Справа № 639/1160/26
Провадження № 1-кс/639/278/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Новобаварського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000170 від 16.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчому судді Новобаварського районного суду міста Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000170 від 16.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та обґрунтованою підозрою, що підтверджується долученими копіями матеріалів кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав, обґрунтувавши свою позицію згідно викладеному в клопотанні.

Захисник-адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що стороною обвинувачення не доведені передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики. Крім того, захисник звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Підозрюваний підтримав думку захисника та надав пояснення, якими фактично визнав факт неправомірних дій зі свого боку стосовно співробітника поліції, вибачився в судовому засіданні, при цьому вказавши, що мотивом таких дій були неправомірна поведінка співробітників ТЦК.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 даної статті.

Поняття «обґрунтована підозра», з огляду на викладені в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» висновки означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На переконання слідчого судді, фактів й інформації, які переконливо свідчать про причетність до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

При цьому судом враховується, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або спростувати підозру, яка є підставою для затримання.

Ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

В ході досудового розслідування встановлено, що 16.02.2026 о 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України за адресою: м. Харків, пр. Любові Малої, 45.

17.02.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з повною середньою освітою, зі слів офіційно не працевлаштований, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимий.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 17.02.2026 захист підозрюваного ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування здійснюється адвокатом ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до наказу начальника УПП в Харківській області ДПП України старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 призначена на посаду інспектора ВБДР УПП в Харківській області.

Згідно з наказом начальника УПП в Харківській області ДПП України, 16.02.2026 інспектор ВБДР УПП в Харківській області ДПП України ОСОБА_7 та інспектор взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП України старший лейтенант поліції ОСОБА_8 відповідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» сумісно з працівниками підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_4 на території м. Харкова, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , здійснювали спільні заходи з оповіщенні військовозобов`язаних осіб.

Під час проведення спільних з військовослужбовцями ТЦК та СП заходів з оповіщення приблизно о 11 год. 26 хвилин 16.02.2026 інспектор ВБДР УПП в Харківській області ДПП України ОСОБА_7 побачила, як в загальному потоці транспортних засобів в їх бік від з`їзду на пр. Любові Малої по проїзній частині вул. Семінарська м. Харкова в бік вул. Мала-Гончарівська м. Харкова рухається транспортний засіб «Opel Combo» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , та водій, побачивши, що працівники ТЦК та СП разом із працівниками поліції проводять заходи з оповіщення військовозобов`язаних осіб, різко змінив напрямок руху, порушивши постанову КМУ «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001 за № 1306 (в редакції від 09.12.2025), а саме п. 1.3 (перетин подвійної суцільної лінії) розвернувшись та поїхавши у зворотному напрямку.

При цьому виконуючи свої службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію» та посадовими інструкціями інспектор ВБДР УПП в Харківській області ДПП України ОСОБА_7 разом з інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП України старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 , перебуваючи у затвердженому однострої працівників Національної поліції, будучи забезпеченими спеціальними засобами та табельною вогнепальною зброєю, з метою припинення адміністративного правопорушення, передбаченого за порушення ПДР, а також за підозрою вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, разом із представником ТЦК та СП на службовому транспортному засобі УПП в Харківській області ДПП України «Renault Daster» д.н.з. 0612 розпочали переслідування транспортного засобу «Opel Combo» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому увімкнувши синьо-червоні проблискові маячки та висуваючи вимоги водія зупинитися.

В подальшому транспортний засіб «Opel Combo» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було зупинено працівниками УПП в Харківській області ДПП України на проїзній частині навпроти будинку № 41 по вул. Дудинська м. Харкова.

Під час спілкування ОСОБА_5 та вказаних вище поліцейських, а також представника ТЦК та СП, останній, знаходячись у місці зупинки, в салоні транспортного засобу марки «Opel Combo» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є працівниками поліції та виконують службові обов`язки, оскільки вказані особи перебували у поліцейському однострої та на службовому автотранспорті, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер вчинюваного ним діяння, з мотивів перешкоджання законній діяльності працівників правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, реагуючи на намагання припинити протиправні дії, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного ним діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, з мотивів явної неповаги до авторитету працівників правоохоронного органу, та з метою уникнути адміністративного покарання вирішив покинути місце розгляду адміністративного правопорушення, достовірно розуміючи, що перед транспортним засобом, яким він керував знаходиться працівник Національної поліції, та перебуваючи за його кермом різко розпочав на ньому рух у перед, заїхавши з проїзної частини вул. Дудинська м. Харкова його правою частиною на газонне покриття тим саме збивши з ніг його передньою частиною інспектора ВБДР УПП в Харківській області ДПП України ОСОБА_7 , від чого остання впала на землю, а останній поїхав у бік вул. Григорівське шосе м. Харкова.

Таким чином ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної цілі щодо умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Внаслідок дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_7 , відповідно до консультативного висновку спеціаліста № 10/16953 від 16.02.2026 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою куприка.

Протиправні дії ОСОБА_5 було припинено працівниками УПП в Харківській області ДПП України за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 147, які об 11 год. 31 хв. 16.02.2026 під час переслідування повторно примусово зупинили його та затримали під час керування ним транспортним засобом «Opel Combo» сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_7 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 16.02.2026;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 16.02.2026;

- протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_5 серії АЗ № 029923 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 182049 від 16.02.2026 за ч.1 ст.122-2 КУпАП;

- протоколом затримання в порядку ст.. 208 КПК України;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Водночас в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, однак вказані факти недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на підозрюваного, у тому числі щодо забезпечення його явки до суду та органів досудового розслідування, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочину під час воєнного стану, який інкримінується, та не став для нього стримуючим фактором, а тому не можуть бути достатніми для спростування наявності ризику переховування його від правосуддя.

ОСОБА_5 , усвідомивши можливість отримання кримінального покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснювати вплив на потерпілу, свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що може привести до перешкоджання встановлення істини по справі, а тому наявні ризики для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити підозрюваного під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі підозрюваного.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Суд також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшились та продовжують існувати, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду; можливість знищити, сховати або спотворити речі та технічні носії; можливість незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні; можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може вільно змінити місце свого мешкання, та виїхати в іншу область на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду, а відсутність міцних соціальних зв`язків лише це посилить.

В судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 перебував у розшуку, ухилявся від явки в ТЦК та СП, не реагував на виклики та повідомлення. Із пояснень ОСОБА_5 вбачається, що останній мав місце реєстрації проте за цією адресою не мешкав, але вказав що винаймав інше житло і постійно його змінював, не пояснивши причини такої поведінки;

п. 2 ч.1 ст. 177 КПК України знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , може знищити, сховати або спотворити предмети, що стосуються обставин кримінального провадження, досудове розслідування перебуває на активному етапі, що зумовлено нещодавнім повідомленням про підозру ОСОБА_5 , а тому на даний час не встановлено повного об`єму доказів та свідків, які б підтвердили або спростували причетність ОСОБА_5 до вказаного злочину;

п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати, свідків, потерпілу, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на свідків, потерпілого, благаючі, умовляючи або погрожуючи їм, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнення покарання за вчинений злочин.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом. ОСОБА_5 відомі анкетні дані та місця мешкання, контактні номери мобільних телефонів, свідків та потерпілого з отриманих копій матеріалів, доданих до вказаного клопотання, що підтверджується наданою розпискою про їх отримання;

п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочини та щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_5 ,, незаконно впливати, на свідків, потерпілую у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може безперешкодно змінювати місце свого мешкання, та у вказаному випадку останній може чинити тиск на свідків, потерпілого.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що він підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, із застосуванням насильства до працівника правоохоронного органу, та м`якість застосування якого створить в очах суспільства уяву безкарності та свавілля з боку правоохоронної системи, виконавчої влади та судових органів.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді домашнього арешту та домашнього арешту в нічний час пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, а самим підозрюваним підтверджено в судовому засіданні що ОСОБА_5 хоча і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак в судовому засіданні не встановлено факту його працевлаштування та наявність доходу, хоча на це звертала увагу сторона захисту не надавши відповідних доказів, доказів на наявність міцних соціальних зв`язків на території України в судовому засіданні не здобуто, а тому обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови вчинення тиску на свідків, потерпілої у вказаному кримінальному провадженні, а також дасть змогу продовжити свою злочинну діяльність, з метою ухилення від органу досудового розслідування. Крім цього, підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, немає, оскільки ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні умисного не тяжкого злочину відносно авторитету влади, тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , обставини, за яких він був скоєний, вказують на існування цілком реальних ризиків, що застосування до підозрюваного іншого, окрім як тримання під вартою, запобіжного заходу, надасть йому можливість впливати на свідків, потерпілого.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного, свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за яке останньому може бути призначено покарання до 5 років позбавлення волі.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, на думку слідчого судді у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого під час воєнного стану.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, під час воєнного стану та збройної агресії російської федерації, є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, обираючи підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на підставі ч.1 п.4 ст.183 КПК України приходить до переконання не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Так, в разі застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання, домашній арешт сторона обвинувачення не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти здійснення останнім впливу на свідків, понятих, спеціалістів з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню виконанню процесуальних рішень шляхом неявки в судові засідання та до органу досудового розслідування по справі за надуманими приводами, в тому числі і тимчасової непрацездатності. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 18 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1