ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконфренції),

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000380 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_8 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, заміжня, працює на посаді продавця ФОП « ОСОБА_10 », зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 830 гривень, а всього 5 830 гривень.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

За встановлених судом обставин та викладених у вироку ОСОБА_7 , 13.09.2025 близько о 22 години 30 хвилин, знаходячись неподалік альтанки, що розташована поблизу буд. № 1 по вул. Поштова, м. Павлоград, Дніпропетровської області на ґрунті особистих неприязних відносин, достовірно усвідомлюючи, протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на нанесення ударів ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, в ході конфлікту, перебуваючи неподалік альтанки, що розташована поблизу буд. №1 по вул. Поштова, м. Павлоград, Дніпропетровської області стоячи навпроти ОСОБА_11 , яка сиділа на присядках вхопила лівою рукою за волосся та почала хитати ОСОБА_11 , а в правій руці тримала мобільний телефон яким нанесла 5 ударів в область голови, в цей час ОСОБА_11 прикриваючи голову руками відчула удар в область правої кисті тим самим ОСОБА_7 спричинила фізичний біль, але не завдавши тілесних ушкоджень.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисно нанесла 5 ударів правою рукою в якій тримала мобільний телефон потерпілій ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок суду першої скасувати в частині вирішення цивільного позову та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_11 з ОСОБА_7 , завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 10000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник потерпілої посилається те, що суд задовольняючи частково цивільний позов, не надав належної оцінки умисному характеру насильницьких дій обвинуваченої, фізичному болю, завданому потерпілій, публічності конфлікту, емоційному стресу та приниженню потерпілої, необхідності зверненню до правоохоронних органів та участі у тривалому кримінальному провадженні. На переконання адвоката, суд фактично обмежився загальними фразами про відсутність тривалих наслідків, що не відповідає правовій природі моральної шкоди, оскільки закон не вимагає наявності довготривалих або незворотніх наслідків для її відшкодування. При цьому, зменшення судом розміру моральної шкоди у 10 разів є довільним, не підкріпленим належною мотивацією та не відповідає принципам справедливості та розумності.

Також адвокат вказує, що суд безпідставно зменшив витрати на професійну правничу допомогу з 10000 до 830 грн., не надавши належної оцінки тому, що позивач понесла витрати з детальним описом їх змісту та обсягу, із врахуванням очікуваних подальших витрат під час судового розгляду. При цьому, суд залишив поза увагою ті обставини, що адвокат, який представляв інтереси потерпілої здійснює свою діяльність в м. Тернівка, неодноразово здійснював виїзди до м. Павлоград для участі в судових засіданнях, готував процесуальні документи, аналізував матеріали кримінального провадження та здійснював безпосередньо представництво інтересів потерпілої у суді, й очевидно що 830 грн. не може бути співмірною ані фактичному обсягу наданих послуг, ані витраченому часу, ані необхідним транспортним витратам, й суд неправомірно застосував принцип пропорційності, пов`язавши розмір витрат на правничу допомогу з відсотками задоволених позовних вимог.

Прокурор також оскаржив вказаний вирок, однак 05.02.2026 від прокурора ОСОБА_12 надійшло клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України, а відтак колегія суддів не здійснює перегляд судового рішення за доводами апеляційної скарги прокурора, від якої останній відмовився.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні представник потерпілої підтримав свою апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову.

Обвинувачена заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор частково підтримала апеляційну скаргу представника потерпілої та вважала, що вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, а також закону України про кримінальну відповідальність при призначені обвинуваченому покарання, колегією суддів не встановлено.

Щодо обґрунтованості вирішення судами у цьому кримінальному провадженні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів кримінального провадження видно, що представником потерпілої адвокатом ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 подано цивільний позов до обвинуваченої, в якому просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 , завдану, вчиненим кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 10000, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Вироком суду вказаний цивільний позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 830 гривень.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, представником потерпілої не оскаржується.

Разом з цим, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволення цивільного позову в цій частині, виходячи з того, що потерпіла до поданої позовної заяви не надала належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення їй матеріальної шкоди внаслідок дій обвинуваченої, зокрема доказів пошкодження куртки, джинсів та кросівок, їх вартості або необхідності витрат на відновлення чи заміну зазначеного майна, є законними та обгрунтованими.

Що стосується доводів представника потерпілої в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

У статті 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, який у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у її душевних стражданнях через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тощо. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини кримінального провадження, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , кваліфікованих за ч. 1 ст. 126 КК України, потерпілій було завдано фізичного болю, що об`єктивно спричинило їй моральні страждання.

Разом з тим, суд зазначив, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, не пов`язане з порушенням анатомічної цілісності тканин або тривалим розладом здоров`я, а моральні страждання потерпілої, хоча й мали місце, не носили тривалого або незворотного характеру та не були підтверджені доказами істотних змін у її звичному способі життя чи психоемоційному стані, а відтак заявлений потерпілою розмір моральної шкоди, не повною мірою відповідає характеру та наслідкам вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим є завищеним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, із визначенням розміру моральної шкоди, а саме у розмірі 5 000 грн, який буде співмірним заподіяним стражданням, характеру правопорушення та відповідає засадам справедливості.

На переконання колегії суддів такий розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій було встановлено з достатнім урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, глибини та тривалості моральних та фізичних страждань потерпілої, пов`язаних з вчиненням щодо неї протиправних дій обвинуваченої.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що на підтвердження розміру моральної шкоди в сумі 50000 грн., заявленого в цивільному позові, потерпіла сторона посилалася, окрім обгрунтовано врахованого судом першої інстанції і спричиненням обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень, які призвели до суттєвого погіршення стану здоров`я потерпілої, звичного укладу життя, стосунків з людьми, негативних змін у повсякденному житті, неможливістю продовження активного громадського життя, а також вимушеного лікування та перебування потерпілої на лікарняному, внаслідок її непрацездатності.

В той же час, як зазначено вище, ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме у завданні потерпілій фізичного болю, без спричинення тілесних ушкоджень.

За обставин встановлених судом першої інстанції, з якими погодилася і потерпіла сторона, обвинувачена ОСОБА_7 вхопила лівою рукою за волосся та почала хитати ОСОБА_11 , а в правій руці тримала мобільний телефон яким нанесла 5 ударів в область голови, в цей час ОСОБА_11 прикриваючи голову руками відчула удар в область правої кисті тим самим ОСОБА_7 спричинила фізичний біль, але не завдавши тілесних ушкоджень.

За таких обставин, посилання представника стосовно спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, суд першої інстанції обгрунтовано відкинув, за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що саме у наслідок дій ОСОБА_7 , стан здоров`я потерпілої значно погіршився, й остання перебувала на лікарняному, та вирішив цивільний позов в цій частині виходячи виключно з конкретних обставин кримінального провадження, характеру і тривалості протиправного посягання, інтенсивності фізичного болю, відсутноті тілесних ушкоджень, ступеню вини обвинуваченої, а також вимог розумності, виваженості та справедливості, діяв на власний розсуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин кримінального провадження, наслідків вчиненого кримінального правопорушення і вважати його заниженим, як про це стверджує представник потерпілої, підстав не має.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі представника потерпілої зводяться до хибного трактування доказів у кримінальному провадження на норм кримінального процесуального та цивільного законодавства.

Що стосується вирішення цивільного позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Разом з цим, положень ч. 1 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124КПК України), в тому числі й витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог гл. 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування, а також зважати на те, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

З матеріалів кримінального провадження видно, що, представником потерпілої адвокатом ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 подано цивільний позов до обвинуваченої, в якому останній, зокрема просив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 , витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції між адвокатом ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 було укладено договір про надання правової допомоги № б/н від 23.10.2025 року.

Згідно зі звітом про надання правової допомоги згідно з договором від 23.10.2025, відповідно до якого адвокатом були виконані наступні послуги: укладання договору, правовий аналіз, юридичні послуги тривалістю 1 година вартістю 1 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи, вивчення доказів, медичних документів, висновків експертів тривалістю 5 годин вартістю 5 000 грн; підготовка, направлення до суду позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, представництво інтересів в суді тривалістю 4 години вартістю 4 000 грн. й згідно з довідкою про отримання коштів по договору від 23.10.2025 потерпіла понесла витрати на правову допомогу на суму 10 000 грн.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про те, що зазначені в цьому звіті такі послуги, як укладання договору, правовий аналіз, юридичні послуги; ознайомлення з матеріалами справи, вивчення доказів, медичних документів, висновків експертів; складання, та подання до суду позовної заяви, фактично дублюють одна одну, є подібними та зводяться до єдиної дії - формування правової позиції для подання позову до суду, та враховуючи те, що предметом спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлений розмір витрат на надання правничої допомоги підлягає зменшенню.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, щопісля укладення договору про надання правової допомоги № б/н від 23.10.2025 року між адвокатом ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_8 не звертався до суду з клопотаннями про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, й розписки про здійснення ним ознайомлення в матеріалах справи відсутні. При цьому, адвокат ОСОБА_8 приймав участь лише в трьох судових засіданнях.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції частково задовольняючи цивільний позов представника потерпілої, дійшов правильних висновків про необгрунтованість заявлених адвокатом витрат на правову допомогу, однак не дивлячись на те, що нормами КПК України врегульовано процесуальні відносини, що виникли у цій справі, дійшов помилкових висновків про застосування до цих правовідносин положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, та стягнення з обвинуваченої на користь потерплої витрат на надання правничої допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 8,3 %, що становить 830 грн.

За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів керуючись принципами справедливості та верховенством права й виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, а саме враховуючи, що предметом спору є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілою витрат на правову допомогу, слід вважати витрати на суму 5 000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, внаслідок чого апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2025 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4