Ухвала

іменем україни

03 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_5,

розглянула у судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2014 року.

Цим вироком,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Також вироком суду вирішені питання щодо речових доказів у кримінальній справі.

Вказаним вироком ОСОБА_1 засуджено за те, що він 03 травня 2000 року, приблизно о 18.00 год., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1, в ході обопільної бійки з ОСОБА_3, на ґрунті особистих неприязних стосунків, озброївшись ножем, умисно спричинив три цілеспрямовані удари у грудну клітку останнього, від яких він впав на землю та помер. Після вчинення злочину ОСОБА_1 зник з місця скоєння злочину.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляду у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосування кримінального закону. Вважає, що суд безпідставно розглянув справу на підставі ст. 299 КПК 1960 року, оскільки він своєї вини в умисному заподіянні смерті ОСОБА_3 не визнавав, а лише вказував, що діяв з метою самозахисту від протиправної поведінки потерпілого. Крім того зазначає, що судом не враховані в повній мірі обставини, що пом'якшують його вину, зокрема зухвалу поведінку потерпілого, яка передувала події злочину, відшкодування завданої шкоди, а також думки потерпілої, яка наразі претензій до нього не має та не наполягає на суворому покаранні.

Захисник ОСОБА_8 у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду, а справу щодо ОСОБА_1 повернути на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам статей 323, 334 КПК 1960 року, оскільки суд всупереч показанням засудженого, в яких він заперечував наявність умислу на заподіяння смерті потерпілому, розглянув справу згідно ст. 299 КПК 1960 року та безпідставно визнав доведеним обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 299 КПК 1960 року суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини та розмір цивільного позову у апеляційному порядку.

Проте, зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінальної справи щодо ОСОБА_1 дотримані не були.

За змістом ст. 299 КПК 1960 року розгляд справи за скороченою судовою процедурою можливий, якщо учасники судового розгляду не оспорюють фактичні обставини справи, у тому числі й кримінально - правову кваліфікацію дій підсудного.

Як убачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_1 визнавав свою вину у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_3

Разом із тим, в своїх показаннях він зазначив, що в ході бійки між ним і ОСОБА_3, обороняючись, він розвернув ножа, який був у руках потерпілого, та наніс ним три удари в грудну клітку ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 15). Тобто, фактично засуджений не погоджувався з наявністю у нього прямого умислу на заподіяння смерті ОСОБА_3, а отже і з кваліфікацією своїх дій за ч. 1 ст. http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1570/ed_2009_09_10/pravo1/T012341.html?pravo=1" "1570" "Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001" "_blank115 КК.

За таких обставин, суд не мав права розглядати дану справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 299 КПК 1960 року.

Таким чином, прийнявши відповідно до ст. 299 КПК 1960 року рішення про недоцільність дослідження доказів, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом засудженого і закінчив судове слідство, чим відповідно до ст. 398 КПК 1960 року допустив істотне порушення кримінально-процесуального закону, у зв'язку з чим вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду, суду необхідно врахувати наведене у даній ухвалі, повно й об'єктивно дослідити докази у справі, дати їм належну правову оцінку й постановити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином його мотивувавши.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394 - 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_6