ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/29974/24

Провадження № 11-сс/820/201/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухівці Рівненської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001463 від 29.10.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 є депутатом VIII скликання Рівненської районної ради Рівненської області та у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, запропонував ОСОБА_10 , який працює механізатором ТОВ «Агрохолдинг «Зоря», засновником якого є ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», та здійснює підживлення полів вказаного підприємства аміачною селітрою, про свої злочинні наміри, спрямовані на корисливе, протиправне, таємне викрадення аміачної селітри, яка належить ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», попередньо залучивши до протиправної діяльності ОСОБА_7 . Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вступили у попередню змову та досягли спільного злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна.

В подальшому, діючи в умовах воєнного стану, 20.02.2025 ОСОБА_9 зателефонував до ОСОБА_10 та домовилися про вчинення в той же день крадіжки аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області.

Так, ОСОБА_9 20.02.2025, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадання чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , з власного мобільного телефону о 18.23 год зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що йому потрібно приїхати на поле неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області, де його буде чекати ОСОБА_10 , на що ОСОБА_7 погодився.

Надалі ОСОБА_7 , діючи відповідно до вказівки ОСОБА_9 , 20.02.2025 узгодив по телефону з ОСОБА_10 місце зустрічі, а саме на полі неподалік сіл Бронники та Михайлівка Рівненського району Рівненської.

Реалізуючи злочинний умисел, в період часу з 20 год 57 хв по 21 год 11 хв, 20.02.2025 ОСОБА_7 на невстановленому транспортному засобі приїхав на поле неподалік сіл Броники та Михайлівка Рівненського району Рівненської області звідки за допомогою ОСОБА_10 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, таємно, погрузили в транспортний засіб 3 тони аміачної селітри, належної ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО», вартістю 21546,00 гривень за тонну, після чого, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_9 передав ОСОБА_10 8000 грн в якості грошової винагороди за вчинення крадіжки.

Вищевказаними умисними протиправними діями ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спричинили ТОВ «ГРУПА КОМПАНІЙ «ВІТАГРО» майнової шкоди на загальну суму 64 638 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, діючи всупереч спеціальному Порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (далі - Правил), діючи умисно, незаконно без передбаченого законом дозволу на придбання бойових припасів при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (дата, час, місце), але не пізніше ніж 05.03.2025, здійснив придбання, та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В порушення вищевказаних норм, ОСОБА_7 , достовірно знаючи як виглядає вогнепальна зброя та бойові припаси 04.03.2025, отримав від ОСОБА_9 , на зберігання, нарізний мисливський карабін калібру 7,62х39 мм, який є цивільної вогнепальною зброєю та який придатний до стрільби та сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям.

Надалі, 05.03.2025, в період часу з 06.40 год по 08.34 год, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 на території Рівненської області Рівненського району Обарівської сільської ради у будинку, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером № :04:010:0880, було виявлено та вилучено: нарізний мисливський карабін «МКМ-072Сб», серії НОМЕР_1 , калібру 7,62х39 мм, виготовлений ПАТ «Завод Маяк» (м. Київ, Україна) шляхом промислової переробки 7,62 мм автомата АКМ (індекс 6П1), виробництва ВО «Іжмаш», СРСР, який придатний до стрільби та сто десять патронів, які є військовими боєприпасами стрілецької вогнепальної зброї, 7,62 мм, проміжними патронами з кулею зі сталевим осердям, з яких: двадцять патронів виробництва Луганського верстатобудівного заводу, м. Луганськ СРСР, 1962 р.в., сім патронів виробництва машинобудівного заводу імені Леніна м. Фрунзе (Бишкек) СРСР, 1963 р.в., шістдесят два патрони виробництва Тульського патронного заводу, м. Тула СРСР (з них двадцять патронів 1975 р.в., сорок два патрони 1966 р.в.), двадцять один патрон виробництва Климовського штамповочного заводу м. Климовськ СРСР, 1981 р.в., до самозарядного карабіну конструкції Сімонова (СКС), автоматів конструкції Калашникова (АК, АКМ, АКМС), ручних кулеметів конструкції Калашникова (РКК, РККС), ручного кулемету конструкції Дегтярьова (РКД), та іншої зброї калібру 7,62х39 мм.».

22.01.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2026, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.02.2026, стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду з покладенням зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогоюта покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України, до 22 березня 2026 року включно.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.03.2026 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001463 до чотирьох місяців.

18.03.2026 прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду із продовженням дії процесуальних обов`язків у межах строку досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту закінчується 22.03.2026, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

За клопотанням прокурора ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 17 травня 2026 року включно, який полягає у забороні, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня та покладено на підозрюваного обов`язки, визначених ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.01.2026 року, які передбачені частиною 5 статті 194 КПК України

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обраного стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що ОСОБА_7 не погоджується з висновком слідчого суді щодо існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України та вважає вказаний висновок таким, що ґрунтується виключно на припущенні, а не на конкретних фактах, прокурором не було доведено жодних обставин чи доказів, які б давали слідчому судді підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 має намір та реальну можливість впливати на свідків чи інших підозрюваних.

Звертає увагу, що кримінальне провадження триває з 29.10.2024 року, протягом цього часу ОСОБА_7 жодного разу не контактував з підозрюваним ОСОБА_10 , свідками чи іншими особами, показання яких гіпотетично можуть мати значення для розслідування даного кримінального провадження, ОСОБА_7 невідомо, хто є свідками у кримінальному провадженні, що виключає можливість реального впливу.

Зауважує, що прокурор у клопотанні вказує на необхідність допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а в судовому засіданні обґрунтовував необхідність у продовженні запобіжного заходу посилаючись на те, що підозрюваному ОСОБА_7 із вказаного клопотання стали відомі анкетні дані зазначених свідків, і тому нібито існує ризик впливу на них. Однак вказані аргументи прокурора фактично штучно створюють підстави для продовження запобіжного заходу, а не відображають реальний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, посилання на необхідність допиту зазначених свідків не може слугувати обґрунтуванням продовження домашнього арешту.

Зазначає, що поза увагою слідчого судді залишено також недотримання органом досудового розслідування вимог п.1 ч. 3 ст. 199 КПК України, відповідно до якої клопотання про продовження запобіжного заходу повинно містити виклад конкретних обставин, що об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Водночас у поданому клопотанні такі обставини не наведені, а зазначені доводи зводяться до загального переліку слідчих (розшукових) дій, які орган досудового розслідування планує провести (отримати висновок судової експертизи щодо зразків сої; допитати свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; провести інші слідчі дії), що саме по собі не свідчить про наявність об`єктивних перешкод для завершення розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Звертає увагу, що предметом повідомленої ОСОБА_7 підозри є викрадення аміачної селітри, тоді як призначена експертиза стосується зразків сої.Відтак результати такої експертизи не можуть мати значення для доведення повідомленої ОСОБА_7 підозри, наявність якої відповідно до вимог КІІК України є обов`язковою умовою для застосування і подальшого продовження запобіжного заходу. Відповідно, не може бути й обставиною, яка унеможливлює завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Крім того, всі необхідні зразки для проведення експертизи перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування, що виключає будь-яку можливість впливу підозрюваного на проведення експертизи. Відповідно, посилання прокурора на необхідність проведення судової експертизи зразків сої як підставу для продовження запобіжного заходу є безпідставним.

Вказує, що кримінальне провадження розпочато 29.10.2024 року,обшуки в даному кримінальному провадженні були проведені 05.03.2025 року,натомість слідчим була винесена постанова про призначення судової експертизи щодо вилучених в ході обшуку зразків сої лише 06.03.2026 року. Таким чином, між датою проведення обшуків та датою призначення експертизи пройшов один рік, протягом якого орган досудового розслідування мав усі можливості для своєчасного призначення та проведення відповідної експертизи та завершення досудового розслідування.Жодних об`єктивних причин такої тривалої бездіяльності стороноюобвинувачення у клопотанні не наведено.

Вважає, неможливість завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали є наслідком виключно пасивної поведінки сторони обвинувачення, а не об`єктивної складності кримінального провадження, як про це вказує прокурор.

Посилається на те, що слідчий суддя безпідставно не врахував, що ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг вантажного перевезення на території центральної та західної України. У власності ОСОБА_7 перебувають три вантажні транспортні засоби, а утрудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 два наймані працівники. З огляду нахарактер здійснюваної діяльності, ОСОБА_7 безпосередньо виконує функції водія та здійснює перевезення вантажів територією України, що об`єктивно передбачає необхідність перебування у відрядженнях та ночівлі в інших населених пунктах.

Вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, а також покладення обов`язку не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора чи суду, фактично унеможливлює здійснення ним законної підприємницької діяльності.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав. Наполягали на відсутності ризиків та вважали підозру не обґрунтованою, корисливий мотив не доведено.

Захисника адвоката ОСОБА_8 було вчасно повідомлено про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, однак він у судове засідання не з`явився, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до вимог частини 4 статті 405, статті 422 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вважає доцільним продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_7 , оскільки існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 6 статті 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Так, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строків дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та неможливістю закінчити судовий розгляд на поточному етапі.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 до 17 травня 2026 року включно, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.

Захисник оскаржує зазначену ухвалу слідчого судді, посилаючись на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обраного відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зі змісті статей 199, 194 КПК України вбачається, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено слідчим суддею у даному провадженні.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя врахував, що продовжує існувати ризик, передбачений ст. 177 КПК України, який мав місце при обранні запобіжного заходу, а саме незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, існують обставини, які перешкоджають завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - необхідність у виконані слідчих та процесуальних дій: отриманні висновку судової експертизи щодо зразків сої, вилученої в ході проведення обшуків та оглядів, допиту в якості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з приводу обставин викрадення урожаю сої 2024 року, отриманні результатів аналізу телефонних з`єднань між підозрюваними та свідками; тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень: за ч.4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, неодружений, осіб на утриманні не має, є фізичною особою-підприємцем, забезпечений роботою, раніше не судимий, на розгляд клопотання з`являється за першою вимогою, довгий час був обізнаний із фактом розслідування зазначеного кримінального провадження. Більш м`які запобіжні заходи не гарантують належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження та про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Так, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме впливу на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому слідчим суддею враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, а саме, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність як ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, так і доказів на підтвердження наявності цього ризику, то такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, тому існує реальний ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням у вчиненні тяжких злочинів, даним про особу підозрюваного, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Також колегія суддів наголошує, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний. обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваним, обвинуваченим та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризик, який дає достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може впливати на свідків, інших підозрюваних, яким можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Отже, на сьогодні продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні, наявний ризик, передбачений статтею 177 КПК України не зменшився, у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про те, що підозрюваний не може перебувати під домашнім арештом, який полягає у забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23:00 год. до 06:00 год. наступного дня або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції, розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, не забезпечить його належної процесуальної поведінки на даній стадії досудового розслідування.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний підозрюваному раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні цього запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлений ризик не зменшився.

Таким чином, наявність ризику у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведеним в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Отже, з урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_7 до 17 травня 2026 року включно, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, обмеження прав підозрюваного у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, тоді як зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Стосовно доводів апеляції про неналежну організацію досудового розслідування, процесуальну бездіяльність слідчого та прокурора, а також штучне створення підстав для продовження строків досудового розслідування та запобіжного заходу, то вони є безпідставними.

Досліджені матеріали кримінального провадження свідчать про те, що досудове слідство не могло бути закінченим з об`єктивних підстав.

На сьогодні стороною обвинувачення доведено необхідність проведення тих слідчих дій, зокрема, й допитів свідків та проведення експертиз, про які зазначено у клопотанні, враховуючи також, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 березня 2026 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001463 продовжено до чотирьох місяців, тоді як згідно вимог частини 5 статті 295-1 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, якщо слідчий не доведе, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а також якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення, тому колегія суддів вважає, щоіснують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали у цьому провадженні колегією суддів не встановлено. Отже, апеляційні вимоги захисника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року про продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 17 травня 2026 року включно, з покладанням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3