Справа № 204/1778/26
Провадження № 1-кс/204/359/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року слідчий суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000371 від 23.02.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000371 від 23.02.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000371 від 23.02.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України про те, що 23.02.2026 приблизно о 20 год. 52 хв. невстановленими особами з використанням невстановленого вибухового пристрою здійснено вибух всередині адміністративної будівлі ВП № 1 ДРУП № 2 за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, буд. 15, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, що призвело до тяжких наслідків.

В ході досудового розслідування здійснюються заходи зі встановлення осіб, які причетності причетні до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.Так встановлено, що 23.02.2026 сектор дізнання ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області відвідував військовослужбовець інженерно-саперного взводу танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .24.02.2026 допитаний як свідок ОСОБА_5 підтвердив, що 23.02.2026 відвідував вищевказаний відділ поліції у зв`язку з тим, що відносно нього працівниками ВП № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне зберігання наркотичних засобів/психотропних речовин, які були вилучені працівниками поліції 21.02.2026 в автомобілі, яким керував останній.Крім того, 24.02.2026 ОСОБА_5 добровільно видав органу досудового розслідування належний йому мобільний телефон марки «InfinixNOTE 50» модель «X6858», імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , з сім-картою з номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 , та паролем для розблокування «2432», про що власноруч написав відповідну заяву. У ході поверхневого огляду даного мобільного телефону було виявлено записані ОСОБА_5 звуко- відеофайли, де останній у нецензурній формі звинувачував працівників поліції, які вилучили його речі та автомобіль, а також наголошував на здійснення ним помсти.Постановою слідчого від 24.02.2026 вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.Крім того, 24.02.2026 ОСОБА_5 добровільно видав органу досудового розслідування належні йому речі, в яких останній перебував 23.02.2026 у відділі поліції № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області,про що власноруч написав відповідну заяву, а саме:кофта чорного кольору із зображенням (принт) «застілля смерті`білого кольору;камуфльований кітель торгівельної марки «TacticalSeries».Постановою слідчого від 24.02.2026 вищевказані речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.Враховуючи вищевикладене, зважаючи на виявлену в ході досудового розслідування слідову картину, яка свідчить про використання вказаних предметіву противоправній діяльності, що має відношення до вчинення кримінального правопорушення, з метою дослідження даногомобільного телефонута рече у ході проведення слідчих та процесуальних дій і відповідних судових експертиз, спрямованих на повне та всебічне дослідження встановлених обставин, проведення яких неможливе без доступу до їх вмісту.Таким чином, в органу досудового розслідування наявні обґрунтовані підстави вважати, що даний мобільний телефон та речі ОСОБА_5 є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди даного злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім цього, на даний час існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту на зазначене в клопотанні майно призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження останнього, зокрема внаслідок повернення вищевказаного майна, будуть втрачені сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. На підставі викладеного вище, з урахуванням того, що добровільно надані ОСОБА_5 зазначений мобільний телефон та речі, якіу подальшому визнані речовими доказами, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим потребують детального вивчення і дослідження, яке можливо тільки під час проведення необхідних судових експертиз та інших слідчих (розшукових) і процесуальних дій, а також з метою запобігання можливості приховування зазначених речових доказів. У зв`язку з чим, слідчий звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна і просить розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Слідчий надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання про арешт майна задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю за можливе розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В статті 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000371 від 23.02.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України. У даному кримінальному провадженні, 24.02.2026 року ОСОБА_5 добровільно видав органу досудового розслідування належний йому мобільний телефон марки «InfinixNOTE 50» модель «X6858», імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , з сім-картою з номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 , та паролем для розблокування «2432». 24.02.2026 року ОСОБА_5 добровільно видав органу досудового розслідування належні йому речі, в яких останній перебував 23.02.2026 року у відділі поліції № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, а саме:кофта чорного кольору із зображенням (принт) «застілля смерті`білого кольору;камуфльований кітель торгівельної марки «TacticalSeries».Постановою слідчого від 24.02.2026 року вищевказані речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000371.

Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а також з метою запобігання можливості його знищення, пошкодження, відчуження, у зв`язку з чим, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-172,309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС-криміналіста слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000371 від 23.02.2026 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було добровільно видане громадянином України ОСОБА_5 , а саме на: мобільний телефон марки «InfinixNOTE 50» модель «X6858», імеі1: НОМЕР_2 , імеі2: НОМЕР_3 , з сім-картою з номером мобільного зв`язку НОМЕР_4 ; кофта чорного кольору із зображенням (принт) «застілля смерті» білого кольору; камуфльований кітель торгівельної марки «TacticalSeries»,шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1