Справа № 199/1737/26
У Х В А Л А

іменем України

23 березня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області слідчого у кримінальному провадженні капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області слідчий у кримінальному провадженні капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, з позбавленням права на розпорядження та користування речами, які 20.03.2026 вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1. Банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

2. Мобільний телефон IPhone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого відділу ВП №1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000011 від 29.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра з Дніпропетровського управління ДВБ НП України надійшли матеріали ЄО № 13 від 28.01.2026, щодо вимагання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. 20.03.2026 на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра, справа № 199/1737/26 (1-кс/199/255/26) від 19 березня 2026 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку виявлено та вилучено:

1. Банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

2. Мобільний телефон IPhone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

3. Грошові кошти в сумі 4770 (чотири тисячі сімсот сімдесят) доларів США та 320 (триста двадцять) ЄВРО.

20.04.2026, слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовими доказами, вищевказаних об`єктів. Таким чином, в ході досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що вилучені речі, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення. Крім того, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз, в тому числі відносно вищевказаного тимчасово вилученого майна. У зв`язку з вище викладеним та з метою запобігання знищення або пошкодження вище зазначеного майна, швидкого та неупередженого розслідування кримінального провадження виникла необхідність звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, з метою належного забезпечення збереження речових доказів по кримінальному провадженню.

В судове засідання були викликані прокурор, слідчий та володілець майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту. Прокурор ОСОБА_4 та заступник начальника СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області слідчий у кримінальному провадженні капітан поліції ОСОБА_3 до суду не прибули. Слідчим ОСОБА_3 надана письмова заява, в якій останній просить клопотання розглядати за їх відсутності.

ОСОБА_5 , повідомлений про час та місце розгляду клопотання, до суду не прибув, про причини неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надавав. Його неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи клопотання, свідчий суддя виходить з наступного.

29 січня 2026 року заступником начальника СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_3 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000011 від 29 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України. 20 березня 2026 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

1. Банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

2. Мобільний телефон IPhone 12 ІМЕІ: НОМЕР_2 .

Надаючи дозвіл на проведення обшуку за вказаною адресою слідчий суддя дійшов висновку про те, що досліджені слідчим суддею докази в своїй сукупності в достатній мірі доводять наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а також можливу причетність до його вчинення ОСОБА_5 , якому 20 березня 2026 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані речі та документивідповідною постановою слідчого від 20 березня 2026 року визнані речовими доказами.

Постанова винесена слідчим обґрунтовано, за наявності підстав, визначених ст. 98 КПК України.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є володільцем зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника та володільця зазначеного майна.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, постановив

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області слідчого у кримінальному провадженні капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 20 березня 2026 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

1. Банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;

2. Мобільний телефон IPhone 12 ІМЕІ: НОМЕР_3 4.

з забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, а також присутнім під час оголошення ухвали.

Фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, копію ухвали надіслати не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Слідчий суддя:

23.03.2026