Провадження №: 1-кп/336/594/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14 травня 2026 р Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

провівши підготовче судове засідання в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001804 від 19.06.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянки України НОМЕР_2 , виданий 16.02.2000 року Амвросіївським РВ УМВС України в Донецькій області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 20 травня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № № 0001804 від 19.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючу суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року постановлено рішення про призначення справи до стадії підготовчого провадження.

Як встановлено із матеріалів справи, в межах цього кримінального провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування (in absentia).

Після надходження обвинувального акта до суду підготовче судове засідання призначалось на 10.07.2025; 10.10.2025; 22.12.2025; 27.01.2026; 26.02.2026; 14.05.2026

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя здійснювалися виклики обвинуваченої шляхом надсилання ряду повісток про виклик.

Так, обвинувачена ОСОБА_5 була повідомлений про місце та час проведення підготовчого судового засідання належним чином за останнім відомим місцем його проживання відповідно до вимог КПК України та судом вживались додаткові заходи задля повідомлення обвинуваченої про судове провадження, шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду, офісу Генерального прокурора, та у газеті Голос України із зазначенням довідкової інформації щодо процедури та прав обвинуваченої і наслідків її неявки.

Однак, жодного разу обвинувачена ОСОБА_5 до суду не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, жодних клопотань про неможливість явки у судове засідання суд не отримував.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 14 травня 2025 року на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та вирішення інших клопотань (ч. 2 ст. 314 КПК України).

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просила постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні. Також подала до суду клопотання про проведення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Суд, заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, подане клопотання прокурором, дійшов до таких висновків.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України (ч. 4 ст. 110 КПК України).

Вичерпний перелік обов`язкових вимог до змісту та форми обвинувального акта, а також перелік додатків до нього визначені вимогами ст. 291 КПК України. Будь-яких інших вимог до обвинувального акта норми КПК України не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер (1); анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (2); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство (3); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) (3-1); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора (4); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (5); обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (6); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (7); підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими (7-1); розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) (8); розмір пропонованої винагороди викривачу (8-1); дату та місце його складення та затвердження (9).

Так, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що встановлено вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Підготовче провадження має завданням процесуальне та організаційне забезпечення судового розгляду, у зв`язку з чим суд у підготовчому судовому засіданні повинен, зокрема, встановити відповідає чи ні вимогам КПК України обвинувальний акт.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 0001804 від 19.06.2024стосовно ОСОБА_5 , його склав та затвердив 19.05.2025 прокурор Лівобережної окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_7 .

Також у обвинувальному акті наведені всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, які були відомі стороні обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження.

У обвинувальному акті окремими пунктами викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленим, правова кваліфікація з посиланням на положення і частини статті КК України та формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_5 .

Зазначені пункти обвинувального акта містять відомості, які достатньо чітко і однозначно висвітлюють позицію сторони обвинувачення щодо усіх обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також про конкретну кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

До обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, надана на ім`я прокурора, що передбачено пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 291 КПК України.

З огляду на вказані норми КПК України та встановлені обставини, на переконання суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № ЄРДР № 0001804 від 19.06.2024за своєю формою та змістом відповідає закріпленим у статті 291 КПК України вимогам, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Далі з метою підготовки до судового розгляду суд: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів, здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду (ч. 2 ст. 315 КПК України).

З цією метою суд переходить до розгляду інших питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, а також розгляду клопотань учасників провадження.

Судом встановлено, що це кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя з огляду на розпорядження голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» від 05.07.2022 за № 36/0/9/-22.

Підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено.

Так, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або його окремої частини лише у виключних випадках, передбачених пунктами 1-5 частини 2 статті 27 КПК України (стаття 27 КПК України). За наслідками підготовчого судового засідання суд не встановив обставин, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні. Відтак, судове засідання у цьому кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано клопотання про здійснення спеціального судового провадження.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Стороною обвинувачення зазначається, що ОСОБА_5 неодноразово викликалась до суду повістками та шляхом публікації на офіційних сайтах Судової влади, Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у Газеті Голос України, проте систематично не з`являлась.

Прокурор також вказує, що слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2025 року постановлено ухвалу про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні. У клопотанні зазначає, що після направлення обвинувального акта до суду стороною обвинувачення та судом здійснювались виклики обвинуваченої.

Наведене, на переконання прокурора, свідчить про те, що ОСОБА_5 беззаперечно відомо про наявність кримінального провадження стосовно неї. До клопотанні додано довідку складено Службою безпеки України на виконання доручення прокурора де йдеться про те, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України що, на думку прокурора, свідчить про її переховування від правоохоронних органів.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що стаття КК України, за якою висунуте обвинувачення ОСОБА_5 , дозволяє проводити кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого, прокурор просила клопотання задовольнити та ухвалити рішення про спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та наголосила, що ОСОБА_5 на цей час переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім цього також вказувала, що в матеріалах кримінального провадження наявні докази того, що останння наразі перебуває на тимчасово окупованій території України.

Захисник, під час підготовчого судового засідання заперечила проти задоволення клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження. Вважає не доведеною ту обставину, що ОСОБА_5 відмовилася брати участь у розгляді кримінального провадження стосовно неї, позаяк під час проведення підготовчого судового засідання це не було однозначно встановлено.

За положеннями п. d ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожен має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому кримінального обвинувачення як мінімум на такі гарантії на основі цілковитої рівності, зокрема, бути судженим у його присутності.

Стаття 6 Конвенції про захист людських прав і засадничих свобод (далі Конвенція) у цілому гарантує право обвинуваченого на ефективну участь у кримінальному процесі («Муртазалієва проти Росії» (Murtazaliyeva v. Russia) [ВП], § 91). Загалом, вона включає, зокрема, не лише його або її право бути присутнім, але й заслуховувати та спостерігати за провадженням. Такі права маються на увазі в самому понятті змагальної процедури і також можуть випливати з гарантій, які містяться в підпунктах (c), (d) і (e) пункту 3 статті 6 («Стенфорд проти Сполученого Королівства» (Stanford v. the United Kingdom), § 26).

Втім, ані текст, ані суть статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за її вільним власним бажанням відмовлятися, прямо або у мовчазний спосіб, від права на гарантії справедливого судового розгляду.

Проте, щоб бути ефективною для цілей Конвенції така відмова повинна встановлюватися недвозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості («Пфайфер та Планкл проти Австрії» (Pfeifer and Plankl v. Austria), § 37).

Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу громадськості («Ермі проти Італії» (Hermi v. Italy) [ВП], § 73; «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [ВП], § 86; «Дворскі проти Хорватії» (Dvorski v. Croatia) [ВП], § 100).

Перш ніж можливо стверджувати, що обвинувачений чітко своєю поведінкою відмовився від важливого права, передбаченого статтею 6 Конвенції, необхідно довести, що він міг обґрунтовано передбачити наслідки своєї поведінки («Ермі проти Італії» (Hermi v. Italy) [ВП]). § 74, «Сейдович проти Італії» (Sejdovic v. Italy) [ВП], § 87).

Деякі гарантії, встановлені статтею 6, як от право на адвоката, яке є основоположним правом серед тих, що складають поняття справедливого судового розгляду, та забезпечує ефективність решти гарантій, викладених у статті 6 Конвенції, вимагають спеціального захисту стандарту «усвідомлена та розумна відмова», встановленого у практиці Суду («Дворскі проти Хорватії» (Dvorski v. Croatia) [ВП], § 101; «Піщальніков проти Росії» (Pishchalnikov v. Russia), § 77- 79).

Отже, у разі, коли обвинувачений добровільно відмовляється від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, то суд у будь-якому випадку має здійснити ретельну перевірку наведеної обставини.

Так, до загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) мають відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Відповідні права та можливості обвинуваченого визначені ст. 42 КПК України.

Можливість судового розгляду справи у кримінальному провадженні у разі неприбуття обвинуваченого за викликом суду шляхом здійснення спеціального судового провадження передбачена у ч. 3 ст. 323 КПК України.

Під час розгляду клопотання про спеціальне судове провадження, а також з урахуванням висловлених учасниками аргументів, суд має встановити:

чи передбачає КПК України спеціальне судове провадження щодо злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа;

чи знав або чи повинен був знати обвинувачений про розпочате кримінальне провадження і чи підтверджується це матеріалами, доданими до клопотання;

чи переховується обвинувачений від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Так, за змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов?язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 297-1 КПК України обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, надає можливість суду здійснювати судовий розгляд за відсутності такого обвинуваченого, тобто здійснювати спеціальне судове провадження.

Під час розгляду цього кримінального провадження наявні всі засоби і можливості дотримання стандартів судового розгляду, викладені у Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 75(11) від 19 січня 1973 року «Про критерії, які регламентують розгляд, що проводиться у відсутність обвинуваченого», якою регламентується, зокрема, що справу жодної особи не може бути розглянуто, якщо до цього її ефективно протягом часу, що дозволяє їй з`явитися в суд і підготувати свій захист, не було оповіщено повістками, якщо тільки не буде встановлено, що вона навмисно прагнула уникнути правосуддя. Повістки мають вказувати на наслідки неявки обвинуваченого на розгляд.

У рішенні ЄСПЛ «Медєніца проти Швейцарії» суд зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Відповідно до позиціі? ЄСПЛ, викладеноі? в рішенні у справі «Колоцца проти Італіі?», для забезпечення можливості обвинуваченому реалізувати своі? права у кримінальному процесі він має бути обізнаним про здіи?снення судового розгляду щодо нього, а відмова від таких прав має бути недвозначною.

Ключове значення у цьому випадку має відігравати повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (рішення ЄСПЛ у справі «Сейдовіч проти Італії»).

Комітет ООН з прав люидин у повідомлені «Салих проти Узбекистану» (CCPR/C/95/D/1382/2005) зазначає, що має бути розумна межа для зусиль щодо встановлення контакту з обвинуваченим, на які очікується від компетентних органів.

Досліджуючи питання обізнаності обвинуваченого про наявне щодо нього кримінальне провадження, суд, у першу чергу, має врахувати активність представників сторони обвинувачення на стадії досудового розслідування.

Так, судом встановлено, що повідомлення про підозру у зв`язку з неможливістю вручення письмового повідомлення про підозру особисто з підстав відсутності ОСОБА_5 за місцем проживання в Україні, а також відсутністю відомостей про точне місцезнаходження, відповідно до вимог ст. 135 КПК України було здійснено у передбачений КПК України спосіб та вжито додаткових заходів щодо вручення повідомлення про підозру.

Надалі, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2025 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001804 від 19.06.2024.

З матеріалів також встановлено, що сторона обвинувачення вживала заходів щодо повідомлення ОСОБА_5 про здійснення щодо неї спеціального досудового розслідування кримінального провадження за № 0001804 від 19.06.2024шляхом публікації відповідного повідомлення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора, що підтверджується доданими до клопотання прокурора матеріалами.

Після направлення обвинувального акта до суду, Шевченківського районного суду м. Запоріжжя також здійснювалися виклики обвинуваченої шляхом надсилання ряду повісток про виклик ОСОБА_5 у судові засідання.

Загалом судом від призначення обвинувального акта до підготовчого судового засідання до завершення проведення підготовчих дій судові засідання призначались 6 (шість) разів.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Щодо висловлених у судовому засіданні заперечень захисника, слід зазначити таке.

Завданням судового виклику є донесення інформації до особи відповідним органом чи службовою особою про необхідність прибути їй до певного місця для проведення процесуальної дії. За невиконання обов`язку щодо прибуття передбачені процесуальним законом наслідки, одним із яких є й призначення спеціального судового провадження (ч. 5 ст. 139 КПК України).

Так, за змістом ч. 8 ст. 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою, сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, особа вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Так, з моменту направлення обвинувального акта до суду стосовно ОСОБА_5 , судом надсилались повістки до опублікування та були шість разів опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Також від початку здійснення підготовчих дій суд надсилав для опублікування повістки на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Окремо до цього, повідомлення про виклик до суду були опубліковані на офіційному вебсайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя на всі шість судових засідань.

Таким чином, суд та сторона обвинувачення проявили належну ретельність у забезпеченні присутності обвинуваченого та приділили особливе значення охороні прав і законних інтересів ОСОБА_5 як учасника кримінального провадження, забезпечивши при цьому, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті положень ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей щодо повідомлення особи про розгляд кримінального провадження стосовно нього.

З огляду на здійснені виклики і повідомлення в рамках кримінального провадження, суд оцінює дії обвинуваченої у питанні встановлення факту її переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 (№ 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінального провадження) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Право людини і громадянина на судовий захист належить до громадянських прав, причому, містить в собі юридичну гарантію від свавілля як з боку держави, так і окремих осіб. Держава має забезпечувати захист прав особи, у тому числі шляхом реалізації завдань кримінального судочинства.

Завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. Отже, забезпечення гарантії того, що особа, якій у встановленому порядку висунуте обвинувачення у вчиненні злочину, має постати перед судом, спрямоване на захист не тільки інтересів усього суспільства, але й кожного окремого громадянина держави.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо обвинуваченого, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду. Європейський суд з прав людини у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов обвинуваченого від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати відповідні заходи у конкретних обставинах.

Як зазначалося у рішенні ЄСПЛ у справі «Еліезер проти Нідерландів», право на участь у розгляді справи, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним, і має існувати розумна пропорційність між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти. Відповідні обмеження не мають перешкоджати здійсненню права таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права. Сумісність обмежень, передбачених національним законодавством, з правом доступу до суду, гарантованим статтею 6 Конвенції, має залежати від особливостей конкретного провадження. Загалом неможливо зробити висновок, що процедура, яка прагне збалансувати «конкретні інтереси сторін, які приймають участь» (particular interests involved) є несправедливою.

Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення ЄСПЛ від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини»).

Отже, абсолютно очевидно, що ОСОБА_5 усвідомлює, що у неї вже виник юридичний обов`язок постати перед судом, однак вона ухиляється від виконання цього обов`язку.

Аналіз загального змісту наведеної судової практики, з урахуванням конкретних обставин цього провадження, дозволяє дійти висновку про можливість здійснювати подальший розгляд у формі спеціального судового провадження з дотриманням норм міжнародного законодавства в сфері захисту прав людини, та що такий розгляд не призводить до порушення ст. 6 Конвенції, положень Конституції України, та положень КПК України.

З огляду на те, що судом постановлене рішення про здійснення спеціального судового провадження щодо ОСОБА_5 , повістки про виклик обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні, а також інформацію про процесуальні документи, надсилати та публікувати відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

При цьому суд також звертає увагу, що відповідно до положень ч. 4 ст. 323 КПК України, якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачений з`явився або був доставлений до суду, судовий розгляд продовжується з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Вказане є підставою роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_5 її право з`явитись до суду на будь-якій стадії кримінального провадження та реалізувати всю сукупність прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України, міжнародно-правовими актами та кримінальним процесуальним законом.

Суд також наголошує, що обвинувачена ОСОБА_5 має усі законні можливості для оскарження рішень, прийнятих судом у кримінальному провадженні за і на перегляд остаточного рішення суду у цьому провадженні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 376, 297-1, 314, 315316, 323, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 задовольнити.

Здійснювати Шевченківським районним судом м. Заплоріжжя спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР ЄРДР № 0001804 від 19.06.2024, за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, на 08 годину 00 хвилин 12.06.2026 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора, захисника.

Повістки про виклик обвинуваченій ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи, надсилати та публікувати відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1