Справа № 428/4041/18
Провадження 1-р/991/5/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 лютого 2026 року Київ

Колегія суддів Вищого антикорупційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянула у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про роз`яснення вироку від 15 вересня 2025 року в цій справі.

Судове засідання проведено за участі:

засудженої ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 .

У процесі розгляду суд встановив:

1.Вироком Вищого антикорупційного суду від 15 вересня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості від 15 липня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000218 від 16 листопада 2016 року, укладену між прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

2.02 лютого 2026 року до суду звернулась засуджена ОСОБА_4 про роз`яснення вироку від 15 вересня 2025 року в цій справі.

Заяву обґрунтовувала таким. Колегією суддів ухвалено вирок 15 вересня 2025 року. У резолютивній частині вироку зазначено: «2. Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, і призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в юридичних особах публічного права, на строк 3 (три) роки та зі штрафом одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень».

ОСОБА_4 вказує, що у зв`язку із початком пробаційного нагляду виникла необхідність у роз`ясненні Вищим антикорупційним судом вироку в частині позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в юридичних особах публічного права. ОСОБА_4 є засновницею Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Світ з Україною» і для часткового відшкодування заподіяної шкоди вона має отримувати офіційні доходи, проте уповноважені особи, які здійснюють пробаційний нагляд, вважають, що благодійні організації, благодійні фонди, товариства з обмеженою відповідальністю є юридичними особами публічного права, а тому вона не може здійснювати вказану діяльність і отримувати від неї дохід.

3.У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала свою заяву.

3.1.Інші учасники не з`явились у судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про розгляд заяви.

4.Вирішуючи заяву про роз`яснення судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про неможливість її задоволення з огляду на таке.

5.Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

5.1.Отже, роз`яснення судового рішення - це викладення його у більш ясній і зрозумілій формі.

5.2.Рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення (ухвала Верховного Суду України від 13 липня 2016 року у справі № 21-452іп16).

5.3.Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суддя викладає більш повно і зрозуміло ті положення рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому, суддя не роз`яснює мотиви прийняття судового рішення та не змінює його зміст, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у судовому рішенні. Отже, якщо фактично порушується питання про зміну судового рішення, про внесення до нього нових даних або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2019 у справі № 202/4467/14-к.

5.4.Відтак, роз`яснення судового рішення має значення не саме по собі, а в контексті його правильного виконання з урахуванням змісту рішення і волі суду, який його ухвалив. Метою роз`яснення судового рішення є його удосконалення для правильного розуміння учасниками судового провадження, органом виконання судового рішення. Роз`яснення судового рішення спрямоване на усунення незрозумілості, що ускладнює його реалізацію. Суть роз`яснення судового рішення полягає не в роз`ясненні мотивів, які покладені в основу рішення, а в роз`ясненні рішення з метою наступного його виконання.

6.15 вересня 2025 року судом затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_7 . Останню визнано винуватою та застосовано додаткове покарання позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в юридичних особах публічного права, на строк 3 (три) роки.

7.Резолютивна частини вироку Вищого антикорупційного суду від 15 вересня 2025 року в справі № 428/4041/18 викладена чітким зрозумілим реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння точного змісту або будь-яких суперечностей.

8.Разом з тим, із пояснень ОСОБА_4 свідчить, що підчас виконання вироку виникли труднощі в органу пробації щодо розмежування юридичних осіб публічного та приватного права і, відповідно, щодо можливості ОСОБА_4 продовжувати займатися певною діяльністю.

9.Так, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права (ст. 81 ЦК України). Отже, основним нормативним критерієм поділу юридичних осіб є саме порядок їх створення.

Держава, територіальні громади можуть створювати юридичні особи як публічного, так і приватного права (ст.ст. 167, 169 ЦК України).

Чинні в Україні нормативно-правові акти не містять інших, ніж порядок створення, критеріїв розмежування юридичних осіб на юридичних осіб публічного права та юридичних осіб приватного права.

Водночас джерелом права в Україні є практика ЄСПЛ (ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ч.ч. 1, 5 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). ЄСПЛ розмежовує «неурядові організації» від «урядових організацій».

Для того щоб визначити, чи належить конкретна юридична особа до певної категорії, необхідно проаналізувати її юридичний статус та, у разі доцільності, права, які надає цей статус, характер діяльності юридичної особи та контекст, за якого ця діяльність здійснюється, а також ступінь незалежності від органів влади (Case of Radio France and others v. France, 2004; ухвала щодо прийнятності 12.03.2009 Державна холдингова компанія «Луганськвугілля» проти України).

Зокрема, на думку ЄСПЛ, юридична особа є «неурядовою організацією», якщо вона керується в основному цивільним законодавством («company law»), не користується у своїй діяльності повноваженнями, що виходять за межі тих, які надаються загальним приватним правом («ordinary law»), і підпадає під юрисдикцію загальних, а не адміністративних судів (Case of Islamic Republic of Iran Shipping Lines v. Turkey, 13.03.2028, § 81).

Отже, для інших юридичних осіб (крім тих, які відповідно до ЦК України безумовно є юридичними особами публічного права), слід брати до уваги такі ознаки:

1) характер діяльності юридичної особи (зокрема, вид діяльності, сферу / галузь, в якій така діяльність здійснюється). Для юридичної особи публічного права характерним є здійснення діяльності у сферах / галузях, які становлять публічний інтерес: інтерес держави, суспільства, територіальної громади, а також важливі для великої кількості осіб інтереси та потреби. Йдеться, зокрема (але не тільки), про гірничодобувну, енергетичну, транспортну галузі (справа «Ромашов проти України», 2004, §§ 46-47; справа «Кучеренко проти України», 2005, § 25; справа «Лисянський проти України», 2006, § 19) сферу надання житлово-комунальних послуг (Case of Liseytseva and Maslov v. Russia, 2015, §§ 208-210; Case of Yershova v. Russia, 2010, §§ 57-62).

2) контекст діяльності юридичної особи. Юридична особа, яка здійснює фактичну основну діяльність як монополіст у певній сфері або у сфері певних монополій чи у сфері, яка повністю або значною мірою регулюється державою / територіальною громадою, має ознаки юридичної особи публічного права;

3) ступінь інституційної залежності юридичної особи від держави / територіальної громади. Йдеться про ситуації, коли у статутному капіталі юридичної особи частка державної чи комунальної власності перевищує 50% чи становить величину, яка забезпечує відповідним органам державного управління або місцевого самоврядування право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів / дозволяє державі / територіальній громаді одноосібно формувати волю юридичної особи, коли держава / територіальна громада є активним учасником, впливає на справи юридичної особи, бере участь в оперативному управлінні тощо (Справа «Компанія "Регент" проти України», § 7; Справа «Риженков та Зайцев проти України», 2005, § 5; Case of Khachatryan v. Armenia, 2010, §§ 51-54).

Ця ознака стосується також і тих юридичних осіб (незалежно від їх організаційно-правової форми), які інституціонально залежать від держави опосередковано (через інші юридичні особи публічного права);

4) рівень втручання держави / територіальної громади у фінансові справи юридичної особи. Вплив держави на формування / відновлення фінансової спроможності юридичної особи свідчить про наявність у неї ознак юридичної особи публічного права (Case of Cooperativa Agricola Slobozia-Hanesei v. Moldova, 2007, §§ 17-19; Case of Liseytseva and Maslov v. Russia, 2015, §§ 191-192; Справа «Михайленки та інші проти України», 06.06.2005, § 43).

5) функціональну залежність юридичної особи від держави / територіальної громади. Така залежність може полягати в тому, що держава / територіальна громада має високий ступінь державного нагляду і контролю за найважливішими аспектами діяльності юридичної особи. Наприклад, держава / територіальна громада в особі державних органів або органів місцевого самоврядування:

- призначає керівництво такої юридичної особи;

- надає обов`язкові до виконання юридичною особою вказівки;

- здійснює контроль над активами юридичної особи;

- може використовувати активи юридичної особи на власний розсуд;

- може покладати на юридичну особу виконання своїх завдань, функцій;

- погоджує, затверджує угоди юридичної особи тощо.

Юридична особа залежить від держави / територіальної громади через юридичні, організаційні, фінансові тощо аспекти, які втілені в особливостях утворення (формування) її органів управління, високу роль держави / територіальної громади в управлінні юридичною особою.

Для з`ясування питання, чи належить та чи інша юридична особа (об`єднання юридичних осіб) до юридичних осіб публічного права, необхідно аналізувати всю сукупність нормативно-правових актів та правовстановлюючих документів, які визначають правовий статус безпосередньо цієї юридичної особи (об`єднання).

10.Підсумовуючи, юридична особа публічного права - це організація, яку утворено на підставі розпорядчого акта Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування відповідно до норм публічного права з метою виконання переважно функцій держави або місцевого самоврядування.

11.Із наданої копії статуту благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «Світ з Україною» ОСОБА_4 є його засновницею.

26 липня 2023 року ОСОБА_4 призначена на посаду директора вказаної благодійної організації, згідно з наказом № 01 від 26 липня 2023 року.

12.Відповідно до Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» у ст. 1 визначено, що «благодійна організація - юридична особа приватного права, установчі документи якої визначають благодійну діяльність в одній чи кількох сферах, визначених цим Законом, як основну мету її діяльності».

13.Відтак, у законі чітко визначено поняття благодійної діяльності і суд не вбачає необхідності у роз`ясненні.

14.Щодо іншої можливої діяльності ОСОБА_4 у інших організаціях та товариствах, то суд зауважує, що кожен випадок має оцінюватись органом пробації з огляду на наявні відомості та документи. Вироком Вищого антикорупційного суду від 15 вересня 2025 року чітко зазначено вид юридичної особи і діяльність якою не може займатись засуджена. В будь-якому випадку юридична особа не може бути публічною, якщо її засновниками, учасниками є лише фізичні особи і вона не фінансується за рахунок бюджетних коштів.

15.З огляду на вказані обставини суд дійшов переконання, що відповідно до ст. 380 КПК України вирок від 15 вересня 2025 року є зрозумілим і не може бути роз`яснений, оскільки відсутні підстави для вчинення вказаних дій. Відтак, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись вищенаведеним та на підставі статей ст. 369, 372, 376, 380, 395 КПК України суд постановив:

1.Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Вищого антикорупційного суду від 15 вересня 2025 року в справі № 428/4041/18.

2.Ухвала про відмову в роз`ясненні судового рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яка звернулась із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

3.Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

4.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3