ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1004/26
Провадження №1-кс/477/399/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000208 від 06.05.2026 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області та зареєстрованого за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів ФОП « ОСОБА_6 », неодруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2026 року старший слідчий відділу розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000208 від 06.05.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що відділом розслідування кримінальних проваджень за участю дітей слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000208 від 06.05.2026 року з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, грубо порушив вимоги Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

07 травня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

На думку слідчого, необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, та з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, у ОСОБА_5 існує можливість виїзду за кордон у зв`язку з перебування на посаді водія автотранспортних засобів через систему «Шлях» та наявністю закордонного паспорту.

Також, на думку слідчого, ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним за вироком суду, може незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні шляхом схилення до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджатимуть встановленню істини у справі. Крім того, існує вірогідність впливу на інших свідків, які були безпосередніми очевидцями даного кримінального правопорушення, частина з яких вже допитана у даному кримінальному провадженні, а інші в подальшому будуть допитані в якості свідків. Будучи обізнаним щодо анкетних даних цих осіб, їх місця проживання та номерів засобів зв`язку, підозрюваний може чинити вплив на них шляхом погроз, умовлянь або схилення до зміни наданих на досудовому слідстві показів, чим перешкоджатиме встановленню істини у провадженні.

Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. В підтвердження наявності вказаного ризику посилається на те, що підозрюваний раніше притягувався до адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, постанова №ЕНА 5988245 від 21.10.2025 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (керування ТЗ особа, яка не має відповідних документів); постанова ЕНА №5503762 від 17.08.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); постанова ЕНА №4776601 від 20.05.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); постанова ЕНА №4673825 від 07.05.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); постанова ББА №605445 від 28.05.2025 за ч. 1 ст.122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); постанова ЕНА №7000918 від 10.04.2026 за ч.1 ст. 122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); постанова ЕНА №6803386 від 10.03.2026 за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР України); протокол ЕПР 1 №490165 від 21.10.2025 за ч.1 ст.124 (порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

Зокрема, застосування домашнього арешту не дасть можливості належним чином здійснювати постійний контроль за підозрюваним, та відповідно, не може забезпечити дотримання останнім належної процесуальної поведінки.

Також, при обранні запобіжного заходу слідчий просить врахувати наслідки, які настали від злочинних дій підозрюваного. Внаслідок злочинної самовпевненості ОСОБА_5 своїми діями заподіяв потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, слідчий у поданому клопотанні в разі визначення судом застави, просив визначити її у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 грн.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указував про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Просив застосувати менш тяжкий запобіжний захід, такий як домашній арешт, оскільки він не має наміру переховуватись від слідства та суду, постійно проживає за місцем реєстрації разом з батьками та цивільною дружиною, потерпілі та свідки кримінального правопорушення не входять до кола його знайомих, у зв`язку з чим будь-яким чином впливати на них він не має наміру та можливості.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Ризики наведені слідчим у клопотанні, на думку захисника, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки та не має наміру переховуватися від слідства та суду, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, а розмір застави, що зазначений слідчим у клопотанні належними чином не обґрунтований та є непомірним для підозрюваного.

Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, зокрема, домашній арешт, чи визначити розмір застави у мінімальному розмірі.

Заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000208 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2026 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною другою статті 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06.05.2026 приблизно о 13:50 годині, у світлий час доби, ясну погоду, водій ОСОБА_5 , керуючи автопоїздом, у складі сидільного тягача марки DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки ACERBI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по середньозернистому асфальтобетонному покриттю, на 246 кілометрі автодороги сполученням Н-11 «Дніпро-Кривий Ріг-Миколаїв» зі сторони міста Миколаїв, в напрямку міста Баштанка, Баштанського району Миколаївської області.

В цей же час, в попутному напрямку, попереду, рухався автобус марки «РУТА 20», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , сполученням №127 «Миколаїв-Пересадівка», під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який межах перехрестя з автодорогою до села Михайло-Ларине, Миколаївського району, Миколаївської області, здійснював поворот ліворуч.

В салоні автобусу марки «РУТА 20», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , сполученням №127 «Миколаїв-Пересадівка», перебувало близько 9 пасажирів, зокрема пасажир ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рухаючись у обраному напрямку по авто дорозі Н-11 «Дніпро-Кривий Ріг- Миколаїв», в межах нерегульованого перехрестя з авто дорогою до села Михайло-Ларине, Миколаївського району, Миколаївської області, діючи із самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно- небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відведення, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3, 13.1 ПДР України, а саме: рухаючись у обраному напрямку проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, після виникнення перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автопоїзду, у складі сидільного тягача марки DAF XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки ACERBI, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із задньою частиною автобусу марки РУТА 20, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , сполученням №127 «Миколаїв-Пересадівка» під керуванням водія ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобусу «РУТА 20» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді політравма, важкої спинно-мозкової травми, косого уламкового перелому Th5 хребця, вивих Th5 хребця попереду поліції перелому хребця, розрив спинного мозку, висхідний набряк спинного мозку Frankel А, які згідно Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року (Далі - Наказ МОЗ), відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Крім того, наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автобусу «РУТА 20» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку другого ступеню, імпресійного перелому склепіння черепа, які згідно Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року (Далі - Наказ МОЗ), відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 2.3 «б», 12.3, 13.1 ПДР України, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

06 травня 2026 року ОСОБА_5 затриманий правоохоронними органами за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

07 травня 2026 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Наявність підозри вчинення ОСОБА_5 злочину, зазначеного у повідомленні про підозру, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2026 та схемою до нього, де зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та відповідна слідова інформація; рапортами про реєстрацію в ЄО ВП №4 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області факту зазначеної ДТП; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом огляду відеозапису дорожньо-транспортної пригоди; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому, з огляду на заперечення підозрюваного та його захисника, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на досліджені матеріали клопотання, слідчий суддя, на підставі оцінки отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому діяння, що може містити ознаки кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Згідно частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Слідчим у поданому клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Щодо ризиків кримінального провадження, то слідчий у поданому клопотанні зазначає про ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні та ризик вчинення іншого правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до змісту клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу та пояснень прокурора, що надані ним у судовому засіданні, вбачається, що в обґрунтування наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Оцінюючи наведені слідчим ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями прокурора, а також поясненнями сторони захисту, слідчий суддя вважає не доведеним наявність усіх указаних ризиків у цьому кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду слідчий та прокурор посилаються на те, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру у тяжкому злочині, має закордонний паспорт та має можливість покинути територію України у зв`язку з перебуванням на посаді водія через систему «Шлях», через що може вчинити дій направлені на залишення території України.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Крім того, можливість ОСОБА_5 покинути територію України у зв`язку з перебуванням на посаді водія через систему «Шлях» та наявністю закордонного паспорту спростовується можливістю застосування до підозрюваного обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Оцінюючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, родину, що вказує на міцність його соціальних зв`язків та на думку слідчого судді спростовує доводи органу досудового розслідування щодо ймовірність ризику, пов`язаного з переховуванням підозрюваного від слідства та суду.

На думку слідчого судді ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на потерпілих та свідків не підтверджується з огляду на те, що вказані особи не входять до звичайного кола спілкування ОСОБА_5 , є випадковими пасажирами у транспортному засобі учаснику ДТП, мають віддалене місце проживання, у зв`язку з чим будь-яким чином впливати на них шляхом умовлянь або погрожувань, у тому числі, шляхом схиляння до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, він не має об`єктивної можливості.

Стосовно наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, то на думку слідчого судді притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості не свідчить про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи встановлені слідчим суддею ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховує те, що підозрюваний ОСОБА_5 має постійне зареєстроване місце проживання, родину, що вказує на міцність його соціальних зв`язків.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи вищезазначене, а також конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих ОСОБА_5 дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його міцні соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має зареєстроване місце проживання де мешкає тривалий час, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючи дані про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою за необхідне застосувати до ОСОБА_5 домашній арешт, шляхом заборони залишати житло протягом певного часу доби, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

За таких обставин, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає до часткового задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193-194, 196-197, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 04 липня 2026 року включно запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, заборонивши з 21.00 години вечора по 06.00 годину ранку залишати будинок АДРЕСА_1 .

Покласти на строк до 04 липня 2026 року включно на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

не відлучатися із с.Бабайківка Дніпропетровського району Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального правопорушення, крім випадків участі у проведенні слідчих (розшукових) дій у даному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ГУНП в Дніпропетровській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_14