ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000282 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_9 , яка приймала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_10 не заперечував проти встановленого порядку судом, який визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак при висловлені своєї позиції в ході судових дебатів потерпілий зауважив, що на його думку дії обвинуваченого ОСОБА_8 мали ознаки кримінального правопорушення за ст. 296 КК України.

Таким чином, потерпілий по суті оспорює обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме кваліфікацію дій обвинуваченого, а тому суд мав відновити судовий розгляд та продовжити розгляд провадження в загальному порядку.

Також зазначає, що відповідно до обвинувального акта обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, визначено вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, однак у вироку такі обставини не зазначені, що свідчить про те, що судом не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України більш м`яке покарання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при ухваленні вироку суду необхідно було врахувати такі обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений раніше не судимий та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

17.02.2026 року від прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, до суду апеляційної інстанції надійшла відмова від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому вказана апеляційна скарга прокурора не підлягає розгляду.

Разом з цим, оскільки апеляційна скарга подана захисником, то суд апеляційної інстанції продовжив розгляд цієї апеляційної скарги.

Вироком Соборного районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

За обставин, викладених у вироку, 26.07.2025 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_11 , знаходячись біля території домоволодіння по АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_10 розпочався словесний конфлікт, під час якого, на ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_12 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, стоячи навпроти потерпілого на відстані витягнутої руки, завдав один удар своєю правою рукою, стиснутою в кулак, в область лівої надбрівної дуги потерпілого ОСОБА_10 , від якого останній втратив рівновагу та впав на спину. Далі ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, підійшов в притул до потерпілого ОСОБА_10 та своєю правою рукою, стиснутою в кулак, завдав потерпілому ОСОБА_10 не менше одного удару в область голови.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна в лобно-тім?яній області по центру, забійної рани у зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день).

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів вважає, що при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття; обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125, ст. 75 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з іспитовим строком на 1 рік.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання ОСОБА_8 , а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, про що зазначено у вступній частині вироку, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 судом покарання у виді обмеження волі на строк, що не є максимальним.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки така обставина не встановлена судом під час судового розгляду кримінального провадження та відсутня в обвинувальному акті (а.п.3 т.2).

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті злочину враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо активного сприяння ОСОБА_8 розкриттю кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника, вважаючи його доводи не обґрунтованими.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року- залишити без задоволення.

Вирок Соборного районного суду м. Дніпра від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4