Справа № 570/2618/14-к
номер провадження 1-кп/570/4/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2015 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області
в особі судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
його представника адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.Дубенська 25 б ) кримінальне провадження №0000043 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Маріупіль Донецької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно непрацюючого, одруженого, раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 09 березня 2014 року приблизно о 13 годині на станції Любомирськ Львівської залізниці.підійшов до ОСОБА_4 , з яким у нього тривалі неприязні стосунки, під час конфлікту , який виник ОСОБА_6 , умисно, кулаком правої руки наніс ОСОБА_8 три удари в область обличчя, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в лівій навколоочній ділянці з переходом на ліву щоку, в ділянці обох губ зліва, крововиливів з осаденнями на слизових оболонках обох губ зліва, саден в лобній ділянці зліва та на 1-му пальці лівої кисті,
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочину не визнав. По обвинуваченню показав, що в той день разом з дружиною вирішили пройтися до квартири, що знаходиться поблизу станції Любомирськ. З приводу даної квартири вже тривалий час йде судовий спір. Ця квартира повина належати дитині, яка перебуває під опікою у його та дружини . ОСОБА_9 цьому противиться, а сільський голова ОСОБА_10 йому потурає.
Він з дружиною, яка постійно хворіє та незадовго перед тим лікувалася, йшли на деякий відстані один від одного. Раптом він побачив, що потерпілий її штовхнув. З метою припинення його незаконних дій підбіг до дружини, щоб допомогти їй підвестися, і в той час саме потерпілий наніс йому удар по животі та по лобі, а незнайомий йому чоловік, який в той час підбіг, палицею по спині. Щоб не провокувати надалі конфлікт, забрав дружину та вони помаленьку пішли додому. Біля будинку зустріли ОСОБА_11 , який привіз їм картоплю. Через деякий час до них прийшов брат дружини та його дружина подружжя ОСОБА_12 . Крім того, до 15 год. в будинку була ОСОБА_13 , а ввечері прийшла сусідка ОСОБА_14 . Всі ці особи бачили його дружину, якій було погано, та наявні у нього тілесні ушкодження.
20 березня 2014 року працівник міліції ОСОБА_15 відбирав у нього пояснення з приводу даного конфлікту і тоді він демонстрував йому отримані від потерпілого та незнайомого йому чоловіка тілесні ушкодження. Через два місяці після події він та дружина звернулися до правоохоронних органів з метою притягнення винних до кримінальної відповідальності.
Конфлікт у нього з потерпілим продовжується вже тривалий час, оскільки він має судові справи з його рідною сестрою-мачухою його дружини. Саме напередодні бійки 06 березня 2014 року апеляційний суд Рівненської області задоволив його позов.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченим своєї вини, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєному повністю доведена.
Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив факт та обставини вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального злочину щодо нього та безпосередньо вказав на ОСОБА_6 як особу , яка заподіяла йому тілесні ушкодження . Вказав що 09 березня 2014 року був на роботі, займаючись відправленням військової техніки. Побачив о 13 годині обвинуваченого на вантажній рампі станції Любомирськ Львівської залізниці та між ними виникла словесна суперечка, оскільки той з насмішкою сказав, що "забрав хату в твоєї сестри, заберу і у тебе, а ти підеш по світу бомжувати". Під час розмови ОСОБА_16 , який в значній мірі перевищує його у зрості та вазі, підійшов до нього впритул та раптово наніс три удари кулаком правої руки йому в обличчя, від яких він впав. Після чого ОСОБА_17 зразу ж побіг в напрямку його житла, бо побачив, що до них наближається ОСОБА_18 , якому про подію він повідомив по рації. Дружини ОСОБА_19 в той день він не бачив, жодної розмови, а тим паче бійки, між ними не було.
Вже після бійки до нього підбіг ОСОБА_18 . Оскільки він був закривавлений, то пішов до приміщення станції, де працювала чергова ОСОБА_20 , та привів себе в порядок. Про інцендент повідомив начальника станції ОСОБА_9 . Враховуючи те, що замінити його на роботі не було можливості, погодився відпрацювати зміну до 20 год. Наступного дня про подію повідомив в ЛВ на станції Рівне.
Через декілька днів звернувся до стоматолога, який провівши необхідні лікарські процедури, відправив його додому, щоб зажили рани в роті, які він отримав від ударів обвинуваченого, а через деякий час зробив йому новий протез, бо від одного з ударів обвинуваченого в нього тріснув протез нижньої щелепи.
Як показала свідок ОСОБА_21 в обідній час вона поверталася від матері, яка проживає поблизу станції Любомирськ. На рампі побачила ОСОБА_22 , який працював, а через декілька хвилин помітила ОСОБА_19 , який підходив до вказаної рампи. Між нею та вказаними особами відстань була до 100 метрів, ОСОБА_23 ні на рампі, ні поряд не було. Згодом від односельчан їй стало відомо, і даний факт пізніше підтвердив їй потерпілий, що ОСОБА_17 побив його через декілька хвилин після того, як вона їх бачила.
Свідок ОСОБА_24 ствердив, що став свідком суперечки та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_25 , а саме ударів кулаком правої руки в обличчя. Під час події біля них інших осіб не було, учасників події він раніше не знав. Чоловік в залізничній робі підбіг вже після того, як ОСОБА_17 втік з місця пригоди.
Свідок ОСОБА_18 показав, що ОСОБА_26 по рації повідомив його про факт свого побиття, свідком даної події він не був. Коли прибіг до потерпілого, зауважив наявність у нього на обличчі слідів крові та дізнався, що того побив ОСОБА_17 та зламав йому зубний протез. Коли він підходив до потерпілого, то бачив, як від нього відходив незнайомий йому чоловік середньої тілобудови, якого він зараз візуалізує як обвинуваченого.
Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 ( а.с.63-66 ), свідки ОСОБА_18 ( а.с.54-57 ), ОСОБА_27 ( а.с.58-62 ) наочно підтвердили свої показання. Присутні при цих слідчих діях поняті ОСОБА_28 та ОСОБА_29 в суді дали однотипні показання щодо місця, часу та обставин нанесення ОСОБА_30 тілесних ушкоджень ОСОБА_31 .
Свідок ОСОБА_20 чергова станції підтвердила наявність на обличчі потерпілого в обідню пору 09 березня 2014 року крові та його невнятну мову. ОСОБА_32 її повідомив, що на вантажній рампі його побив обвинувачений. Дійсно, не дивлячись на побиття потерпілого, замінити його на робочому місці можливості не було, враховуючи змінний порядок їх роботи.
Свідок ОСОБА_9 підтвердив даний факт. Показав, що після отримання повідомлення про отримання його працівником тілесних ушкоджень вийшов на станцію і побачив закривавленого потерпілого, який тримав у руках пошкоджений протез.
Факт отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень підтверджується даними судово-медичної експертизи № 221 від 11 березня 2014 року ( а.с.14 ), якою у ОСОБА_4 зафіксовано крововиливи в лівій навколоочній ділянці з переходом на ліву щоку, в ділянці обох губ зліва, крововиливів з осаденнями на слизових оболонках обох губ зліва, саден в лобній ділянці зліва та на 1-му пальці лівої кисті, які виникли від дії тупого/их/ предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли утворитися у вказаний в обставинах термін.
Свідок ОСОБА_33 дружина обвинуваченого підтвердила його показання щодо обставин справи. Вона та потерпілий наполягають на своїх показаннях при проведенні їх одночасного допиту ( а.с.49-50 ).
Свідок ОСОБА_14 сусідка обвинуваченого показала, що в обідню пору виходила набрати корові сіна, та бачила подружжя ОСОБА_17 , які йшли до будинку. Як їй подумалося, ОСОБА_34 стало погано і ОСОБА_35 , підтримуючи її, вів додому. Пізніше їй стало відомо від обвинуваченого, що між ОСОБА_26 та ОСОБА_36 на вантажній рампі станції була штовханина. На обвинуваченому бачила гулю на лобі та синці на плечах.
Згідно показань свідка ОСОБА_13 дитини, яка перебуває під опікою подружжя ОСОБА_17 ( з їх слів ) в обідню пору опікуни пішли прогулятися, а вона залишилася вдома збиратися на навчання. Через деякий час вони повернулися, ОСОБА_37 лягла в ліжко, а на ОСОБА_38 вона помітила гулю на лобі, почервоніння на животі та червоний слід від удару палицею на спині. Футболка на ньому була розірвана, де була його кофта,в якій він йшов на прогулянку, їй не відомо. Через деякий час до них прийшло подружжя ОСОБА_12 , а потім приїхав ОСОБА_11 , якого вона бачила через вікно будинку. До цього свідка вийшов ОСОБА_16 , вони про щось поговорили і той поїхав.
Як показав свідок ОСОБА_11 у вказаний день він приїхав до ОСОБА_17 , попередньо про свій приїзд не повідомляючи. Вдома нікого не було, тому він залишився чекати. Через деякий час побачив, як до будинку йде подружжя ОСОБА_17 , при цьому ОСОБА_35 веде ОСОБА_39 . На них обох були тілесні ушкодження. На подвір"ї свого будинку вони повідомили його про отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_26 . Він залишив їм картоплю та поїхав додому.
Факт погіршення стану здоров"я дружини обвинуваченого після обіду 09 березня 2014 року, наявністю на обвинуваченому тілесних ушкоджень підтвердили свідки ОСОБА_40 рідний брат дружини обвинуваченого та його ж дружина ОСОБА_41 , яка додатково лише в суді повідомила, що в кінці лютого 2014 року вона випадково була присутня при розмові сестри потерпілого, яка бідкалася, що у ОСОБА_42 ( потерпілого) зламався протез.
Свідок ОСОБА_43 підтвердив наявність у ОСОБА_19 тілесних ушкоджень станом на 20 березня 2014 року. Зі слів обвинуваченого їх він отримав 09 березня 2014 року від ОСОБА_22 та незнайомого йому чоловіка, коли захищав свою дружину.
Суд, перевіривши та співставивши показання потерпілого, свідків обвинувачення, які узгоджуються між собою, вважає їх достовірними, а існуючі несуттєві неточності не вважає суперечностями, а лише індивідуальним викладенням обставин.
Щодо показань свідків захисту, то між ними існують суттєві суперечності, зокрема свідок ОСОБА_44 показав, що він на дорозі чекав обвинуваченого та його дружину, які поверталися побиті, вдома нікого не було. Разом з тим, свідок ОСОБА_45 показала, що весь час в той день перебувала вдома, а ОСОБА_44 до них приїхав вже тоді, коли подружжя ОСОБА_17 тривалий час були вдома і до них прийшли подружжя ОСОБА_12 . ОСОБА_44 в будинок не заходив, дружини ОСОБА_17 , яка лежала в ліжку, не бачив і бачити не міг. Якщо йому і відомі обставини конфлікту, то лише зі слів ОСОБА_46 .
При цьому суд критично відноситься до показань даних свідків, оскільки безпосередніми очевидцями події вони не були .
Суд, встановивши фактичні обставини справи, вважає, що висновок про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину ґрунтується на наявних у справі доказах, показаннях свідків, потерпілого, даних судово-медичної експертизи, які не суперечать один одному, співвідносяться між собою, узгоджуються в деталях і доповнюють один одного, є відносними, допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає можливим покласти їх в основу вироку. При отриманні та фіксації доказів у справі порушень Кримінального процесуального закону допущено не було, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Невизнання обвинуваченим своєї винуватості в інкримінованому йому злочині та незгоду його захисника з предявленим обвинуваченням суд розцінює як обраний спосіб захисту та бажання уникнути ним кримінальної відповідальності за вчинене суспільно небезпечне діяння.
За таких умов суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані і своїми умисними діями, які виразились в нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує, що злочин, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України є невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання згідно характеристики від 21.05.2014 року , думку потерпілого, який просить визнати обвинуваченого винним, а вид та міру покарання покладає на розсуд суду.
Обставин, що пом"якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає .
За таких умов суд вважає за можливе призначити покарання у виді громадських робіт, обмежень для цього судом не встановлено. На думку суду, дане покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відносно заявленого потерпілим цивільного позову, то судом встановлене таке.
Потерпілий - цивільний позивач просить стягнути з обвинуваченого як винної особи на його користь 5 000 гривень , моральної в порядку ст.1168 ЦК України, та 370 гривень. матеріальної шкоди в порядку ч.1 ст.1166 ЦК України та послуги адвоката в розмірі 2 000 гривень .
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що на лікування та виготовлення протезу ним витрачена вказана сума.
Крім того, даний факт спричинив йому глибокі моральні, душевні та фізичні страждання, сильні негативні емоційні переживання, стрес, а також неприємну тяжкість та дискомфорт, який він відчуває по даний час. Враховуючи глибину його моральних страждань, а також те, що обвинувачений з моменту події та досьогодні навіть не вибачився за скоєне, а лише намагається в усілякий спосіб уникнути справедливого покарання, вважає завдану йому моральну шкоду значною і оцінює її у вказаному розмірі.
У суді цивільний позивач та його представник підтримують позовні вимоги повністю і по аналогічних мотивах.
Обвинувачений цивільний відповідач та його представник позов не визнають. В своїх запереченнях мотивують це не визнанням своєї вини у скоєному злочині, відсутністю документально підтверджених доказів та розміру заподіяної шкоди.
Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявність вини відповідача у заподіянні цієї шкоди.
У відповідності до ч.1. ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки злочину, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобовязання із відшкодування шкоди на майнову сферу правопорушника.
Факт отримання потерпілим тілесних ушкоджень, лікуванням та виготовленням протезу підтверджується доказами по справі, дослідженими судом.
З врахуванням того, що позивач був травмований саме з вини відповідача, завдані йому травми відносилися до легких тілесних пошкоджень і завдали йому моральних та фізичних страждань, суд приходить до висновку про те, що такими діями відповідача позивачу були завдані збитки, відшкодовувати які позивач має за рахунок відповідача.
Поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду.
Ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з розясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Задовольняючи даний позов, суд виходить з того, що спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем підтверджується доказами, добутими в судовому засіданні і полягає у отриманні ним фізичних страждань та моральних переживаннях внаслідок ушкодження здоровя, погіршення стану фізичного здоровя та звернення у звязку з цим за медичною допомогою, втраті душевного спокою, моральних переживаннях у звязку з приниженням честі, гідності, порушенням життєвих звязків через неможливість продовження звичного ритму життя.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що внаслідок злочинних дій відповідача були принижені честь і гідність потерпілого. Суд також врахував характер і тривалість страждань потерпілого, стан його здоровя, наслідки тілесних ушкоджень та обставини, за яких була заподіяна моральна шкода потерпілому, майновий стан відповідача, який офіційно не працевлаштований, його характеристику, та те, що потерпілий усвідомлював, що його приниження було очевидним і стало предметом обговорення серед жителів села та працівників. Поглибленню його моральних страждань сприяв і той факт, що підсудний не лише не прийняв участі в матеріальному забезпеченні його лікування, але навіть не попросив у нього вибачення за скоєне.
Також суд взяв до уваги ступінь тяжкості злочину, те, що злочинні дії тривали протягом декількох хвилин. Протиправні дії відповідача і заподіяна шкода перебувають у прямому причинному звязку між собою.
При визначенні розміру шкоди суд враховує вимоги розумності та справедливості та відповідно до встановлених судом обставин, майнового стану відповідача, таке відшкодування моральної шкоди суд визначає у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди разом із засудженням обвинуваченого становитиме достатню справедливу сатисфакцію для потерпілого.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України витрати, пов"язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу, несе потерпілий. У разі ухвалення обвинувального вироку відповідно до вимог ч.1 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.370, 374, 377 КПК України, суд

з а с у д и в:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на сто шістдесят годин.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_1 , виданий 17 березня 1998 року Рівненським РВУ МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_4 370 ( триста сімдесят ) грн. 00 коп. заподіяної майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_1 , виданий 17 березня 1998 року Рівненським РВУ МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_4 5 000 ( пять тисяч ) грн. 00 коп. заподіяної моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_1 , виданий 17 березня 1998 року Рівненським РВУ МВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_4 2 000 ( дві тисячі ) грн. 00 коп. витрат на правовому допомогу.
Стягнути з ОСОБА_6 паспорт НОМЕР_1 , виданий 17 березня 1998 року Рівненським РВУ МВС України в Рівненській області в прибуток держави 73 ( ) грн. 00 коп. судового збору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1