Справа №127/6515/26
Провадження №1-кс/127/2671/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , про застосування, в межах кримінального провадження №0000429 від 19.11.2025, запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом Вінницького районного управлінням поліції ГУ НП у Вінницькій області, за процесуального керівництва прокурорів Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000429 від 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи обізнаним в тому, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2102-Х від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась та на даний час триває, достовірно знаючи, що почали діяти обмеження на виїзд за кордон чоловікам віком від 18 до 60 років, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 25.02.2026, вступив в злочину змову із невстановленими слідством особами, для вчинення умисних дій, пов`язаних із організацією незаконного перетину осіб, призовного віку через державний кордон України. При цьому роль ОСОБА_4 , полягала в усуненні перешкод при трансфері вказаних осіб, що полягало сприянні порадами, вказівками щодо перетину державного кордону України та наданням засобу у безпечному проїзді через контрольно-пропускні пункти до їх місця збору за допомогою власного автомобіля, а саме міста Ямпіль Вінницької області, звідки їх у подальшому мали переправити через державний кордон України з Республікою Молдова.

Так, невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , використовуючи багатоплатформовий месенджер «Telegram», у не встановлений у ході досудового розслідуванням час, але не пізніше 25 лютого 2026 року, підшукали особу чоловічої статі призовного віку з числа громадян України, який бажав незаконно перетнути державний кордон України, з метою ухилення від призову за мобілізацією, а саме ОСОБА_7 . При цьому, невстановлені особи, реалізуючи загальний злочинний умисел, обумовивши із ОСОБА_4 оплату за незаконні послуги у сумі 8000 доларів США, та порядок незаконного переправлення через державний кордон України у напрямку виїзду до Республіки Молдова, надаючи при цьому детальні інструкції та вказівки щодо процесу незаконного перетину кордону України та пообіцявши при цьому всебічне сприяння у реалізації даних дій, шляхом усунення перешкод із можливістю забезпечення трансфером (послуга перевезення пасажирів та багажів) до місця збору осіб, які бажають перетнути кордон із Республікою Молдова, а саме міста Ямпіль Вінницької області.

Далі, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із невстановленими в ході досудового розслідування особами, усвідомлюючи існування обмежень щодо виїзду за кордон громадян України чоловічої статі призовного віку на період дії воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті одержати протиправні матеріальні блага у розмірі 400 доларів США, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 25.02.2026, використовуючи транспортний засіб марки «Lexus», моделі «ES350», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні, вирішив сприяти незаконному переправленню таких осіб через державний кордон України, в тому числі, порадами, вказівками та усуненням перешкод.

У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел з невстановленими досудовим розслідуванням особами, близько 13 години 25 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, 25 лютого 2026 року, ОСОБА_4 , будучи за кермом вказаного транспортного засобу, прибув до вулиці Немирівське шосе, поблизу буд. № 94 у місті Вінниці, де згідно попередньої домовленості його очікував ОСОБА_7 , який діяв під контролем працівників правоохоронних органів у ході спеціального слідчого експерименту, який сів на заднє сидіння вказаного авто.

Далі, ОСОБА_4 , діючи із прямим умислом, відповідно до раніше розробленого плану, володіючи інформацією про розміщення блокпостів, повідомив ОСОБА_7 про порядок дій, які стосуються організації незаконного перетину державного кордону України та шляхи усунення перешкод під час його здійснення. Зокрема, ОСОБА_4 надавав йому поради, щодо його подальшого переміщення через державний кордон України невстановленими досудовим розслідуванням особами, які діяли із ним у змові. Того ж дня, приблизно о 13 год. 45 хв., перебуваючи в салоні автомобіля поблизу будинку № 94 по вул. Немирівське шосе у м. Вінниця, за незаконне переправлення через державний кордон України, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 100 доларів США, як завдаток.

Після чого, ОСОБА_4 , діючи на виконання раніше розробленого ними плану, продовжив рух в напрямку м. Ямпіль, Вінницької області до державного кордону України.

Надалі, ОСОБА_4 , перебуваючи в салоні автомобіля, рухаючись по трасі «Т 0202» (автомобільний шлях на території України, сполученням Могилів-Подільський Ямпіль Крижопіль Бершадь Умань), перебуваючи за географічними координатами 48.2690315, 28.5985849, неподалік с. Вільшанка, Вінницької області, за незаконне переправлення через державний кордон України отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 300 доларів США, як решта суми, яка мала залишитись йому.

Після чого, 25.02.2026 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, на автошляху «Т 0202» (автомобільний шлях на території України, сполученням Могилів-Подільський Ямпіль Крижопіль Бершадь Умань), перебуваючи за географічними координатами 48.2690315, 28.5985849, неподалік с. Вільшанка, Вінницької області автомобіль марки «Lexus», моделі «ES350», д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував під керуванням ОСОБА_4 , в якому перебував ОСОБА_7 , зупинено працівниками поліції та в подальшому останнього ( ОСОБА_4 ) затримано в порядку ст. 208 КПК України працівниками Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

25.02.2026 о 16 год. 10 годині ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

26 лютого 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Вінниця, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в сприянні порадами, вказівками, наданням засобів у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами:

- протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.02.2026;

- протоколом обшуку автомобіля марки «Lexus» моделі «ES350», д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого виявлено мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_4 спілкувався із іншими учасниками кримінального правопорушення, від 25.02.2026;

- повідомленнями про виявлення кримінального правопорушення;

- протоколом про результати проведення контролю за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту від 25.02.2026;

- повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 26.02.2026;

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупністю.

У діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто в сприянні порадами, вказівками, наданням засобів у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин:

Підозрюваний ОСОБА_4 , вчинив умисний тяжкий злочин, за який законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, а тому без обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через усвідомлення можливої втрати свободи на тривалий строк зможе ухилятися від органу досудового розслідування та суду. В свою чергу маючи змогу вільно пересуватися, може залишити район, області, де він проживає, а також територію України, враховуючи те, що останній обізнаний у порядку незаконного переправлення осіб через державний кордон України та може використати вказані знання на свою користь та задля уникнення відповідальності за вчинений злочин, що унеможливить своєчасне виконання слідчих (розшукових) дій та процесуальних рішень;

- незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні:

Підозрюваний ОСОБА_4 , маючи змогу вільно пересуватися, може незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні з метою схилення їх до зміни показань, маючи їх анкетні дані, які йому стали відомі із наданих копій матеріалів кримінального провадження;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином:

Підозрюваний ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи те, що спільники останнього не затримані та їм не повідомлено про підозру, тому мають змогу вільно пересуватися підозрюваний може попередити їх про те, що проводиться досудове розслідування та їхню протиправну діяльність було викрито, що може призвести до порушення основних засад кримінального провадження;

- вчинити інше кримінальне правопорушення

Підозрюваний ОСОБА_4 , схильний до вчинення умисних корисливих злочинів, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тому вбачається, що останній може продовжити вчиняти умисні корисливі злочини у майбутньому, що підтверджується характером кримінального правопорушення.

Крім того слідчий зазначає, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання, є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

- особиста порука, не може бути застосована, оскільки у нього відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

- домашній арешт, є недостатньо суворим запобіжним заходом, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Зважаючи, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому застосування застави 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у разі внесення такої застави.

За таких обставин та беручи до уваги, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просив суд, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 199 680 грн. та у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

утриматись від спілкування із особами, які являються свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

З огляду на викладене, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити, з підстав, що наведено у клопотанні. Додатково вказав, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання, вважає, що мала місце провокація, ризики передбаченні ст. 177 КПК України не доведені, просив відмовити в задоволенні клопотання та не визначати запобіжний захід підозрюваному.

Підозрюваний ОСОБА_4 , підтримав позицію захисника. Поряд з цим на запитання суду повідомив, що він раніше не судимий, одружений, дітей не має, являється військовослужбовцем, заощаджень не має, має кредит в сумі 66-68 тисяч гривень, будь-якого майна у власності не має, заперечує, що вчиняв злочин, зазначає, що просто підробляв таксистом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з ЄДРД за №0000429 від 19.11.2025, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 від 25.02.2026, протоколу обшуку автомобіля марки «Lexus» моделі «ES350», д.н.з. НОМЕР_1 в ході якого виявлено мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_4 спілкувався із іншими учасниками кримінального правопорушення, від 25.02.2026, повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, протоколу про результати проведення контролю за вчиненням злочину у вигляді спеціального слідчого експерименту від 25.02.2026, повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 26.02.2026, інших матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 332 КК України обґрунтована.

Отже, матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор та слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

У відповідності з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, дітей не має, являється військовослужбовцем, заощаджень не має, зі слів має кредит в сумі 66-68 тисяч гривень, будь-якого майна у власності не має, заперечує, що вчиняв злочин, зазначає, що просто підробляв таксистом.

В той же час, органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, а саме ч. 3 ст. 332 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Суд також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слід зазначити наступне.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на можливий тривалий строк такого позбавлення, ОСОБА_4 , при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду сама по собі суворість покарання за інкримінований злочин може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обумовлена тим, що відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Таким чином, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки в умовах сьогодення, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, суд, під час розгляду клопотання, дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо можливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим суд вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

З огляду на зазначене слідчий суддя приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не будуть достатнім стримуючим фактором та не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Щодо визначення розміру застави, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, визначених у ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим, вважає за необхідне визначити заставу - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На переконання судді саме такий розмір застави, що встановлюється судом в межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний запобігти відповідним ризикам, та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя переконаний в доцільності задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання особи, тобто з 16:10 год. 25.02.2026 року.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 16:10 год. 26 квітня 2026 року .

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави в сумі 199 680 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

-прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Якщо ОСОБА_4 , не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_4 визначити термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя