Справа №: 486/459/26 Провадження № 1-кп/486/182/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:

обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка, Миколаївської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працездатного, який офіційно не працює та не навчається, неодруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, не є учасником бойових дій, інвалідності не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу по мобілізації у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», раніше судимого:

- 27.01.2014 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 05.03.2014 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 18.06.2014 Южноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, відбув покарання 18.12.2019,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконфенцзв`язку), обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000391 від 09.12.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.03.2026 року призначено підготовче судове засідання.

06.03.2026 до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 10.03.2026.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем по мобілізації та проходячи військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обвинувачується у тому, що він 08.12.2025 близько 20 год. 20 хв., 23 год. 00 хв., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в приміщенні кухні за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше 5 різких ударів кулаками обох рук в область голови, шиї та тулубу ОСОБА_7 , в наслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді тупої травми голови, обличчя, шиї та тулубу, яка супроводжувалася саднами та синцями на обличчі, крововиливом у м`яких тканинах в правій лобовій області, лівій тім`яно-скроневій області з розповсюдженням на м`які тканини обличчя, крововиливом під м`якими оболонками головного мозку, закритим уламковим переломом хрящів та кісток носу зі зміщенням вправо, із осколковим переломом кісток обличчя переважно лівосторонньої локалізації, з масивними крововиливами в м`яких тканинах обличчя, з розривами слизової оболонки носових ходів з явищами кровотечі, а також саднами та синцями на обличчі, синцями та крововиливами на передній поверхні та у м`яких тканинах шиї, крововилив у м`яких тканинах лівої бічної поверхні грудної клітки в проекції 3-4 ребер між передніми та задніми пахвовими лініями, синці на передній поверхні лівого плечового суглобу, на передній поверхні с/3 лівого плеча, на тильній поверхні правої кисті в області 4-5 п`ясних кісток, на лівій бічній поверхні тулуба по верхньому краю лівої кульшової кістки. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 було спричинено прижиттєво, в дуже короткий проміжок часу, вони складають єдиний нерозривний комплекс тупої травми, тому за ознаками небезпеки для життя, та прямого причинного зв`язку із настанням смерті відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після завершення спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 підняв ОСОБА_7 та, вивівши з приміщення вказаної квартири, лишив в ліфтовій шахті на 3-му поверсі, де ОСОБА_7 помер в результаті механічної асфіксії внаслідок аспірації кров`ю, що виникла як ускладнення закритого осколкового перелому кісток та хрящів носу з розривами слизової оболонки носових ходів з розвитком кровотечі. Нанесені ОСОБА_3 тілесні ушкодження ОСОБА_7 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із тими наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.12.2025 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07.02.2026 включно, який в подальшому продовжено до 10.03.2026 включно.

На думку сторони обвинувачення на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують обрання під час судового розгляду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 не втратили актуальності, а саме останній може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, усвідомлюючи та будучи обізнаним про покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним за вироком суду, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може вжити заходів до переховування від органів досудового розслідування, суду, для уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності; незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують обвинуваченого, оскільки свідки не надавали свої покази безпосередньо суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має (не одружений, не є учасником бойових дій, не навчається, на обліку як безробітний не перебуває), тож не має законних джерел існування, хоча в силу віку та стану здоров`я міг би влаштуватися на роботу в умовах дефіциту кадрів через мобілізацію населення, про що свідчить його протиправна поведінка, оскільки вказаний злочин він вчинив, маючи ряд непогашені судимості. Також прокурор вказує, що ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, його перебування за місцем вчинення злочину безпідставне, тому є вагомі підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші злочини, наприклад такий злочин, як дезертирство. Крім того, оцінюючи соціальні зв`язки обвинуваченого, прокурор вважає, що вони не достатньо міцні та такі, що не створили запобіжники його протиправної поведінки. Зазначені соціальні зв`язки не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого у майбутньому.

На думку сторони обвинувачення запобігти ризикам шляхом обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що обставини вчинення правопорушення та його тяжкість не здатні забезпечити запобіганню ризиками та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки згідно з ч.1 ст. 179 КПК України сутність особистого зобов`язання полягає у виконанні обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, що не сприятиме запобіганню вказаним ризикам. Для застосування особистої поруки необхідна наявність поручителів. Проте жодна особа не виявила наміру бути поручителем. Домашній арешт не може бути застосований, оскільки не забезпечить неможливість подальшого вчинення обвинуваченим злочинів, оскільки останній офіційно не працює, раніше неодноразово судимий за майнові злочини, що свідчить про можливість продовження протиправної діяльності у сфері майнових злочинів. Застосування застави є неможливим з огляду на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин вчинений із застосуванням насильства.

Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає триманню його під вартою, тому з огляду на вище зазначене прокурор просить суд продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити, вважає, що ризики не відпали.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що обвинувачений сприяв досудовому розслідуванню, щиро кається у скоєному, проте, оскільки мати обвинуваченого відмовляється брати його на поруки, то залишає вирішення питання про продовження запобіжного заходу на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 11.12.2025 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 07.02.2026 включно без права внесення застави, строк дії якого в подальшому продовжено ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05.02.2026 до 10.03.2026 включно.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. А також те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має (не одружений, не є учасником бойових дій, не навчається, на обліку як безробітний не перебуває), неодноразово раніше судимий за майнові злочини, вчинював їх повторно, в період іспитового строку, самовільно залишив військову частину, може переховуватися від суду, може незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також той факт, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає триманню його під вартою, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Також суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики. Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час залишаються реальними та продовжують існувати. На даний час відсутні підстави вважати, що ризики, встановлені слідчим суддею, а саме ризик переховуватися від суду, незаконно впливати та здійснювати тиск на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, відпали.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Жодних правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом також не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись статтями 176-178,182,183,193-194,196-197,309,331,372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів до 05.05.2026 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1