Справа № 204/673/26
Провадження № 1-в/204/67/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

До Чечелівського районного суду міста Дніпро надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що він засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року за ст. 93 п.п. «ж», «з», «і» КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. На даний час він відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року йому було зараховано період попереднього ув`язнення з 07 червня 2001 року по 23 травня 2002 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (1 день за 2). Проте, вказане судове рішення охопило лише частину строку його перебування під вартою. Згідно із довідкою Державної установи «Київський слідчий ізолятор» № 08/62715 від 24 жовтня 2019 року, він фактично утримувався в СІЗО від 04 жовтня 2003 року, після чого був етапований до виправної колонії № 89. Таким чином, період з 24 травня 2002 року по 04 жовтня 2003 року (понад 16 місяців) досі не зарахований йому за пільговою формулою «один день за два», що порушує його права на належне обчислення строку відбутого покарання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання свого підзахисного, просила його задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вважав, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_3 вже було зараховано строк попереднього ув`язнення. Зі слів засудженого, час його перебування в умовах слідчого ізолятора були обумовлені виключно лише очікуванням на етапування до колонії для відбування покарання. Просив відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Заслухавши клопотання засудженого, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, яка була чинною до 20 червня 2017 року), яка підлягає застосуванню при вирішенні клопотання засудженого, на підставі правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/18, провадження № 13-31кс18, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Тобто, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно визначення, яке міститься в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Таким чином, попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. «ж», «з», «і» ст. 93 КК України (у редакції 1960 року) та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з 07 червня 2001 року.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 23 травня 2002 року вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року залишено без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року набрав законної сили 23 травня 2002 року.

Саме із 23 травня 2002 року відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», закінчився строк попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. «ж», «з», «і» ст. 93 КК України (у редакції 1960 року).

02 листопада 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку тримання в місцях попереднього ув`язнення до строку відбування покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України було задоволено та зараховано строк попереднього ув`язнення з 07 червня 2001 року до 23 травня 2002 року, включно, за вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року, у строк відбування покарання за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2019 року ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року залишена без змін.

Ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року набрала законної сили 03 червня 2019 року.

У той же час, засуджений ОСОБА_3 в період часу з 23 травня 2002 року по 04 жовтня 2003 року перебував в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», як засуджений, який відбуває покарання, яке йому було призначено вироком Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2002 року, який набрав законної сили.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 72 КК України, КВК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1