1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/9895/25 1-кп/335/491/2026
19 березня 2026 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
В провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів.
В обґрунтування клопотання зазначив прокурор зазначив, що ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 22.01.2026 строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 22.03.2026 включнона умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2025 року. Однак, завершити судовий розгляд у кримінальному провадженні до закінчення вказаного строку об`єктивно неможливо.
Необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 обумовлюється тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.
Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочинів за правовими кваліфікаціями, передбаченими, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, які згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та від п`яти до дванадцяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Про вказані наміри ОСОБА_4 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, вчинив кримінальні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, яке по своїй суті являється переховуванням від військового командування та правоохоронних органів.
Зазначене надає обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватись від суду.
Вказані обставини свідчать про необхідність ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду та перешкодити виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою і це є обґрунтуванням ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від суду.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи постійно у місці тимчасової дислокації підрозділу, продовжуючи нести військову службу в умовах воєнного стану, маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї як військовослужбовець, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які проходять службу разом із ним, шляхом їх залякування чи здійснення на них морально-психологічного та фізичного впливу в умовах воєнного стану, з метою зміни ними показів.
При цьому слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду - на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, а саме військові злочини передбачені ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, в умовах воєнного стану.
Зазначене свідчить про відсутність у останнього бажання до проходження подальшої військової служби та, як наслідок, може призвести до вчинення ним нових, в тому числі і більш тяжких військових злочинів в умовах воєнного стану. Вказаний факт свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 при ухваленні вироку судом, наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень, а саме, зниження бойової готовності підрозділу в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки особовому складу військового підрозділу в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_4 , сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти вищевикладеним та обґрунтованим ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.
Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 відповідає суспільному інтересу та гарантуватиме те, що останній не вчинить інше кримінальне правопорушення.
Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 не можливо, оскільки він, будучи військовослужбовцем, не зможе виконувати покладені на нього обов`язки з військової служби при обрані особистого зобов`язання або домашнього арешту. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких сторона обвинувачення вважає такими, що заслуговують на довіру, і які б могли поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. За даних обставин кримінального провадження застосування запобіжних заходів не пов`язаних із триманням під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на обвинуваченого обов`язків в умовах воєнного стану, який запроваджено на території України.
Враховуючи характер злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , значну суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень, беручи до уваги, що військові кримінальні правопорушення, у вчиненні яких він обвинувачується є особливо тяжким та тяжким, вчинені в той час, коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказані кримінальні правопорушення мають підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, подають негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу, створюють враження безкарності у бойовому , підрозділі, підривають авторитет командирів, що безпосередньо впливає на стан військової дисципліни та боєздатність підрозділу в цілому в умовах воєнного стану, який безпосередньо залучений до виконання бойових завдань, у сторони обвинувачення достатні підстави вважати, що визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 , одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого військового злочину, покладених на нього обов`язків та створить значний негативний приклад для інших військовослужбовців підрозділу.
Водночас, сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають ризики не необґрунтованими та не доведеними, просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21.08.2025 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 09.10.2025 року включно з визначенням розміру застави в сумі 242 240 гривень та покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Ухвалами Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 07.10.2025 року, 27.11.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 23 січня 2026 року включно на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п. 1,3,5 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до десяти років та від п`яти до дванадцяти років, вчинені військовослужбовцем в умовах воєнного стану.
При цьому, суд враховує ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
З огляду на вказані ризики, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 опинившись на волі, зможе переховуватись від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків, які проходять службу разом із ним, шляхом їх залякування чи здійснення на них морально- психологічного та фізичного впливу в умовах воєнного стану, з метою зміни ними показів, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Крім того, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого, його вік, не одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.
Суд також бере до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою.
Вказані обставини в сукупності дають достатні підстави вважати, що зазначені прокурором ризики існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Крім того, в силу вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).
Підстав для зміни розміру застави та обсягу покладених на обвинуваченого обов`язків, визначених попередньою ухвалою, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали, і судом не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України, з правом звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21.08.2025.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, продовжити на 60 днів, з 19 березня 2026 року до 17 травня 2026 року включно на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21 серпня 2025 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1