У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Селівона О.Ф.

суддів

Кузьменко О.Т., Пошви Б.М.

за участю прокурора

Гладкого О.Є.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 4 грудня 2008
року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого
ОСОБА_1на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 21 листопада
2007 року щодо ОСОБА_2

Цим вироком

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимого: 1) вироком Дружківського міського суду
Донецької області від 11 червня 2007 року за ч.1 ст.186 КК України на один рік
позбавлення волі; 2) вироком цього ж суду від 6 липня 2007 року за ч.1 ст.309,
ст.15, ч.3 ст.185 КК України з застосуванням ч.4 ст.70 КК України на три роки
дев'ять місяців позбавлення волі,

засуджено за ч.1 ст. 162 КК України
на два роки обмеження волі, ч.2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК УкраїниОСОБА_2. призначено два роки позбавлення волі,
а відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточно - чотири роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1матеріальну шкоду в сумі 790 грн.

Речові докази по справі, а саме: системний блок (процесор “Celeron 1700”,
материнська плата SIS 650 GIGA, пам'ять DDR 256, жорсткий диск 40GD, гнучкий диск 1,4 Mitsumi, відеоадаптер SIS
VP 64 md, звукова
плата АС S7, CD-Rom LG*52) визначено повернути потерпілому ОСОБА_1

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп'яніння 16
січня 2007 року приблизно о 01 годині
прийшов до квартири свого знайомого ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1з метою
повернути гроші, які останній брав у нього в борг, й, переконавшись, що у
квартирі нікого немає, таємно незаконно проник до неї. Там у нього виник умисел
на заволодіння чужим майном, реалізовуючи який він викрав два пледи вартістю по
20 грн., кольоровий телевізор “Славутич 51 ТЦ-311Д” вартістю 500 грн., монітор
“LG” вартістю 250
грн., системний блок “Celeron 1700” вартістю 800 грн., спричинивши потерпілому ОСОБА_1
матеріальну шкоду.

За змістом касаційної скарги потерпілий
ОСОБА_1 посилаючись на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, а також на
неправильне вирішення судом цивільного позову та на істотні порушення досудовим
слідством та судом вимог кримінально - процесуального закону, просить вирок
скасувати і справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги потерпілого,
однак просив вирок у порядку ст.395 КПК України змінити у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону при призначенніОСОБА_2. покарання за ч.1 ст.162 КК України з огляду на те, що
він є інвалідом другої групи, перевіривши
матеріали справи, доводи касаційної скарги та доповнення до неї, колегія суддів
уважає, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 384 КПК
України потерпілий і його представник мають право подати касаційні скарги на
вирок місцевого суду у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в
межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів кримінальної
справи, органи досудового слідства пред'явилиОСОБА_2. обвинувачення в
тому, що він повторно 16 січня 2007 року
в м. Дружківка Донецької області з метою заволодіння майном ОСОБА_3, достовірно знаючи що останній помер, незаконно проник у
кв. АДРЕСА_1 і таємно заволодів майном ОСОБА_1на суму 3015 грн. 39 коп.,
кваліфікувавши його дії за ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, йому також пред'явлено
обвинувачення в незаконному проникненні до житла ОСОБА_3 і такі його дії
кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України.

У судовому засіданні прокурор,
скориставшись передбаченим ст.277 КПК України
правом, змінив пред'явлене органами досудового слідстваОСОБА_2. обвинувачення з
ч.3 на ч.2 ст.185 КК України, посилаючись на те, що в ході судового слідства
встановлено, зокрема, на підставі
показань ОСОБА_2, що останній проник у квартиру ОСОБА_3 із метою повернути
раніше позичені ОСОБА_3 грошові кошти й, лише перебуваючи в квартирі та не
знайшовши їх, у ОСОБА_2 виник умисел на
заволодіння майном. Обвинувачення в частині кваліфікації дій ОСОБА_2 за
ч.1 ст.162 КК України прокурором в судовому засіданні не змінювалося.

Оскільки в постанові прокурора ставилося питання про застосування
кримінального закону, який передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин,
суд, відповідно до вимог ст.277 КПК України, роз'яснив потерпілому ОСОБА_1 його
право підтримувати обвинувачення в раніше пред'явленому обсязі.

Згідно із протоколом судового засідання потерпілий ОСОБА_1погодився з новим
обвинуваченням і підтримувати його в раніше пред'явленому обсязі відмовився.

У зв'язку з наведеним процесуальні підстави для касаційного перегляду
вироку з мотивів неправильного застосування кримінального закону при
кваліфікації дій ОСОБА_2 по епізоду таємного викрадення майна ОСОБА_3 відсутні.

Посилання потерпілого ОСОБА_1на неправильне вирішення судом цивільного
позову й, зокрема, безпідставне заниження вартості викраденого майна,
спростовуються даними довідок у матеріалах кримінальної справи, які
підтверджують вартість майна на час викрадення на загальну суму 1590 грн. (т.1,
а.с.112, т.2, а.с.115).

Вимогу в касаційній скарзі потерпілого
про зміну вироку й надання грошової компенсації за системний блок “Celeron 1700”,
визнаний речовим доказом, який вироком постановлено йому повернути,
ОСОБА_1обґрунтовує тим, що при виконанні вироку органи досудового слідства
намагалися повернути йому інший системний блок, а не той, що належав синові.

Проте касаційну скаргу ОСОБА_1у цій частині не може бути задоволено,
оскільки з матеріалів кримінальної справи вбачається, що технічні
характеристики системного блоку, виявленого та вилученого за місцем
проживання ОСОБА_2 (т.1, а.с.42),
який у подальшому визнано речовим доказом та передано на зберігання в
камеру зберігання речових доказів
Дружківського МО ГУ МВС України у Донецькій області й вироком постановлено
повернути потерпілому, співпадають з даними гарантійного талону, який
ОСОБА_1добровільно видав органам досудового слідства (т.1, а.с.25).

У судовому засіданні ОСОБА_1не відмовлявся від передачі йому системного
блоку.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого, суд виходив з установленої вартості
викраденого майна.

Оскільки, згідно з п.5 ч.1 ст.81 КПК України гроші, цінності та інші речі,
які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, суд
обґрунтовано постановив повернути речові докази потерпілому, врахувавши їх вартість
при визначенні розміру завданої матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Вирішення питань, що виникають у процесі виконання вироку та
повернення потерпілому речових доказів, і, зокрема, системного блоку, який, як
він стверджує, не належав синові, до компетенції касаційного суду не входить.

Доводи ОСОБА_1про те, що органи досудового слідства та суд допустили
істотне порушення вимог кримінально - процесуального закону, не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Так, перевіркою матеріалів справи встановлено, що після закінчення
досудового слідства потерпілому ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.217 КПК України
надавалися матеріали кримінальної справи, із якими він ознайомився, про що він
власноручно зазначив у відповідному протоколі. Заяв і клопотань при цьому
потерпілий не заявляв (т.1, а.с.121; т.2, а.с. 54).

Порушень судом першої інстанції порядку допиту свідків також не виявлено.

Посилання ОСОБА_1на те, що вирок не проголошувався, спростовуються даними
протоколу судового засідання, із якого убачається, що в судовому засіданні 21
листопада 2007 року, яке відбувалося за участю потерпілого ОСОБА_1., проведено
судові дебати з наданням слова для виступу й потерпілому, надано останнє слово
підсудномуОСОБА_2., після чого суд видалився в нарадчу кімнату для постановлення
вироку, проголошення якого відбулося того ж дня о 16 год. 00 хв. Відсутність
при цьому потерпілого не може свідчити про те, що вирок не проголошувався. Таким чином,
порушення вимог ст.341 КПК України відсутні.

ПризначенеОСОБА_2. за ч.2 ст.185 КК України покарання відповідає вимогам
ст.65 КК України.

Разом із тим, перевіркою матеріалів кримінальної справи виявлено, що при призначенніОСОБА_2. покарання за ч.1 ст.162 КК України
суд допустив помилку.

За змістом ч.3 ст.61 КК України
покарання у виді обмеження волі не застосовується до інвалідів першої і другої
групи.

Як убачається з матеріалів справи, на момент постановлення вироку ОСОБА_2
був інвалідом другої групи (т.1, а.с.99), а тому у відповідності до вимог ст.61
КК України йому не могло бути призначено таке покарання, у зв'язку із чим вирок
щодо ОСОБА_2 в порядку ст.395 КПК України підлягає зміні, а призначене йому за
ч.1 ст.162 КК України покарання у виді обмеження волі - заміні на інше.

Керуючись
ст. 395 і 396 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_1залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 21 листопада 2007 року
щодо ОСОБА_2 в порядку
ст. 395 КПК України змінити, замінити призначене йому за ч.1 ст.162 КК
України покарання у виді обмеження волі строком на два роки на штраф в розмірі
100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

За сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185 КК
України, на підставі ст.70 КК
УкраїниОСОБА_2. шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
призначити два роки позбавлення волі, а відповідно до ч.4 ст.70 КК України
остаточно - чотири роки позбавлення волі.

Судді:

О.Ф.СЕЛІВОН О.Т.КУЗЬМЕНКО Б.М.ПОШВА