Провадження №: 1-кп/336/587/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Оріхів, Запорізької області, громадянки України, заміжньої, утриманців немає, яка має вищу освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч.3 ст. 114-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2025 року застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який неодноразово продовжувався ухвалами суду.

В судовому засіданні прокурор подав до суду письмове клопотання про продовження обвинуваченій раніше обраного запобіжного заходу, вказуючи на те, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5, ч. 1ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

Обвинувачена та її захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник зазначив, що ризики, на які посилається прокурор є припущенням, необґрунтовані належними доказами. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій є доцільним, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу суд керувався положеннями ст. 331 КПК України, відповідно до ч. 1, 3 якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

За змістом обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, (злочини, передбачені ст. 114-2, ст. 436-2 КК України, внесені до особливої частини КК України 03.03.2022, зі змінами від 28.08.2022, тобто після повномасштабного вторгнення російської федерації).

Так, підставою для продовження строку застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави є наявність ризиків, передбачених п. 1, ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена при обранні їй іншого запобіжного заходу може здійснити наступні дії:

- переховуватися від суду, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 розуміючи наслідки вчинених нею злочинів, вживатиме усіх заходів з метою ухилення від суду шляхом перетину державного кордону, при цьому маючи паспорт громадянки України для виїзду за закордон. Також, слід приймати до уваги, що, згідно наданих документів, ОСОБА_4 підтримує агресивну політику російської федерації зазначене вочевидь свідчить про наявність обґрунтованого ризику, що обвинувачена може переховуватися від суду у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені нею тяжкі злочини. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінці «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: публікацій, коментарів, особистих листувань в забороненій соціальній мережі «Одноклассники» та «Telegram», оскільки доступ до вказаного месенджеру може здійснюватися з будь-якого місця та мобільного пристрою, у зв`язку із чим обрання менш суворого запобіжного заходу надасть ОСОБА_4 можливість спотворити або знищити сліди вчинення кримінальних правопорушень;

- продовжити вчиняти інкриміноване їй кримінальне правопорушення, оскільки існують ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи з обраним щодо неї іншим запобіжним заходом, може продовжити виготовляти та поширювати матеріали, у яких містяться виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При вирішенні зазначеного клопотання суд бере до уваги в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченої, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання її під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що її здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Щодо обставин, що враховуються при продовженні запобіжного заходу відповідно до вимог ст. 178 КПК України:

- ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за якими передбачено покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі від восьми до дванадцяти років, яка наразі підтверджується відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 84 КПК України;

- вік та стан здоров`я обвинуваченої не перешкоджають перебувати їй під вартою;

- обвинувачена на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, тобто не має сталих соціальних зв`язків.

Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Заява обвинуваченої та її захисника щодо можливості застосування домашнього арешту є безпідставним, недоведеним та спростовуються вищевикладеними обставинами і не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що ступені ризиків, які стали підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді взяття під варту без визначення розміру застави, на даному етапі провадження не зменшились.

Обраний обвинуваченій запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, оцінивши у сукупності наведені обставини, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченої запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає доцільним, продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, як слідує із змісту частини четвертої ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. ст.177,178,183,194,392,615 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 30 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1