Справа 288/1684/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року . селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представник потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт.Попільня Житомирської області в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 20 квітня 2025 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Попільнянським районним судом Житомирської області розглядається кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

06.05.2026 року в судовому засіданні прокурором було подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований такий запобіжний захід, строк якого спливає 17.05.2026, проте ризики передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати і на даний час.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора, та просили продовжити запобіжний захід тримання під вартою.

Обвинувачений і його захисник щодо заявленого прокурором клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, просили обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави .

Заслухавши думку прокурора, потерпілої, представника потерпілої, захисника, обвинуваченого, вивчивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під варту, суд дійшов наступного висновку.

Під час судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалою Попільнянського районного суду в Житомирській області 19.03.2026 року, був продовжений запобіжний захід у виді утримання під вартою строк дії якої спливає 17.05.2026 року.

Відповідно до ст. 331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розгляд кримінального провадження до закінчення продовженого запобіжного заходу неможливо завершити, у зв`язку із тим, що судовий розгляд ще триває, на даний час досліджуються докази, свідки у справі не допитані.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, суд може дати оцінку лише щодо наявності ризиків і чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів в сукупності оцінює всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, вирішуючи питання щодо заявленого прокурором клопотання щодо продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає необхідним задовольнити заявлене клопотання, оскільки є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, та ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема:

- існує реальний ризик переховування ОСОБА_7 від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні;

- окрім цього ОСОБА_7 , може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни останніми показів під час судового розгляду;

- ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України перебуваючи в статусі військовослужбовця, який з 21.02.2024 не з`явився вчасно на службу без поважних причин та незаконно був відсутній на службі у військовій частині до моменту затримання 20.04.2025, тому існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом враховуються положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000) запобіжні заходи що суттєво обмежують право особи на свободу пересування Суд вважає такими, що є необхідними у демократичному суспільстві за умови, що їхньою метою було попередження злочинів. У своєму рішенні у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (п.36) Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Міра запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою обґрунтовано обиралась згідно відповідної ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира. На переконання суду, будь-яких даних щодо зменшення чи відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для можливості застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено.

Окрім того, суд враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, до ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Згідно до частини третьої статті 183 КПК України встановлено, що суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим законом.

За обставин викладених вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтею 177 та статтею 178 КПК України, відповідно до пункту третього частини четвертої статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приходить до висновку, що застосування застави є недоцільним та не визначає її розмір у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Клопотання захисника та обвинуваченого про пом`якшення запобіжного заходу, залишити без задоволення, оскільки інший запобіжний захід не здатен запобігти тим ризикам, на які посилається прокурор, та продовжують існувати і наразі.

Отже, суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, тому зазначене в цілому, а також з огляду на положення ст.183 КПК України, виправдовує застосування до обвинуваченого виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимогами ст.197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Попільня, Попільнянського району, Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04 липня 2026 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про пом`якшення запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1