Справа № 642/2455/26
Провадження № 1-кс/642/488/26
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2026 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000343 від 24.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000343 від 24.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про арешт майна, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно 23.03.2026 в ході огляду місця події, який проводився у приміщенні ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32, у особи, яка представилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - мобільний телефон ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який знаходиться в захисному силіконовому чохлі рожевого кольору з вушками у верхній частині з SIM-карткою мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» з написами на поверхні «3106», «0186», «7760», який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вказаий мобільний телефон має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Визнаний речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 передати на відповідальне зберігання потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування зазначила, що в провадженні слідчого відділення ВП №2 Х РУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000343 від 24.03.2026, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.03.2026 до ВП №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 23.03.2026 близько 14:00 год. її неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись в магазині продажу вторинного одягу "Humana", розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 148/2, виявила відсутність мобільного телефону ТМ "Apple" IPhone 15 рожевого кольору, яким вона користувалася.

Так, 23.03.2026 проведено огляд місця події у приміщенні відділу поліції №2 Харківського РУП №2 за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32, в ході якого у особи, яка представилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено мобільний телефон ТМ «Apple» IPhone 15 в корпусі рожевого кольору, в захисному силіконовому чохлі рожевого кольору з вушками у верхній частині.

24.03.2026 допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що: «О 14:15 год. того дня, коли я знаходилась вдома, мені зателефонувала донька з номеру телефона ОСОБА_7 та повідомила, що у неї вкрали телефон, яким вона користується, а саме: Iphone 15 рожевого кольору в чохлі рожевого кольору з вушками, в який була вставлена SIM-картка мобільного оператору «Водафон» з номером НОМЕР_4 . Телефон Apple Iphone 15 128gb pink з IMEI: НОМЕР_2 був придбаний як подарунок доньці в магазині «Алло» в ТРЦ «Нікольський» 09.10.2024 за 41 000 грн. в новому стані, разом з захисним склом, однак воно було змінено. Телефон мав сліди використання, однак значних пошкоджень на його поверхні не було, однак захисне скло мало невеличкі подряпини та тріщини знизу та зверху екрану. Цінності чохол та захисне скло для мене не представляє. SIM-картка також цінності для мене не представляє. На телефоні були встановлені елементи захисту у вигляді FaceID та код-пароль « НОМЕР_5 ». У мене наявна коробка від телефону та чек про придбання».

Крім того, потерпіла додала до протоколу фотознімки упаковки від телефону, на якому зазначено опис товару та чек про придбання телефону.

24.03.2026 проведено зняття інформації з електронних інформаційних систем, доступ до якої не обмежується її власником, в ході якого встановлено, що телефон зі слідами використання, має численні подряпини на корпусі. Телефон із захисним склом на екрані, яке має пошкоджене у вигляді тріщин у верхній, нижній частинах, а також по правій частині, наявний зколу в нижній частині, від якого утворилися вздуття захисного скла від попадання під нього кисню. На телефоні встановлено елемент захисту FaceID та захисний пароль «291010». При огляді налаштувань телефону встановлено, що до нього підключено хмарне-сховище ICloud з ім?ям «Polina Plotnikova», серійний номер пристрою «FW6CLQL21F», IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 . В телефоні встановлено SIM-картку мобільного оператору «Водафон» з написами на поверхні «3106», «0186», «7760». Вказаний телефон разом з первинною упаковкою поміщено до сейф-пакету №RIC 2151587.

24.03.2026 старшим слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 винесено постанову про визнання речовим доказом мобільного телефону ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який знаходиться в захисному силіконовому чохлі рожевого кольору з вушками у верхній частині з SIM-карткою мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» з написами на поверхні «3106», «0186», «7760».

Вилучений під час проведення огляду місця події мобільний телефон має по даному кримінальному провадженню значення речового доказу і відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, у органу досудового розслідування є необхідність у проведенні експертного дослідження по даному посвідченню в ході досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегли на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом, з метою збереження зазначених речових доказів, та використання їх під час досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин скоєного кримінального правопорушення, а також враховуючи, що всі вилучені предмети зберегли сліди кримінального правопорушення та виникла необхідність у проведенні відповідних судових експертиз, що мають значення для кримінального провадження, виникла необхідність в накладенні арешту на мобільний телефон ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який знаходиться в захисному силіконовому чохлі рожевого кольору з вушками у верхній частині з SIM-карткою мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» з написами на поверхні «3106», «0186», «7760», вилучений під час проведення огляду місця події від 23.03.2026, у приміщенні відділу поліції №2 Харківського РУП №2 за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32, у особи, яка представилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно у кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

Власниця майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд клопотання у її відсутності, проти накладення арешту на вилучений телефон не заперечувала, тому слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання у її відсутності на підставі ч.1 ст.172 КПК України.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у провадженні слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000343 від 24.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

23.03.2026 в ході огляду, який проводився у приміщенні ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32, у особи, яка представилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено майно на накладенні арешту на яке в своєму клопотанні наполягає прокурор.

24.03.2026 постановою старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській ОСОБА_8 , вилучене майно під час проведення огляду у приміщенні ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32 визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Звернення прокурора з клопотанням про арешт на вказане тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучений предмет має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській ОСОБА_8 від 24.03.2026 зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Водночас, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Так, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, враховуючи приписи процесуального закону, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріалами клопотання обґрунтовано та встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, вилученого під час проведення огляду місця події, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з огляду на те, що у випадку його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального правопорушення станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 24.03.2026, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 167, 267, 170, 172-173 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000343 від 24.03.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно 23.03.2026 в ході огляду місця події, який проводився у приміщенні ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Володимира Вакуленка, буд. 1/32, у особи, яка представилась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: - мобільний телефон ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який знаходиться в захисному силіконовому чохлі рожевого кольору з вушками у верхній частині з SIM-карткою мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» з написами на поверхні «3106», «0186», «7760», який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вказаий мобільний телефон має суттєве значення у кримінальному провадженні, як речовий доказ та для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Визнаний речовий доказ - мобільний телефон ТМ «Apple» Iphone 15 128gb pink з серійний номером « НОМЕР_1 », IMEI: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 передати на відповідальне зберігання потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали суду доручити прокурору Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1