КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №355/133/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3685/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003846, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 березня 2026 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що заявлені прокурором ризики не підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Зокрема, як стверджує апелянт, ризик переховування обвинуваченого від суду відсутній, оскільки останній має постійне місце реєстрації і проживання та міцні соціальні зв`язки.

Зазначає, що ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження також не існує, оскільки в обвинуваченого відсутні такі наміри неправомірної поведінки. При цьому, запобігти такому ризику можливо шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За доводами захисника, інші ризики, про які зазначає прокурор у клопотанні, не підтверджуються жодними доказами та є лише припущенням сторони обвинувачення.

Звертає увагу на поганий стан здоров`я обвинуваченого, який переніс операцію на колінному суглобі. З огляду на це подальше утримання обвинуваченого під вартою може призвести до ускладнення його здоров`я.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Баришівського районного суду Київської області перебувають кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003846 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.187 КК України.

У судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, з огляду на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 8 до 15 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його винуватості, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Окрім цього обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

За доводами прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілу, свідків у даному проваджені, оскільки йому відомо їхні місця проживання, роботи, а відтак обвинувачений, перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на них, таким чином перешкоджати повному та об`єктивному проведенню судового розслідування.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів майнового характеру та корисливо-насильницьких злочинів, на шлях виправлення не став та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 березня 2026 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що наведені у клопотанні дані свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України та інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 14 березня 2026 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4