УХВАЛА

про продовження дії запобіжного заходу

06.03.2026 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000293 від 09.12.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бар Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів. Зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та які мали місце під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Метою продовження застосування запобіжного заходу прокурор вказав забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, зокрема: прибувати за викликом до суду у призначений строк, а також підкорятися законним вимогам та розпорядженням прокурора, суду. У клопотанні прокурор зазначив про наявність таких ризиків: переховуватися від суду, оскільки санкція інкримінованої ОСОБА_3 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна у значній мірі обмежити його права й свободи, у тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності даного ризику; незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем, має соціальні зв`язки, тому він матиме можливість здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і у інший спосіб, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, даний ризик доводиться тим, що з метою уникнення відповідальності він може вчинити інший злочин. Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, згідно із позицією сторони обвинувачення, не може запобігти вказаним ризикам, не гарантуватиме виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, не забезпечить дотримання розумних строків судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, що вказані у ньому, просив клопотання задовольнити, продовжити строк тримання під вартою.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив замінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого. Подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу. У клопотанні зазначив, що вважає не доведеним існування ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення. Зокрема, відсутні будь-які дані, що обвинувачений буде переховуватися від суду, що він може впливати на свідків, експертів, спеціалістів, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Доводи сторони обвинувачення про існування вказаних вище ризиків у судовому засіданні не тільки не підтверджені, але й спростовані. Оскільки ОСОБА_3 визнає обставини вчиненого правопорушення, він активно сприяв досудовому слідству щодо встановлення усіх обставин ДТП, унаслідок якої отримав тілесні ушкодження ОСОБА_7 , від яких помер. Сама тяжкість покарання не може бути доказом існування такого ризику, як переховування від суду. Окрім того, подія правопорушення мала місце 08.12.2025, а 18.12.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру і на час застосування запобіжного заходу і до його затримання він не вчиняв будь-яких неправомірних дій та належним чином виконував процесуальні обов`язки. Не доведено також, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів. Стороною обвинувачення не обґрунтовано у який спосіб, з якою метою та конкретно на кого саме можливий такий вплив, ураховуючи позицію обвинуваченого та його належну процесуальну поведінку. Окрім того, ОСОБА_9 має намір і бажає примиритися з потерпілою та частково відшкодувати заподіяну шкоду, що він не зможе зробити, перебуваючи під вартою. З огляду на те, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також обставини кримінального правопорушення, вчиненого з необережності, жодним чином не дають підстав вважати, що він вчинить інше кримінальне правопорушення. З урахуванням того, що ОСОБА_3 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого з необережності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , застосування виняткового запобіжного заходу є невиправданим. Окрім того, ОСОБА_3 є учасником бойових дій. Він добровільно мобілізувався до ЗСУ, починаючи з 05.07.2014 приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Під час проходження військової служби отримав поранення тяжкого ступеня. Вважає, що застосування домашнього арешту у нічний час доби буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження та належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. На підтвердження обставин, що викладені у клопотанні долучив копії: посвідчення УБД серії НОМЕР_2 від 16.01.2015; довідки В/ч НОМЕР_3 № 5 від 20.01.2015, згідно з даними якої ОСОБА_3 у період з 05.07 по 17.09.2014 та з 18.11.2014 по 17.01.2015 приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей; довідки В/ч НОМЕР_1 № 41/17970 від 16.10.2024 про обставини травми старшого матроса ОСОБА_3 ; довідки військо-лікарської комісії В/ч НОМЕР_1 № 8671 від 17.10.2024; виписок із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 ; подання на ВЛК № 9896 від 16.10.2024.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 Категорично заперечила щодо запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали провадження, суд дійшов висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 щодо ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12.03.2026, визначено розмір застави у сумі 266240 грн.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд вважає, що під час розгляду питання доцільності подальшого тримання обвинуваченого під вартою, слід керуватися положеннями ст. 194 КПК України, відповідно до яких, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Питання чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, не розглядалося судом, оскільки на даній стадії обвинуваченому пред`явлене обвинувачення.

У судовому засіданні було доведено, що існує ризик того, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, у зв`язку з тим, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і за який, у разі доведення його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ураховуючи ці обставини у сукупності із даними про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який не має сталих соціальних зв`язків, не одружений, не має постійного прибутку, та характером злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, суд дійшов висновку про існування ризику того, що обвинувачений може переховуватися суду.

Суд вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому суд ураховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення прокурор обгрунтовував тим, що способи впливу обвинуваченого на потерпілу чи свідків можуть мати ознаки інших кримінальних правопорушень, а також тим, що ОСОБА_10 самовільно залишив військову службу та наразі триває кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 407 КК України. Однак, прокурор не виклав обставин, які б давали підстави для висновку, що ОСОБА_10 може впливати на потерпілу чи свідків шляхом перешкоджання з`явленню їх до суду, примушування їх до відмови від давання показань, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози або підкупу, а також погроз вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання, що може містити ознаки самостійного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України. Щодо наявності кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 КК України - прокурор не надав жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що залишив місце ДТП, не надав допомогу потерпілому ОСОБА_7 шляхом виклику «швидкої допомоги», що може свідчити про відсутність критичної оцінки власних дій та схильність до девіантної поведінки.

У судовому засіданні було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та на які вказував прокурор.

Крім цього, на виконання положень ч. 1 ст. 178 КПК України, вирішуючи питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд бере до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим; вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, які дозволяють утримувати його під вартою.

Суд відхиляє аргументи сторони захисту про необхідність зміни (пом`якшення) виду запобіжного заходу, з огляду на тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , та з огляду на дані про його особу (не має сталих соціальних зв`язків, не одружений, не має постійного прибутку). Обставини щодо наміру ОСОБА_11 відшкодовувати шкоду потерпілій, у зв`язку з чим необхідно запобіжний захід у виді домашнього арешту, стороною захисту не підтверджені.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту є недоцільним та не зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмову у клопотанні захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням вимог, встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 286 КК України), визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи характер пред`явленого обвинувачення, майновий стан обвинуваченого, суд дійшов висновку, що слід визначити заставу у розмірі - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 266240 гривень, що буде достатньо для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176-178, 183, 196, 199, 315, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 на 60 днів, тобто до 04.05.2026.

Визначити розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 266240 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , у разі внесення застави такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

Дата закінчення дії ухвали 04.05.2026.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

У клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено о 14:00 09.03.2026.

Суддя