АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
29 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
за апеляційними скаргами представника потерпілої та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на 5 років, за ч. 2 ст. 162 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено у виді позбавлення волістроком на 5 років. Згідно ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 23.11.2013 р. приблизно о 08 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прослідував до будинку АДРЕСА_2 , і став стукати у вхідні двері квартири АДРЕСА_3 , двері якої відчинила раніше незнайома йому ОСОБА_10 , 1930 р.н.
При цьому, ОСОБА_11 безпричинно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю по відношенню до осіб похилого віку, став висловлюватися на адресу гр. ОСОБА_12 нецензурною лексикою та образливими словами, чим принизив честь та гідність останньої, а потім, умисно став наносити удари кулаками по голові та тулубу ОСОБА_12 , внаслідок чого остання втратила рівновагу і впала на підлогу квартири.
Продовжуючи свої злочинні дії, проникнувши до квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 , лежачій на підлозі потерпілій ОСОБА_12 , знову став наносити удари ногами в різні частини тіла, яка в результаті отриманих тілесних ушкоджень втратила свідомість.
В цей час з кімнати вказаної квартири вийшов ОСОБА_13 , 1924 р.н., який з метою припинення хуліганських дій ОСОБА_14 став словесно заспокоювати останнього. Однак ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вказані зауваження ніяк не відреагував, а навпаки, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю по відношенню до осіб похилого віку, став висловлюватися на гр. ОСОБА_13 нецензурною лексикою та образливими словами, чим принизив честь та гідність останнього, а потім умисно став наносити удари кулаками в область голови та тулуба ОСОБА_13 , внаслідок чого останній впав на підлогу і також втратив свідомість.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 19/Е від 13.01.2014 р. у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 18/Е від 13.01.2014 р. у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Крім цього, ОСОБА_11 23.11.2013 р. приблизно о 08 год. 05 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час вчинення хуліганських дій відносно громадян ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , застосовуючи відносно останніх фізичне насильство, яке виразилось в заподіянні тілесних ушкоджень, всупереч волі громадян ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , проник до квартири АДРЕСА_4 , де продовжив вчиняти злочинні дії відносно останніх.
При цьому, протиправні дії ОСОБА_14 були припинені, так як він був затриманий громадянами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство); заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а також незаконному проникненні до житла із застосуванням насильства, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник потерпілої, посилаючись на необґрунтованість вироку суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, просить скасувати вирок суду та постановити новий, яким його визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому за цей злочин покарання у виді 3-х років обмеження волі; у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі; у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточне покарання ОСОБА_18 визначити у виді 8 років позбавлення волі.
Зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги того факту, що потерпіла ОСОБА_12 після нападу не може вільно пересуватися, внаслідок перелому основи черепу прикута до ліжка, не може самостійно обслуговувати себе та навіть не здатна самостійно, без сторонньої допомоги, їсти.
Вказує, що суд не надав належної оцінки зібраним доказам та тому факту, що ОСОБА_11 є значно небезпечнішою особою, ніж це викладено у вироку, а також вважає несправедливим звільнення його від покарання з випробуванням тільки у зв`язку із тим, що він нібито розкаявся та має на утриманні малолітніх дітей.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ст. 296 ч. 1 КК України у виді 3-х років обмеження волі, за ст. 121 ч. 1 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ст. 162 ч.2 КК України у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_18 остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Вказує, що в ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_11 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та злочин щодо осіб похилого віку, чим заподіяв потерпілим легкі та тяжкі тілесні ушкодження.
Зазначає, що особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення, а також попередження осіб про недопустимість злочинної поведінки в подальшому, вважає що суд, застосувавши підсудному ОСОБА_18 ст.75 КК України призначив надто м`яку міру покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та просив задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілої, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг представника потерпілої та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово підозрюваного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому в КПК України.
Згідно вимог ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України.
Однак, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, тобто прокурором не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України. В даному обвинувальному акті зазначені лише обставини, які встановлені органами досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.
Проте, суд першої інстанції на це уваги не звернув і за відсутності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що на думку колегії суддів, є неприпустимим.
Враховуючи зазначене, оскільки ОСОБА_6 не набув статусу обвинуваченого за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України, тому згідно вимог ст. 412 КПК України вказана обставина є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкоджає суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, так як відповідно до ч. 4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілої та прокурора слід задовольнити частково, вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, а тому його слід залишити без змін - у виді особистого зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційні скарги представника потерпілої та прокурора - задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з дотриманням вимог ст. 416 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити без змін у виді особистого зобов`язання.

Судді

________________ _________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/483/2015
Категорія КК: ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 162 КК України
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_19
Доповідач: ОСОБА_1