Справа № 156/445/25 Провадження №11-кп/802/238/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Жовтневе м. Нововолинська Волинської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні якого перебуває одна малолітня дитина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2024 року за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений від покарання з випробуванням, іспитовий строк тривалістю 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2024 у справі № 944/4531/23 та визначено засудженому остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Обчислювати ОСОБА_7 строк покарання у виді позбавлення волі ухвалено з часу його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку суду.

Вироком також вирішено питання про процесуальні витрати за проведення експертизи та речові докази.

Згідно з даним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він на підставі наказу командира Військової частини № НОМЕР_1 від 16.08.2024 був призначений на посаду оператора відділення управління 6 зенітної ракетно-артилерійської батареї 2 зенітного ракетно-артилерійського дивізіону вказаної військової частини, з 18.08.2024 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Як військовослужбовець Збройних Сил України ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затв. Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (зі змінами), повинен був свято, беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак військовослужбовець Військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, незаконно, всупереч вимогам Положення про дозвільну систему, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 (зі змінами) та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 (зі змінами), зареєстр. у Міністерстві юстиції України 07.10.1998 за № 637/3077, в один із днів наприкінці вересня 2024 року (більш точну дату не встановлено) у лісовій смузі поблизу с. Миколаївка Сумського району Сумської області придбав шляхом знайдення корпус ручної гранати наступальної типу «РГН» та засіб підриву - ударно-дистанційний запал типу «УДЗ», котрі у конструктивному поєднанні між собою є ручною гранатою наступальною типу «РГН»,що належить до категорії бойових припасів та придатна до вибуху. Вказаний предмет обвинувачений незаконно зберігав при собі впродовж певного часу, а згодом у листопаді 2024 року перевіз боєприпас до підвалу будинку АДРЕСА_3 за місцем свого проживання, там продовжив незаконно зберігати цей предмет у схованці.

У подальшому, 26.03.2025 приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 переносив цей боєприпас, зберігаючи при собі, по території сел. Іваничі Володимирського району, Волинської області, протиправні дії обвинуваченого були припинені співробітниками поліції неподалік буд. № 36 по пров. Сонячному у тому ж населеному пункті, поліцейські виявили та вилучили вказаний боєприпас у ОСОБА_7 .

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання належним чином не було враховано пом`якшуючої обставини, а саме: що на його утриманні перебуває його мати інвалід 2 групи довічно, яка потребує постійного догляду, а також те, що він має міцні соціальні зв`язки. Посилаючись на це, просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому за ч.1 ст. 263 КК України більш м`яке покарання, а саме - у виді 3 роки 2 місяць позбавлення волі.

Апеляційна скарга розглядаються за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги те, що вказана особа була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №R71 (обвинувачений ОСОБА_7 ) й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин його неявки від нього не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.263 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства та роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, офіційно не працює, на його утриманні перебуває малолітня дитина, посередньо характеризується за попереднім місцем проходження військової служби командиром Військової частини № НОМЕР_1 , раніше судимий вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.04.2024 року за ч.4 ст. 407 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений від покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 рік, суд дійшов висновку, що з метою виправлення ОСОБА_7 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, йому доцільно обрати міру покарання у виді позбавлення волі.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а до обтяжуючих рецидив злочину та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану як правильно встановлено судом.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці, а на підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 22.4.2024 року, та остаточно визначив йому до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що на утриманні обвинуваченого перебуває його мати ОСОБА_8 , яка є інвалідом 2 групи довічно, проте на правильність оскаржуваного судового рішення ця обставина не впливає.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання у меншому розмірі, з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року щодо нього, - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді