У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Заголдного В.В.

суддів

Верещак В.М., Мороза М.А.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 18 січня 2007 року кримінальну справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2. на постановлені щодо ОСОБА_1 судові
рішення.

Вироком
Приморського районного суду м. Одеси від 27 січня 2005 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

раніше
судимого:

1. 29.12.1993р.
Новоукраїнським

районним судом Кіровоградської області

за ст.ст. 117 ч. 1, 118 ч. 2, 42 КК України

на 7 років позбавлення волі;

2. 01.02.1999р.
Білгород-Дністровським

міським судом Одеської області за

ст. 206 ч. 2 КК України на 3 роки 6 місяців

позбавлення волі, звільненого 12.02.2001р.

умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 27 днів, -

засуджено:

- за ч. 2 ст.
187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- за ч. 2 ст.
152 КК України на 8 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст.
153 КК України на 6 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.
296 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.
15, ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі.

На
підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено 14 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На
підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_1 остаточно визначено 14
років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2005 року вирок щодо ОСОБА_1
змінено.

Виключено
з вироку його засудження за ч. 1 ст. 296 КК України.

Цей
вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України
скасовано, а справу в цій частині направлено на додаткове розслідування.

Постановлено
вважати ОСОБА_1 засудженим за ст.ст. 187 ч. 2, 152 ч. 2, 153 ч. 2 КК України до
покарань, призначених судом першої інстанції. На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено 10 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_1
остаточно визначено 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього
майна.

У решті
вирок залишено без зміни.

Зі
змінами, внесеними апеляційним судом, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні в
період з 5 травня 2001 року по 29 липня 2002 року нападів на ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з метою заволодіння їх майном, поєднаних з насильством,
небезпечним для життя та здоров'я осіб, які зазнали нападу, особою, яка раніше
вчинила розбій, зґвалтуванні зазначених потерпілих та задоволенні статевої
пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози
його застосування. При цьому ОСОБА_1. заволодів грошима та майном потерпілих:
ОСОБА_3 - на суму 4 гр., ОСОБА_4. - 8 грн. 75 коп., ОСОБА_5 - 856 грн. 57 коп.
та ОСОБА_6 - 690 грн. 44 коп.

У
касаційних скаргах:

- засуджений
ОСОБА_1. вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
неповноту судового слідства та фальсифікацію доказів по справі, посилається на
застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства, порушення його
права на захист та інші порушення кримінально-процесуального закону, зазначає,
що вирок ґрунтується лише на суперечливих показаннях потерпілих, які
спростовуються іншими доказами по справі, просить, як убачається зі змісту
скарги постановлені щодо нього судові рішення скасувати, а справу за епізодами
щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ОСОБА_5 закрити, а за епізодом щодо ОСОБА_6 направити
на новий судовий розгляд. Крім того, вказує на неправильність його засудження
за замах на умисне вбивство ОСОБА_7.;

- захисник
ОСОБА_2. вказує на неповноту судового слідства, застосування щодо ОСОБА_1
недозволених методів ведення слідства, порушення кримінально-процесуального
закону при проведенні слідчих дій та інші порушення, зазначає, що вирок
ґрунтується лише на суперечливих показаннях потерпілих, які спростовуються
іншими доказами по справі, що, на його думку, свідчить про необґрунтованість
засудження підзахисного, просить постановлені щодо останнього судові рішення
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки
суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за зазначених у вироку
обставин, зі змінами, внесеними апеляційним судом, ґрунтуються на зібраних у
справі доказах, зокрема, показаннях потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, які давали послідовні та детальні показання про обставини вчинення
щодо них злочинів, та вказували саме на ОСОБА_1, як на особу, яка вчинили щодо
них розбій, зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприродним
способом. Сумніву зазначені показання не викликають. Крім зазначеного, вина
ОСОБА_1 підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 під час
досудового сліжства, даними протоколів впізнання особи та іншими матеріалами
справи.

Невизнанню
ОСОБА_1 своєї вини судом дана правильна оцінка, як бажання уникнути
відповідальності.

Доводи
касаційних скарг засудженого та його захисника про невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та необґрунтованість засудження ОСОБА_1 є
безпідставними, вони ретельно перевірялися судом апеляційної інстанції та не
знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Аналіз
зібраних по справі доказів дає підстави касаційному суду зробити висновок про
правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст.
187 КК України.

Що
стосується доводів у скарзі засудженого про безпідставність його засудження за
ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, то вирок у цій частині скасовано, а
справу направлено на додаткове розслідування.

Посилання
у скаргах засудженого та захисника на застосування щодо ОСОБА_1 недозволених
методів ведення слідства є безпідставними, вони були предметом перевірки судів
першої та апеляційної інстанцій.

Твердження
засудженого про те, що йому не було дано виступити в дебатах та з останнім
словом є надуманими, оскільки, як убачається з протоколу судового засідання,
від виступу в дебатах ОСОБА_1. відмовився, а з останнім словом виступив (т. 3
а. с. 293-294).

Посилання
у скаргах на порушення права ОСОБА_1 на захист також є безпідставними. При
оголошення обвинуваченому про закінчення досудового слідства і пред'явленні йому матеріалів кримінальної справи (а.с. 273) та при розгляді справи в суді
брав участь захисник. Відповідно до ст. 45 КПК України участь захисника у даній
справі не є обов'язковою.

Істотних
порушень вимог кримінально-процесуального закону України, які тягли б за собою
скасування чи зміну вироку та ухвали, не виявлено.

Покарання
ОСОБА_1 призначено з додержанням вимог ст. 65 КК України.

На
підставі наведеного та керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

У
задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_2
відмовити.

С у д д
і :

Заголдний
В.В. Верещак
В.М. Мороз
М.А.