ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7151/25
Номер провадження: 11-кп/819/299/26
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000439 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2026 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоайдар Новоайдарського району Луганської області , раніше не судимого ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2026 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 15 березня 2026 року включно.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду від 15.01.2026 року, як ухвалену не Іменем України, необґрунтовану. Під час розгляду скарги врахувати зменшення ризиків, скасувати ухвалу та ухвалити нову про застосування іншого запобіжного заходу у вигляді поруки та застави як додаткового зобов`язання.

Зазначає, що ухвала була постановлена неуповноваженим складом суду. Було порушено вимоги ст.178, ч.3 ст.183 КПК. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не з`ясував можливість внесення застави, не визначив її розмір, хоча був зобов`язаний це зробити. Судове провадження здійснювалося за відсутністю захисника, хоча його участь є обов`язково. Була порушена ст. 129-1 Конституції, ухвала винесене не Іменем України.

Було порушено ч. 2 ст. 21 Закону України « Про тимчасово окуповану територію України », а саме був вивезений за межі території звільненої від окупації, хоча не мав права на виїзд без попереднього дозволу відповідної військової адміністрації.

Вказує, що в діях суддів , прокурора є ознаки кримінального правопорушення за ст. 374 КК України.

Позиції учасників.

Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК визначено порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Із матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000439 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави застосований до ОСОБА_8 ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.01.2025 року для запобігання встановленим ризикам , передбаченим п. 1, 2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В подальшому строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді та суду був продовжений, попередньою ухвалою Херсонського міського суду від 01.12.2025 року строк тримання під вартою продовжено до 29 січня 2026 року включно.

До закінчення строку дії попередньої ухвали суду прокурор подав клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України , яке відноситься до особливо тяжких, продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю запобігти цим ризикам більш м`яким запобіжним заходом.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2026 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 15 березня 2026 року включно.

Як видно із ухвали, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що продовжують існувати ризики, які передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Суд першої інстанції навів обґрунтування продовження існування зазначених в ухвалі ризиків на цій стадії судового провадження, для запобігання яким наявні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а й обставини, передбачені ст.178 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки .

Суд виходив із того , що продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк на п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна , що у сукупності із відомостями про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків , не одружений, може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій. Інкримінований обвинуваченому злочин спрямований проти національної безпеки України, скоєний із використанням мережі інтернет, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченого, які існували на час застосування запобіжного заходу , його соціальні зв`язки були відомі слідчому судді та суду не вказує на те, що на даній стадії кримінального провадження ризики, які встановлені при застосуванні запобіжного заходу, передбачені п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК нівельовані чи зменшилися.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено і відповідних доказів не додано

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, враховуючи обставини та положення, передбачені ч. 6 ст. 176 , 177, 178, 183, 331 КПК України, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, відомості про міцність його соціальних зв`язків у місці проживання, те, що судовий розгляд кримінального провадження та дослідження доказів не завершено, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати заявлені ризики, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою на цій стадії судового провадження застосований бути не може.

Враховано судом першої інстанції і приписи ч.6 ст.176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є тримання під вартою.

У рішенні від 19.06.2024 року № 7-р(II)/2024 Конституційний Суд України зауважив, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Зазначеним рішенням Конституційного Суду визнано такою, що відповідає Конституції України (є конституційною), частину шосту статті 176 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказана норма кримінального процесуального закону наразі є чинною на території України та не визнана в передбаченому законом порядку не конституційною, внаслідок чого підлягає застосуванню судами під час вирішення питання про застосування до зазначеної категорії осіб запобіжних заходів.

Відповідно до приписів ч.3,4 ст.183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оскаржуваною ухвалою суду вирішувалося питання про продовження строку тримання під вартою, а не про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ризики на цій стадії судового розгляду не зменшилися , з огляду на обставини даного кримінального провадження суд першої інстанції обґрунтовано зважив на положення ч.4 ст.183 КПК України та не визначив розмір застави.

З матеріалів провадження вбачається, що розгляд клопотання здійснено складом суду, що визначений відповідно до вимог ст. 31, 35, ч. 10 ст. 615 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Положеннями ч. 10 ст. 615 КПК України передбачено , що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглядається судом колегіально у складі трьох суддів, відтак доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду постановлена незаконним складом суду не є обґрунтованими.

Згідно положень ст.371 КПК України вимога постановлення судового рішення «Іменем України» стосується вироку суду. Згідно ч.1 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» іменем України ухвалюється рішення суду, яким закінчуються розгляд справи в суді.

Посилання обвинуваченого на те, що розгляд справи проводився за відсутності його захисника, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 15.01.2026 року захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_7 був присутнім в судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неврахування судом закону України « Про тимчасову окуповану територію» , а саме ч.2 ст. 21 Закону , без зазначення відомостей щодо ухвалення та набрання чинності таким законом, є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції з підстав та за доводів зазначених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4