Справа № 509/3244/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року Овідіополький районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 (поза межами приміщення суду) та ОСОБА_9

законної представниці неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , 2007 р.н. матері ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

розглянувши в закритому судовому засіданні, в залі суду в с-щі. Овідіополь, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження № 0001489 від 21.12.2024 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також цивільний позов потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до ОСОБА_13 про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 21.01.2026 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_13 був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням на нього обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 21.03.2026 р.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 331 КПК України - під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Клопотання про продовження запобіжного заходу необхідно розглянути до закінчення строку дії попередньої ухвали (ст. 199 КПК України), так як ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (ч. 1 ст. 203 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні, просила суд продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, строком до двох місяців, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити займатися злочинною діяльністю, беручи до уваги наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_13 у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, що призвело до загибелі людини, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 8-ми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х років або без такого, а також відсутності у нього офіційної роботи та засобів (джерел) існування, з чим погодилися представники потерпілих, і проти чого заперечували обвинувачений, його законна представниця та захисник з підстав необґрунтованості підозри та висунутого проти ОСОБА_13 обвинувачення, а також, відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Представниця Служби у справах дітей ОМР ОСОБА_14 в судове засідання не з?явилась через участь в іншому судовому засіданні, надіславши на електронну адресу суду клопотання, в якому, пославшись на ст. 496 КПК України, просила суд, провести судове засідання за її відсутності.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 4 ст. 186 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м?яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п?ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, що призвело до загибелі людини, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 8-ми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3-х років або без такого, а тому, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_13 , судом береться до уваги відсутності у нього офіційної роботи та засобів (джерел) існування, а також, запобігання його спробам : переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, серед яких є його друзі та колишні однокласники, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема, у сфері безпеки дорожнього руху, оскільки не маючи водійського посвідчення, останній на керує транспортними засобами, а тому на думку суду, з метою запобігання ризиків вчинення ОСОБА_13 інших кримінальних правопорушень чи продовження ним злочинної діяльності чи ухилення від суду, з урахуванням наявності ризиків, зазначених ст. 177 КПК України і у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178,181 КПК України, суд вважає необхідним продовжити у відношенні обвинуваченого запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту терміном 2 місяці.

Таким чином, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з урахуванням необхідності його прибуття та участі в судових засіданнях, які можуть проводитися як зранку, так і в денний час доби, що дозволить обвинуваченому вчасно прибувати до суду в судові засідання та приймати у них участь, а також за виключенням часу оголошення повітряної тривоги, за адресою : АДРЕСА_1 , в якій, на підставі договору оренди квартири від 01.09.2025 р., укладеним між власником квартири ОСОБА_15 та матір?ю обвинуваченого ОСОБА_11 , проживає обвинувачений ОСОБА_13 .

Керуючись ст.ст. 177,178,181,194,331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком до 11 травня 2026 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання за адресою : АДРЕСА_1 - без дозволу суду в період часу з 22:00 год. вечора до 06:00 год. ранку наступної доби, за виключенням залишення житла у разі оголошення повітряної тривоги чи іншої небезпеки для життя та здоров?я обвинуваченого ;

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу суду ;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця перебування, навчання, роботи та засобів зв?язку.

Копію ухвали направити на виконання до ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області для виконання в частині контролю домашнього арешту.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_13 положення ст. 181 ч. 5 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали суду про запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_13 покласти на уповноважених осіб ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, допустивши негайне виконання ухвали суду в частині контролю за її виконанням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1