І. КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3862/2026 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону №3207-VІ від 07.04.2011 року); ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 171 КК України (в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001); ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 346 КК України (в редакції Закону №270-VІ від 15.04.2008), про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, адвокат ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року і закрити кримінальне провадження.

Перевіривши матеріали провадження, не вбачаю підстав для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 . Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положення ст. 284 КПК України передбачають, що лише ухвала суду про закриття кримінального провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відтак, положення КПК України не передбачають можливості оскарження рішення суду, постановленого до ухвалення судового рішення по суті,про відмову у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження.

Таким чином, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року, про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК, не підлягає окремому апеляційному оскарженню, про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які ухвали суду першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні та не суперечать вимозі імперативності.

Згідно п.4 ст.399 КПК України, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

За таких обставин, приходжу до висновку, що оспорювана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а тому у відкритті провадження за поданою апеляційною скаргою необхідно відмовити на підставі ч.4 ст.399 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 399 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 41, ст. 340; ч. 4 ст. 41, ч. 3 ст. 365; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365 КК України (в редакції Закону №3207-VІ від 07.04.2011 року); ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 171 КК України (в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001); ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 346 КК України (в редакції Закону №270-VІ від 15.04.2008), про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя ОСОБА_2