Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/436/2026 Справа № 641/996/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянуши в підготовчому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 26.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, злочинів передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.258, ч.5 ст. 27 ч.1 ст.14 ч.2 ст.258, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.5 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України,, -

встановила:

В провадженні Слобідського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді обвинувальний акт кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 від 26.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, злочинів передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.258, ч.5 ст. 27 ч.1 ст.14 ч.2 ст.258, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.5 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2025 року обвинуваченій було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, на даний час спливає.

В підготовчому судовому засіданні прокурор звернулася до суду клопотанням про продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку з тим, що вона обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинах, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна. ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, або впливати на недопитаних свідків з метою змінити їх покази, або вчинити нові злочини проти безпеки держави, оскільки є особою з проросійськими поглядами. Зазначила, що ризики на теперішній час не зменшилися.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник вважали ризики недоведеними, вважали за можливе застосувати запобіжний захід який не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що, ризики ОСОБА_8 , які було встановлені ухвалою слідчого судді від 01.03.2025 року при обранні запобіжного заходу, та на які посилається у своєму клопотанні прокурор, не сплинули та є реальними.

Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність, при цьому суд враховує наявність обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів, зазначає наступне.

Колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшились. Так, обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, впливати на неопитаних свідків для зміни їх показів на свою користь або вчинити новий злочин, оскільки вона обвинувачується у співпраці із державою-агресором і може продовжити цю діяльність та вчинити нові злочинні дії на шкоду державній безпеці України під час воєнного стану.

Відповідно до положень ст. 5Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Враховуючи , тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, характер та обставини інкримінованих злочинів, колегія суддів приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Також суд враховує положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якою передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями109-114-2,258-258-6,260,261,437-442Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5частини першої цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України» («Todorov v. Ukraine» № 16717/05 від 12.04.2012), відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

У суду відсутні відомості які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність.

Відтак, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на домашній арешт, вважаючи, що на цьому етапі судового розгляду запобіжним заходом, який здатний забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків є виключно тримання під вартою.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_7 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, , 334 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої щодо зміни запобіжного заходу, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.258, ч.5 ст. 27 ч.1 ст.14 ч.2 ст.258, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст.263-1, ч.1 ст.263, ч.5 ст.27 п.12 ч.2 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17.04.2026, включно, без визначення розміру застави..

Строк дії ухвали до 17 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня оголошення.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3