ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 279/6353/19

провадження № 51-2694км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 364 КК,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Рудня-Кам`янка Народицького району Житомирської області, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК,

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За обставин, детально викладених у вироку суду, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, будучи начальником відділу митного оформлення № 2 митного посту «Коростень» Житомирської митниці ДФС, під час оформлення митних декларацій, зловживаючи службовим становищем, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно не виконав митну формальність «107-3» «контроль правильності класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД» та вніс до АСМО інформацію про її здійснення, чим порушив вимоги п. 5 та п. 6 Розділу VII «Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізація заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», що призвело до оформлення товару за недостовірним кодом УКТ ЗЕД.

Також, ОСОБА_7 до АСМО вніс дані про виконання митної формальності «108-3» «витребування документів, які підтверджують коди товарів згідно УКТ ЗЕД» без фактичного витребування таких документів.

У результаті здійснення ОСОБА_7 митного оформлення додаткових митних декларацій ТОВ «Квант Енерджі» визначено кошти у сумі 108 086, 91 грн, які підлягають поверненню вказаному суб`єкту господарювання із державного бюджету, що в 113 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є істотною шкодою.

Однак, вказані кошти на рахунок підприємства фактично не надійшли, а були заморожені на казначейському рахунку митниці до завершення проведення внутрішньої перевірки на підставі п. 2 службової записки заступника начальника митниці ОСОБА_9 , та керівництвом митниці прийнято рішення про призупинення повернення коштів до завершення перевірки.

При цьому, ОСОБА_7 вчинено всі дії, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця, однак, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, тому наслідки, передбачені ч. 1 ст. 364 КК та приміткою до цієї статті не настали.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, будучи головним державним інспектором митного поста № 2 «Коростень» Житомирської митниці ДФС, під час оформлення митних декларацій, зловживаючи службовим становищем, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно не виконав митну формальність «107-3» «контроль правильності класифікації товарів згідно УКТ ЗЕД», але вніс до АСМО інформацію про її здійснення, чим порушив вимоги п. 5 та п. 6 Розділу VII «Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізація заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю», що призвело до оформлення товару за недостовірним кодом УКТ ЗЕД.

Також, ОСОБА_8 вніс до АСМО дані про виконання митної формальності

«108-3» «витребування документів, які підтверджують коди товарів згідно УКТ ЗЕД» без фактичного витребування таких документів.

У результаті здійснення ОСОБА_8 митного оформлення додаткових митних декларацій ТОВ «Квант Енерджі», визначено кошти у сумі 488 010, 75 грн, які підлягають поверненню вказаному суб`єкту господарювання із державного бюджету, що в 538 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками.

Однак, вказані кошти на рахунок підприємства фактично не надійшли, а були заморожені на казначейському рахунку митниці до завершення проведення внутрішньої перевірки та керівництвом митниці прийнято рішення про призупинення повернення коштів до завершення вказаної перевірки.

При цьому, ОСОБА_8 вчинено всі дії, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця, однак, злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, тому наслідки, передбачені ч. 2 ст. 364 КК та приміткою до цієї статті не настали.

Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, визнано невинуватими ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 364 КК, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинувачених складу вказаного кримінального правопорушення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку прокурора, районний суд не оцінив надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, як того вимагає ст. 94 КПК, і не застосував закон, який підлягав застосуванню - ст. 364 КК.

При цьому, при ухваленні рішення суд взяв до уваги докази, які стороні обвинувачення не відкривались, а саме копію наказу від 4 червня 2019 року з додатками, та у порушення приписів п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку не зазначив підстави для виправдання обвинувачених.

Крім іншого, прокурор вважає, що місцевий суд безпідставно послався у вироку на рішення адміністративних судів щодо скасування рішень митного органу, оскільки вони не відносяться до предмету кримінального провадження, а також дійшов помилкового висновку про недоведеність існування у обвинувачених мотивів, з яких вони були б зацікавлені в отриманні вигоди юридичною особою.

Апеляційний суд всупереч вимог ст. 419 КПК, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора та не зазначив підстав, з яких визнав скаргу необґрунтованою, а тому його рішення також підлягає скасуванню.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора, захисник просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Захисник заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як визначено ст. 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Так, ст. 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Водночас, стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Разом із тим, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Доводи прокурора про те, що судом не було досліджено докази сторони обвинувачення та безпідставно виправдано ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у зв`язку з недоведенням того, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 , будучи начальником відділу митного оформлення № 2 митного посту «Коростень» Житомирської митниці ДФС, та ОСОБА_8 , будучи головним державним інспектором митного поста № 2 «Коростень» Житомирської митниці ДФС, вчинили дії, які порушують вимоги законодавства України, відповідальність за які передбачена ст. 364 КК.

Зокрема, стороною обвинувачення кваліфіковані: дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 364 КК, як закінчений замах на зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що могло завдати істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам; дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК, як закінчений замах на зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що могло спричинити тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що всупереч твердженням прокурора, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК, у судовому засіданні перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку, як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів та дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням.

Зокрема, судом було безпосередньо допитано обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , досліджено письмові докази, а саме: акт про проведення внутрішньої позапланової перевірки від 9 липня 2019 року, матеріали тимчасового доступу до інформації АСМО «Інспектор» від 5 листопада 2019 року, висновок судової економічної експертизи від 29 серпня 2019 року, митні декларації з додатками та рішеннями Житомирської митниці ДФС про визначення коду товару, матеріали Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, копії карток-відмов інших працівників митного посту «Коростень» тощо.

Показання вищевказаних осіб, а також зміст зазначених доказів та їх оцінка детально відображені у судовому рішенні. Отже, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі докази надані стороною обвинувачення.

Крім цього, за клопотання сторони захисту судом було досліджено рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 2 червня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, згідно яких позовні вимоги ТОВ «Квант Енерджі» до Житомирської митниці ДФС задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської митниці ДФС про визначення коду товару (від 25 вересня, 25, 30 жовтня 2018 року, 19, 20 листопада 2018 року). Визнано протиправними та скасовано прийняті Житомирською митницею ДФС рішення про відмову в прийнятті митних декларацій, викладених у картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Визнано протиправною бездіяльність Житомирської митниці ДФС, що полягає у не підготовці у визначений законом строк та неподанні до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області висновку про повернення надмірно сплачених ТОВ «Квант Енерджі» до Державного бюджету України митних платежів на загальну суму 4 984 850, 20 грн. Зобов`язано Житомирську митницю ДФС повернути ТОВ «Квант Енерджі» надмірно сплачені до Державного бюджету України платежі у сумі 4 984 850, 20 грн та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Також, за клопотанням захисту судом було досліджено копії наказу Житомирської митниці ДФС від 4 червня 2019 року № 103 «Про проведення внутрішньої перевірки» та службової записки заступника начальника митниці ОСОБА_9 від 30 травня 2019 року.

Суд зазначив, що згідно вказаної службової записки, яка стала підставою для проведення внутрішньої перевірки - працівниками МП «Коростень» починаючи з жовтня 2018 року розпочато митне оформлення товару: «Суміш бітумна модифікована для дорожніх покриттів, марки В; ТУ ВY 300577484.015-2013; ДСТУ БВ.2.7-313:2016». Імпортер товару ТОВ «Квант Енерджі». Всього протягом зазначеного періоду оформлено 39 тимчасових митних декларацій типу ІМ40ТН. З них 7 МД при декларуванні містили код товару згідно з УТК ЗЕД (ставка ввізного мита 2%), інші після усної вказівки ДФС, заявлені за кодом згідно з УТК ЗЕД (ставка ввізного мита 10%).

Що стосується висновків судів попередніх інстанцій про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 364 КК, а в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК, то колегія суддів Верховного Суду з ними погоджується виходячи з наступного.

Як зазначив суд першої інстанції, у цій справі спір між сторонами точився навколо питання, чи правильно діяли ОСОБА_7 і ОСОБА_8 при визначенні коду товару за УКТ ЗЕД.

При цьому сторона захисту наполягала, що дії обвинувачених відповідали посадовим інструкціям і законодавству, якими вони мали керуватися, а сторона обвинувачення вважала, що при митному оформленні ними було допущено неправильне застосування законодавства, що призвело до зменшення митних платежів і, таким чином, принесло вигоду ТОВ «Квант Енерджі» та завдало шкоду державному бюджету.

Проте, колегія суддів Верховного Суду вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 умисно використали своє службове становище всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи (ТОВ «Кванти Енерджі»), що могло завдати істотної шкоди або спричинити тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, оскільки сторона обвинувачення не надала достатніх доказів висунутого останнім обвинувачення навіть щодо можливого спричинення шкоди з урахуванням рішень Житомирського окружного адміністративного суду від 2 червня 2020 року та Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року.

Крім того, в касаційній скарзі прокурор зазначає, що припинення протиправної діяльності обвинувачених відбулось на стадії замаху та у разі доведення злочину до кінця, грошові кошти неправомірно потрапили б до юридичної особи.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими твердженнями, оскільки як убачається з вищезгаданих рішень адміністративних судів, ними повністю задоволено позовні вимоги ТОВ «Квант Енерджі» та зобов`язано Житомирську митницю ДФС повернути товариству надмірно сплачені до Державного бюджету України платежі у сумі 4 984 850, 20 грн, що навпаки підтверджує правомірність дій ОСОБА_7 і ОСОБА_8 під час оформлення митних декларацій.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що пред`явлене ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, з чим погодився апеляційний суд і погоджується колегія суддів Верховного Суду.

Переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив викладені в ній доводи (про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неправильну оцінку доказів та інші) аналогічні тим, що викладені в його касаційній скарзі, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , зазначивши, що вони зроблені на підставі ґрунтованого аналізу досліджених судом доказів.

Водночас, клопотань про дослідження нових доказів чи повторного дослідження доказів, прокурор під час апеляційного розгляду не заявляв, а судом відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК таких підстав не встановлено.

При цьому судом апеляційної інстанції перевірені та визнані необґрунтованими твердження сторони обвинувачення про недопустимість долучених стороною захисту доказів, а саме судових рішень про скасування рішень митного органу щодо визначення коду класифікації товару (бітум дорожний), то апеляційний суд визнав їх необґрунтованими виходячи з нижченаведеного.

Так, суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що хоча рішення судів адміністративної юрисдикції не мають преюдиціального значення в кримінальному провадженні, однак суд не може їх ігнорувати, аби не створити ситуацію, в якій визнані протиправними та скасовані рішення Житомирської митниці ДФС в інших правовідносинах будуть вважатися законними для мети кримінального переслідування.

Апеляційний суд звернув увагу на те, що вказаними рішеннями адміністративних судів, які набрали законної сили, встановлено, що рішення митного органу, на які посилається прокурор, є протиправними, та констатовано факт того, що товар, що переміщувався за митними деклараціями правильно віднесено декларантом ТОВ «Кванти Енерджі» за кодом УКТ ЗЕД як «суміш бітумна модифікована для дорожніх покриттів марки «В».

Так само суд визнав необґрунтованими аргументи прокурора про недопустимість доказів, отриманих стороною захисту на адвокатський запит від Житомирської митниці Держмитслужби, оскільки вони не були відкриті стороні обвинувачення.

Суд зазначив, що вказані докази були долучені стороною захисту під час судового розгляду, що не позбавляло сторону обвинувачення ознайомитися із вищезазначеними документами та надати вмотивовані заперечення, щодо їх змісту, належності та допустимості.

Крім того, суд звернув увагу на те, що вказані докази не покладені судом першої інстанції в обґрунтування виправдувального вироку, а досліджені лише для повноти та об`єктивності судового розгляду, оскільки на них є посилання в акті первинної перевірки, як на підстави для її проведення.

Отже, відкриття вищевказаних документів стороною захисту під час судового розгляду, на думку Суду, не порушило права учасників кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції здійснив апеляційний розгляд відповідно до положень КПК та належним чином умотивував свої висновки.

Відносно тверджень прокурора про те, що судом апеляційної інстанції не надано відповідей на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, то слід зазначити таке.

Так, вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. З урахуванням позицій ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано. Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на основні доводи, зазначені в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, навів переконливі аргументи на їх спростування, указав підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Твердження прокурора про те, що суд у мотивувальній частині вироку не зазначив підстави для виправдання обвинувачених, спростовуються змістом вироку, в мотивувальній частині якого зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають визнанню невинуватими у пред`явленому обвинуваченні та виправданню за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 364 КК та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 364 КК, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, та матеріали розглядуваної справи не містять вказівки на допущення порушень норм матеріального чи процесуального законів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих судових рішень, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3