У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Франтовської
Т.І.,суддів:Лагнюка М.М., Суржка А.В., при
секретарі за участю прокурора Лукаші
Р.М., Вергізової Л.А.,розглянувши в
судовому засіданні кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань №
0000864, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, який
мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого,

у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121
КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі прокурор, який брав
участь у розгляді кримінального
провадження судом апеляційної
інстанції, порушує питання про
скасування судових рішень по справі в
зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону, істотним
порушенням кримінального
процесуального закону та
невідповідністю призначеного
покарання тяжкості вчиненого
засудженим кримінального
правопорушення та його особі внаслідок
м'якості. Зазначає, що суд при
перекваліфікації дій засудженого з ч. 2
ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК
України, в порушення вимог ст. 374 КПК
України, не мотивував своє рішення і
неправильно встановив фактичні
обставини справи, що призвело до
невідповідноості призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого
правопорушення та особі винного
внаслідок м'якості. Також зазначає, що
ухвала апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 419 КПК України та просить
рішення по справі скасувати, та
призначити новий розгляд у суді першої
інстанції.

Вироком Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 жовтня 2013
року ОСОБА_6 визнано винним та
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до
позбавлення волі на строк 5 років 6
місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської
області від 9 грудня 2013 року вирок суду
першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено
без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано
винуватим і засуджено за те, що він 15
грудня 2012 року, приблизно о 5 год. 30 хв.,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих
неприязних стосунків, в ході сварки між
ним та ОСОБА_7, умисно завдав останньому
три удари кухонним ножем, чим спричинив
потерпілому тяжке тілесне ушкодження у
виді проникаючого ножового поранення
живота праворуч, ускладненого
свентерацією; колото-різану рану м'яких
тканин поперекової ділянки,
колото-різане поранення у підключичній
ділянці грудної клітки, які
відносяться до легких тілесних
ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора Вергізової Л.А., яка
підтримала касаційну скаргу прокурора
частково та просила її задовольнити в
частині м'якості призначеного ОСОБА_6
покарання, а в частині оскарження
прокурором кваліфікації дій
засудженого просила залишити без
задоволення, перевіривши матеріали
кримінального провадження та
обговоривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що така не підлягає
задоволенню.

Вина засудженого ОСОБА_6 у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України
підтверджується зібраними у
встановленому законом порядку
доказами, які досліджувались судом.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано
поклав в основу обвинувачення,
визнаного судом доведеним, показання
засудженого, який визнавав свою вину
частково, давав суду показання, які
узгоджуються між собою та в своїй
сукупності підтверджують викладені у
вироку обставини завдання потерпілому
тілесних ушкоджень. Показання ОСОБА_6
про те, що у нього не було умислу на
вбивство потерпілого підтверджуються
показаннями потерпілого ОСОБА_7,
допитаних по справі свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, показаннями
експертів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Крім того,
показання свідків, потерпілого та
засудженого підтверджуються даними, що
містяться в письмових доказах у справі,
у тому числі у висновку судово-медичної
експертизи, судової
медико-імунологічної експертизи,
медико-криміналістичної експертизи та
узгоджуються між собою.

Також, колегія суддів вважає, що судами
першої та апеляційної інстанцій при
вирішенні питання про кваліфікацію дій
засудженого вірно враховано ту
обставину, що при відмежуванні замаху
на вбивство від умисного заподіяння
тяжкого тілесного ушкодження
визначальним є суб'єктивне ставлення
винного до наслідків своїх дій: якщо
особа, усвідомлюючи суспільно
небезпечний характер свого діяння і
передбачаючи його суспільно
небезпечні наслідки, бажає їх настання,
умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й
свідомо припускає їх настання, умисел є
непрямим. Судова практика для
з'ясування змісту і спрямованості
умислу особи орієнтує суди на те, що при
дослідженні доказів їм необхідно
виходити із сукупності всіх обставин
вчиненого діяння, зокрема враховувати
спосіб, знаряддя злочину, кількість,
характер і локалізацію поранень та
інших тілесних ушкоджень, причини
припинення злочинних дій, поведінку
винного і потерпілого, що передувала
події, їх стосунки.

Беручи до уваги проаналізовані судом
докази, а саме, що засуджений наніс
потерпілому ножем 3 удари: один в
область черевної порожнини праворуч
потерпілого, яким спричинено тяжке
тілесне ушкодження, другий в області
лівої поперекової ділянки, третій у
підключичну ділянку грудної клітки,
які відносяться до легких тілесних
ушкоджень та враховуючи показання
експерта ОСОБА_13, з яких слідує, що
тілесне ушкодження в області живота
(тяжке тілесне ушкодження) нанесено з
незначною силою, враховуючи показання
ОСОБА_6, що наміру позбавити життя
потерпілого він не мав, а вище наведені
докази, зокрема показання свідка
ОСОБА_8 дали підстави суду прийти до
висновку, що засуджений добровільно
припинив злочинні дії, та що ОСОБА_6 під
час нанесення тілесних ушкоджень мав
намір завдати умисно потерпілому тяжкі
тілесні ушкодження та не мав умислу
позбавити життя потерпілого.

У зв'язку з наведеним, суд касаційної
інстанції вважає, що за встановлених
судом фактичних обставин дії
засудженого за ч. 1 ст. 121 КК України
кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що в справі
неправильно застосовано кримінальний
закон чи допущено істотне порушення
кримінального процесуального закону,
що призвело до неправильної
кваліфікації дій засудженого, колегією
суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України,
при призначенні покарання суду
необхідно враховувати ступінь
тяжкості вчиненого злочину, особу
винного та обставини, що пом'якшують та
обтяжують покарання. Особі, яка вчинила
злочин, має бути призначене покарання,
необхідне й достатнє для її
виправлення та попередження нових
злочинів.

Обираючи покарання ОСОБА_6 суд,
відповідно до вимог ст. 65 КК
України, врахував суспільну небезпеку
та ступінь тяжкості вчиненого
засудженим кримінального
правопорушення, обставини справи, дані
про особу засудженого, який за місцем
проживання характеризується
позитивно, а також враховано, як
обставину, що обтяжує покарання
засудженого, вчинення злочину в стані
алкогольного сп'яніння та призначив
покарання в межах, передбачених
санкцією статті кримінального закону,
за якою засуджено ОСОБА_6 Переконливих
доводів, про необхідність призначення
засудженому більш суворого покарання у
касаційній скарзі прокурора не
наведено.

Ухвала апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального
процесуального закону, неправильного
застосування кримінального закону, які
були б підставою для зміни або
скасування судових рішень щодо ОСОБА_6,
колегією суддів не встановлено, а тому
підстав для задоволення касаційної
скарги прокурора немає.

Керуючись статтями 433, 434, 442, 436 КПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав
участь у розгляді кримінального
провадження судом апеляційної
інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 жовтня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Рівненської області від 9 грудня 2013
року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції
відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України
набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

_________________ ________________
________________

М.М. Лагнюк Т.І. Франтовська А.В. Суржок