їх засудження за ч. 4 ст.
296 КК України по епізоду 24.04.2004 року із закриттям справи в цій частині,
або з направленням її на нове розслідування чи новий судовий розгляд, як про це
просять засуджені та їх захисники у касаційних скаргах і в судовому засіданні
суду касаційної інстанції.

Таким чином, судом обґрунтовано визнано винуватими і засуджено: ОСОБА_1 - за ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1
ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 4 ст. 296 (за епізодом щодо ОСОБА_3) КК України,
ОСОБА_9 - за ч. 4 ст. 296 (за епізодом щодо ОСОБА_3) КК України, ОСОБА_10 - за
ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.187, ч. 2 ст. 296,
ч. 1 ст. 122 (по епізоду щодо ОСОБА_2), ч. 4 ст. 296 (по епізоду щодо ОСОБА_23)
КК України, ОСОБА_14 - за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 296 (за епізодами
щодо ОСОБА_3, ОСОБА_38 і ОСОБА_17) КК України,
ОСОБА_8 - за ч. 4 ст. 296 (за епізодом щодо ОСОБА_23), ч. 2 ст. 296, ч. 1
ст. 122 (за епізодом щодо ОСОБА_2) КК України, ОСОБА_11 - за ч. 4 ст.296 (за епізодом щодо ОСОБА_23) КК України.

При призначенні засудженим покарання
за ці злочини та за їх сукупністю суд урахував характер і ступінь
тяжкості вчиненого, дані про особу засуджених, пом'якшуючі та обтяжуючі їх
покарання обставини.

Правильність призначеного
засудженому ОСОБА_42 покарання не
заперечується у касаційному порядку.

При призначенні покарання ОСОБА_14 суд урахував, що він учинив декілька
злочинів, по місцю проживання характеризувався позитивно, а за місцем навчання
- негативно, та визнав пом'якшуючими його покарання обставинами те, що злочини
ним учинено вперше у неповнолітньому віці. З огляду на це, суд призначив йому
покарання, яке є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження
нових злочинів.

Підстав вважати це покарання надмірно м'яким, як про це зазначається в
касаційному поданні прокурора, не встановлено.

Також, призначаючи покарання ОСОБА_9, ОСОБА_24, ОСОБА_10, суд урахував
кількість і ступінь тяжкості вчинених ними
злочинів, роль кожного у їх
вчиненні, позитивні характеристики засуджених, та визнав пом'якшуючими покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обставинами -
вчинення ними злочинів уперше в неповнолітньому віці. Тому суд обґрунтовано
призначив їм покарання не в максимальній межі санкцій статей кримінального
закону, за якими їх засуджено. Призначене їм покарання за видом і розміром
є необхідним й достатнім для їх
виправлення і попередження нових злочинів, та свідчить про дотримання судом вимог
індивідуалізації покарання.

Твердження в касаційних скаргах потерпілих ОСОБА_23, ОСОБА_2, засуджених
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8 та їх захисників про надмірну суворість
призначеного цим засудженим покарання, є безпідставними, оскільки
суд покарання їм призначив відповідно до вимог ст.65 КК України.

Те, що потерпілі ОСОБА_28 та ОСОБА_2
вибачили засуджених і не мають претензій до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
а також те, що ОСОБА_39 не ухилявся від слідства і суду, про що зазначає його
захисник ОСОБА_32, не дає підстав для призначення цим засудженим покарання нижче за найнижчу межу
санкції статей кримінального закону, за якими їх засуджено, та для звільнення
їх від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для пом'якшення призначеного
ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК
України - колегія суддів не вбачає.

Оскільки зазначеним особам було призначено покарання у виді позбавлення
волі, яке належало відбувати реально, суд на законних підставах змінив запобіжний
захід і взяв під варту в залі суду засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_11. Підстав
вважати ці дії незаконними немає.

З огляду на викладене, касаційне подання і касаційні скарги в частині, що
стосується призначеного засудженим покарання і взяття їх під варту, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, вирішуючи касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, його
захисника ОСОБА_4, колегія суддів
вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а вирок у частині засудження
ОСОБА_1 за ч. 2 п.п. 7, 12 ст. 115 КК України,
ч. 2 ст. 15 і ч. 2 п.п. 1, 7, 12 ст. 115 КК України, за ч. 1 ст. 122 КК
України, ч. 4 ст. 296 КК України по епізоду злочинних дій щодо потерпілих
ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - скасуванню з направленням справи в цій частині
на новий судовий розгляд з таких підстав.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_1 за зазначеним епізодом, суд в порушення вимог ст.ст. 334, 335 КПК
України допустив неконкретність при викладенні формулювання
обвинувачення , визнаного судом доведеним, та суперечності, що викликають сумнів
у правильності кваліфікації дій засудженого.

Так, за цим епізодом ОСОБА_1 було
пред'явлено обвинувачення у тому, що він у ніч на 31.05.2004 року біля будинку
№44 по вул. Коваліва в м.Бориславі, зустрівшись з раніше незнайомими ОСОБА_16,
ОСОБА_17 та ОСОБА_18, грубо порушуючи громадський порядок та діючи з винятковим
цинізмом та особливою зухвалістю, в
групі осіб разом з чотирма знайомими, справа щодо яких виділена в окреме
провадження, з малозначного приводу розпочав з потерпілими бійку, під час якої
члени групи завдавали удари кулаками, ногами та камінням ОСОБА_17 і ОСОБА_18, а він бив усіх трьох потерпілих
ножем, який є холодною зброєю. Внаслідок цих хуліганських дій групи ОСОБА_16
було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер, ОСОБА_17 - легкі
тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, а ОСОБА_43 - середньої
тяжкості тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_1, маючи умисел на вбивство з
хуліганських мотивів двох осіб - ОСОБА_16 і ОСОБА_17, та діючи спільно і
узгоджено з особами, справа щодо яких виділена в окреме провадження, тобто за
попередньою змовою групою осіб, за обставин, коли ці особи били ОСОБА_17 та
ОСОБА_43, долаючи опір потерпілих, завдав ножем
удари у життєво-важливі органи - грудну клітку ОСОБА_16, який від отриманих поранень помер
на місці, і ОСОБА_17, однак довести до кінця умисел на вбивство останнього не зміг, оскільки ніж попав тому у ребро, і
ОСОБА_17, втративши свідомість, впав начебто мертвим, внаслідок чого дії щодо
нього були припинені, а в подальшому йому була своєчасно надана медична
допомога. Після вчинення цих дій ОСОБА_1
з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 умисно завдав йому ножем поранення в області правого стегна, що
викликало шоковий стан та супроводжувалося розвитком післятравматичного невриту
сідничного нерва, тобто заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Також органи досудового слідства пред'явили обвинувачення ОСОБА_1 у
вчиненні умисного вбивства ОСОБА_16 та замаху на умисне вбивство ОСОБА_44 з
особливою жорстокістю.

Зазначені дії ОСОБА_1 було
кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК, ч. 2 п.п. 4, 7, 12 ст.115 КК, ч.2 ст. 15 і ч.
2 п.п. 1, 4, 7, 12 ст. 115 КК, ч. 1 ст.
122 КК України.

Суд, розглянувши справу, визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_1 у
вчиненні дій щодо ОСОБА_16 і ОСОБА_44 з особливою жорстокістю і виключив цю
кваліфікуючу ознаку, передбачену ч. 2 п. 4 ст. 115 КК України, з його обвинувачення, а в решті визнав
обвинувачення ОСОБА_1 доведеним і кваліфікацію його дій правильною.

Однак, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд за зазначеним епізодом встановив інші,
ніж органи досудового слідства, обставини справи і їх наслідки.

Зокрема, він указав у вироку, що побиття ОСОБА_1 ОСОБА_16 почалось
безпричинно, не давши при цьому оцінки доводам щодо наявності такої причини і без визнання, чи є вона малозначною; указав, що
під час хуліганства ОСОБА_1 в групі з іншими особами бив усіх трьох потерпілих
руками й ногами, заподіявши ОСОБА_16 легкі тілесні ушкодження у виді синців та
крововиливів, ОСОБА_17 - легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом
здоров'я у виді крововиливів, а ОСОБА_18
- середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді забійних ран, саден та гематом
голови.

Також суд визнав, що спочатку ОСОБА_1 мав умисел на вбивство тільки
ОСОБА_16, для чого, діючи за попередньою змовою з іншими особами, з
хуліганських мотивів, ножем убив його, а
потім, після вчинення цього злочину, маючи умисел на вбивство з хуліганських
мотивів ОСОБА_17, також діючи за попередньою змовою з іншими особами, бив ножем і ОСОБА_17, однак
не довів свій умисел до кінця з незалежних від його волі причин. Потім
ОСОБА_1 продовжив свої злочинні дії (без
зазначення які саме: хуліганські чи спрямовані на позбавлення життя) щодо
ОСОБА_43, заподіявши йому із хуліганських спонукань ножем середньої тяжкості
тілесні ушкодження.

Тобто суд за частиною обставин вийшов за межі пред'явленого ОСОБА_1
обвинувачення, а за частиною обставин, визнавши, що ОСОБА_1 спочатку учинив убивство однієї особи, на що
був спрямований його умисел, а потім
здійснив замах на вбивство другої особи,
кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 15 і ч. 2 п.1 ст. 115 КК України,
хоча така кваліфікація передбачає наявність
єдиного умислу на вбивство відразу двох і більше осіб.

Крім того, у мотивувальній частині вироку не міститься чіткого
формулювання, в чому конкретно полягала попередня змова ОСОБА_1 з іншими
особами на вчинення вбивства і замаху на вбивство, які конкретно дії вчинювали
ці особи на виконання зазначених злочинів
і чи існував єдиний умисел ОСОБА_1 і групи на позбавлення життя двох і
більше осіб, що мало значення для кваліфікації його дій за ч. 2 п. 12 ст. 115
КК України і ч.2 ст.15 і ч.2 п. 12 ст. 115 КК України.

Також у вироку не конкретизовано, в чому полягав винятковий цинізм при
вчиненні хуліганських дій ОСОБА_1 та іншими особами в ніч на 31.05.2004 року.

Такі порушення кримінально-процесуального закону при постановленні вироку
за зазначеним епізодом є істотними і дають підстави для його скасування з
направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд.

Колегія суддів звертає увагу й на те, що, мотивуючи особливу небезпечність
ОСОБА_1 і призначення йому покарання у виді довічного позбавлення волі,
суд без належного обґрунтування і врахування вимог закону визнав
обтяжуючими покарання обставинами
заподіяння злочинами тяжких наслідків і вчинення їх повторно.

З огляду на викладене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_1 за епізодом
щодо ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18, тобто по обвинуваченню за ч.2 п.п. 7, 12
ст. 115 КК, ч.2 ст. 15 і ч. 2 п.п. 1, 7, 12 ст. 115 КК, ч. 1 ст. 122 КК, ч. 4
ст. 296 КК України, яке відповідно до вимог ст. 26 КПК України пов'язане між
собою і не підлягає виділенню, належить скасувати з направленням справи в цій
частині на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді справи суду належить у встановленому законом
порядку дослідити всі обставини справи, зібрані докази, дати їм та доводам
ОСОБА_1 на свій захист належну оцінку та постановити законне та обґрунтоване
рішення згідно з вимогами закону. У разі встановлення винуватості ОСОБА_1 суду належить правильно
кваліфікувати його дії та призначити йому покарання відповідно до вимог закону

Оскільки скасовується вирок в
частині засудження ОСОБА_1 за епізодом
дій в ніч на 31.05.2004 року, то підлягає скасуванню й рішення суду, прийняті у
вироку щодо заявлених по цьому епізоду цивільних позовів, зокрема, рішення про
стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_45 100000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної загибеллю її сина ОСОБА_16, та рішення про
стягнення з ОСОБА_1 на користь Бориславської центральної міської лікарні коштів
у відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_17 і ОСОБА_43.

Як видно зі справи, прокурор заявив позов про стягнення з ОСОБА_1 на користь лікарні коштів в сумі 876
грн.38 коп., витрачених на лікування ОСОБА_17 - в сумі 146 грн. 07 коп.,
ОСОБА_18 - в сумі 231 грн. 87 коп. та ОСОБА_27 - в сумі 498 грн. 44 коп., що підтверджено
відповідними довідками.

Зазначена сума - 876 грн.38 коп. і була стягнута за вироком суду з ОСОБА_1 на користь лікарні.

Ураховуючи, що на лікування ОСОБА_17 та ОСОБА_43 лікарнею було витрачено
377 грн. 94 коп. (146 грн.07коп. + 231грн.87коп.= 377грн.94коп.), то на
зазначену суму підлягає зменшенню розмір стягнення за вироком суду коштів на
користь лікарні, витрачених на лікування
ОСОБА_27, тобто на користь лікарні за
лікування ОСОБА_27 підлягає стягненню з
ОСОБА_1 498 грн.44 коп. (876 грн.38коп.-377грн.94коп.= 498грн.44коп.).

У цій частині вирок суду підлягає зміні.

При новому судовому розгляді суду належить у встановленому законом порядку
вирішити цивільні позови, заявлені по
справі прокурором в інтересах Бориславської центральної міської лікарні про
стягнення з ОСОБА_1 коштів у відшкодування витрат на стаціонарне лікування
ОСОБА_17 і ОСОБА_43 та потерпілою ОСОБА_46 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у
відшкодування заподіяної їй злочином
моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
та касаційні скарги потерпілого ОСОБА_3, захисників ОСОБА_4, ОСОБА_5 з
доповненнями захисника ОСОБА_6, захисника ОСОБА_7, засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 і ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2007 року
щодо ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14 ОСОБА_8, ОСОБА_15 змінити:
виключити з вироку при
кваліфікації дій цих засуджених за ч. 4 ст.296 КК України (за епізодом щодо
потерпілого ОСОБА_23) кваліфікуючу ознаку хуліганства - винятковий цинізм, а
також виключити при кваліфікації дій засудженого ОСОБА_14 за ч. 4 ст.296 КК
України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_38 та ОСОБА_17) кваліфікуючу ознаку хуліганства -
застосування холодної зброї.

Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_1
за ч.2 п.п. 7, 12 ст. 115 КК України, за ч.2 ст. 15 і ч. 2 п.п. 1, 7, 12
ст. 115 КК України, за ч. 1 ст. 122 КК України, за ч. 4 ст. 296 КК України (за
епізодом щодо потерпілих ОСОБА_16, ОСОБА_17 і ОСОБА_43) - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд у той же апеляційний суд в іншому складі суддів.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ч.2 ст. 186 КК України, ч.2 ст. 187 КК
України, ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 263 КК України, ч. 4 ст. 296 (за
епізодом щодо потерпілого ОСОБА_23) КК
України до покарання, визначеного апеляційним судом.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст.
187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, визначити ОСОБА_1
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у
виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю.

Цей же вирок в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_45 і стягнення з ОСОБА_1 на
її користь 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди та в частині
задоволення цивільного позову прокурора м. Борислава і стягнення з ОСОБА_1 на користь
Бориславської Центральної міської лікарні
у відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_17 146 грн. 07
коп.. і ОСОБА_43. 231 грн. 87коп.
грн., всього 377 грн. 94коп. - скасувати, а справу за цими позовами
направити на новий розгляд у порядку кримінального судочинства, зменшивши
розмір стягнення з ОСОБА_1 на користь Бориславської Центральної міської
лікарні у відшкодування витрат на
стаціонарне лікування ОСОБА_27 з 876 грн.38 коп. до 498 грн. 44 коп.

У решті вирок щодо ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_11
залишити без зміни.

Судді:

Федченко О.С.
Кліменко М.Р.
Таран Т.С.