Справа № 203/5348/25
Провадження № 1-кп/0203/1108/2026
У Х В А Л А

25.05.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 22.04.2025 відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 189 КК України, -

встановив:

В судовому засіданні прокурор звернувся із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, на два місяця, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання останньому міри запобіжного заходу, а саме: ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, розуміючи тяжкість майбутнього покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, адже останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкцією за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дванадцяти, також існує ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, адже ОСОБА_4 у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного/обвинуваченого та можливістю ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження, відомі особисті дані та місце проживання свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк покладених на нього обов`язків.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 03 лютого 2026 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 квітня 2026 року, без можливості внесення застави, яка була скасована ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2026 року та постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково, продовжено ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 квітня 2026 року. Визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 665 600,00 гривень. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 01 квітня 2026 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30 травня 2026 року з альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 665 600,00 гривень.

Згідно повідомлення ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 06 квітня 2026 року ОСОБА_4 з-під варти звільнений під заставу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою та шостої цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, яка передбачає обов`язок суду розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Метою і підставою продовження покладених на обвинуваченого обов`язків, визначених ухвалою суду, є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливу на свідків у кримінальному провадженні та іншим ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, визначені в ухвалі суду при обранні запобіжного заходу ризики щодо можливості ОСОБА_4 переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшились і не перестали існувати, а доказів зворотного в судовому засіданні сторонами не надано. Судом не встановлено беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики.

Перевіряючи обґрунтованість клопотання, слід зазначити, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, треба вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення зазначених дій.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не проведене, а отже перебуваючи на волі та передбачаючи можливе покарання, обвинувачений ОСОБА_4 , може переховуватися від суду із метою уникнення відповідальності та продовжити вчинення інших, у тому числі корисливих кримінальних правопорушень. Отже на теперішній час не зникли ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри запобіжного заходу.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі Ілійков проти Болгарії від 26.06.2001, суворість можливого покарання є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обвинувачується, наявна ймовірність настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого слід продовжити відносно нього строк дії покладених на нього обов`язків від 25.07.2026 року.

При цьому, суд вважає, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 вказаних у клопотанні обов`язків, регламентованих ст. 194 КПК України, є за своєю суттю пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для нього, у зв`язку з чим, не суперечить п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , строком на два місяця, тобто до 25 липня 2026 року, а саме: прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (служби); утримуватися від спілкування з підозрюваними та свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.

Суддя ОСОБА_1