Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Пекного С.Д. та Гриціва М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в
місті Києві 15 квітня 2008 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на судові рішення щодо них,

встановила:

вироком Центрального районного суду міста Сімферополя від 2 квітня 2007
року, залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від 12 червня 2007 року,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця та мешканця міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим, громадянина України, раніше судимого - 6 лютого 2002 року за
ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК
України до позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України до
позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено
остаточне покарання - позбавлення волі на строк 7 років.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця та мешканця міста Сімферополя Автономної
Республіки Крим, громадянина України, раніше судимого - 10 березня 2006 року за
ст. 304, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки і 3 місяці
зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК
України до позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання -позбавлення
волі на строк 7 років.

Постановлено стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 солідарно 3
250 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з вироком засуджених визнано винними у злочинах, які вони скоїли за
таких обставин.

27 травня 2006 року близько 01 години на вулиці Пушкіна в місті Сімферополі
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за попередньою змовою групою осіб проникли в облаштований у
будинку № 33 магазин “Восторг”, звідки таємно викрали належне ОСОБА_3 майно на
загальну суму 3 250 гривень.

12 липня 2006 року близько 23 години 50 хвилин на вулиці Перший Петровський
проїзд у місті Сімферополі ОСОБА_2, перебуваючи в кухні будинку № 11,
скористався ситуацією, коли там нікого не було, й таємно викрав належний
ОСОБА_4 мобільний телефон та інше майно на загальну суму 2 595 гривень.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_2,
посилаючись на порушення його права на захист та неправильне застосування
кримінального закону, просить вирок змінити та пом'якшити покарання;

- засуджений ОСОБА_1 зазначає, що крадіжки
майна з крамниці “Восторг” не вчиняв, оговорив себе під дією неправомірних дій
з боку працівників міліції, був позбавлений можливості користуватися послугами
захисника при проведенні первинних слідчих дій. Визнає привласнення знайденого
ним чужого майна, у зв'язку з чим просить вирок змінити, перекваліфікувати його
дії за ст. 193 КК України та призначити покарання, не пов'язане з ізоляцією від
суспільства.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони
не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи винність ОСОБА_1, суд послався на показання самого
засудженого, дані ним під час досудового слідства, показання ОСОБА_2, який
визнав на досудовому слідстві фактичні обставини скоєння цього діяння за
попередньою змовою в групі з ОСОБА_1, і по суті не заперечує їх у своїй
касаційній скарзі. Тоді ж обоє засуджених пояснювали, що, втікаючи від
працівників міліції, частину викраденого майна залишили неподалік крамниці.
Потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що про крадіжку дізнався від працівників міліції,
під охороною яких знаходилась крамниця. На місці злочину виявив сліди
проникнення, відсутність частини майна; побачив, що окремі предмети одягу
лежали надворі біля крамниці. Ці ж обставини були встановлені в ході огляду
місця події. Те, що засуджені вчинили крадіжку, підтверджується показаннями
свідка ОСОБА_5., згідно з якими вона на прохання останніх продала частину
одягу, який вони принесли до неї додому вночі в день злочину. Решту одягу
вилучили працівники міліції. При пред'явленні для впізнання потерпілий впізнав
у цих предметах належне йому майно.

Упродовж досудового слідства ОСОБА_1 не заявляв клопотань про обмовляння
себе внаслідок застосування до нього насильства з боку працівників міліції. У
матеріалах справи немає документальних чи медичних даних, які б свідчили про
нелюдське поводження з ним. Коли в судовому засіданні ОСОБА_1, а також ОСОБА_2,
повідомили про примушування їх до давання показань проти себе, суд призначив
прокурорську перевірку За наслідками тієї перевірки не було виявлено достатніх
даних, які б вказували на достовірність їхніх тверджень, у зв'язку з чим
постановою прокурора було відмовлено в порушенні кримінальної справи за
відсутністю складу злочину (т. 2 а. с. 25).

За таких обставин доводи засуджених про мотивування вироку доказами,
здобутими з порушенням вимог кримінально-процесуального закону,
необґрунтованість та незаконність висновків суду, а також твердження ОСОБА_1
про помилкову правову оцінку його дій, є безпідставними.

Кваліфікація дій засуджених за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною.

Як вбачається з протоколів відмови, засуджені на початку досудового
слідства клопотань про забезпечення їх захисниками не заявляли. Але після того,
як такі клопотання надійшли, вони були їм призначені. Більше того, встановивши
випадки недотримання органами досудового слідства процесуальних прав
засуджених, суд повернув справу на додаткове розслідування, й за наслідками
нового судового розгляду не поклав в основу обвинувального вироку ті свідчення
засуджених, які були дані ними з недодержанням їхніх процесуальних прав.

У зв'язку з цим доводи скарг про порушення права на захист є
необґрунтованими.

Покарання визначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України з урахуванням
ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засуджених, та обставин, що
впливають на його вид та розмір. Наведених у скаргах доводів недостатньо для
прийняття з цього приводу іншого рішення.

Оскільки ОСОБА_2 вчинив декілька злочинів, суд правильно визначив йому
покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів. Інших рішень по
цьому питанню не приймалось. Тому твердження скарги про призначення покарання
ОСОБА_2 за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України - безпідставні.

Порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які
перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законний та обґрунтований
вирок, у тому числі з інших причин, зазначених у касаційних скаргах, не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити у задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

С у д д і:

Паневін В.О. Пекний С.Д. Гриців М.І.