Провадження № 1-кп/554/564/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 189, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України,

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 189, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави. Обґрунтованість подання саме таких клопотань визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, а саме за злочини, які їм інкриміновані, зокрема за ч.4 ст.187 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому останні можуть ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення їм кримінального покарання за скоєні злочини. Також обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких їм відомі, з метою зміни ними показів на їх користь, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження. В обвинувачених відсутні міцні соціальні зв?язки, офіційно останні не працевлаштовані, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що воно необґрунтоване, ризики, зазначені в ньому відсутні. Прокурор протягом всього часу розгляду кримінального провадження нових ризиків не наводить, одні й ті ж самі ризики переписуються кожен раз. Він має постійне місце проживання, має на утриманні мати похилого віку. До затримання працював неофіційно, мав дохід. За ч.2 ст. 263 КК України взагалі сплили строки притягнення до кримінальної відповідальності. Просив змінити запобіжний захід на більш м?який, не пов?язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави до мінімального.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 заперечував проти продовження тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на більш м?який, не пов?язаний із триманням під вартою, оскільки клопотання прокурора необґрунтоване, ризики, нічим не підтверджені. Його підзахисний вже 6,5 років перебуває під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, надав письмові заперечення на клопотання прокурора. Зазначив, що клопотання не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, подано з порушенням строку вручення. Ризики, зазначені в клопотанні не підтверджені. Ухилятись від суду він не збирається, на потерпілих впливати також. Потерпілі ніяких претензій не мають. В матеріалах провадження маються розписки від них, свідки взагалі надавали покази щодо його непричетності до інкримінованих злочинів, всі докази органом досудового розслідування вже зібрані і знаходяться в суді, тому не розуміє як він може перешкоджати кримінальному провадженню. Просив застосувати до нього більш м?який запобіжний захід, не пов?язаний із триманням під вартою або зменшити розмір застави до мінімального.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 підтримав доводи свого підзахисного. Зазначив, що ризики, зазначені в клопотанні, необґрунтовані. Просив застосувати до ОСОБА_6 більш м?який запобіжний захід, не пов?язаний зі триманням пі вартою або зменшити розмір застави до мінімального.

Обвинувачений ОСОБА_12 підтримав доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 просив відмовити у клопотанні прокурора, зазначив, що клопотання не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, відсутні додатки, також клопотання не містить обґрунтування ризиків та доказів на їх підтвердження. Ризики відсутні. Потерпілі ніяких претензій до обвинувачених не мають, в матеріалах провадження маються розписки від них, всі збитки відшкодовані. Доказів доведеності вини обвинувачених матеріали кримінального провадження також не містять.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до вимог ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

З вимог ч. 1 ст. 131 КПК України вбачається, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1-5, 7 ст. 194 КПК України).

З вимог ч.ч.4,5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи клопотання про продовження обвинуваченим раніше застосованих до них запобіжних заходів, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 189, ч.4 ст.190, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.263 КК України.

Відносно останніх на досудовому розслідуванні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, зокрема обвинувачений ОСОБА_12 перебуває під вартою з 02.09.2019 р., обвинувачений ОСОБА_6 з 17.09.2019, обвинувачений ОСОБА_7 з 02.09.2019.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.01.2026 обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, ОСОБА_6 в розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 432 640 грн., ОСОБА_7 в розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 399 360 грн.

За вчинення інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п?ятнадцяти років з конфіскацією майна (ч.4 ст. 187 КК України).

Тому, суд вважає, що прокурором доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки, перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк, можуть ухилятися від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення їм кримінального покарання за скоєні злочини.

Також обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, анкетні дані яких їм відомі, з метою зміни ними показів на їх користь, що унеможливить об?єктивний судовий розгляд провадження.

Крім того, на сьогодні кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, судовий розгляд не призначався, обвинувальний акт не оголошувався, позиція обвинувачених щодо визнання чи не визнання провини не з?ясовувалась, потерпіли та свідки не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались. Суд також не досліджував заяви потерпілих про відсутність претензій до обвинувачених та їх розписки про відшкодування шкоди.

Наявний ризик і того, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, вчинив інкриміновані йому злочини, перебуваючи на іспитовому строці за вироком Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2017 р.

Таким чином, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а відносно ОСОБА_7 ще й ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні і суд погоджується з доводами прокурора щодо їх наявності, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо наявності інших ризиків, передбачених п.п. 2,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то прокурором дійсно такі ризики необґрунтовані, адже на сьогодні досудове розслідування завершено більше 6 років тому, всі докази, речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення зібрані, більш того, вони знаходяться в суді в матеріалах кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також не доведений.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись судом у контексті чинників, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а відсутність постійного та законного джерела доходів може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, а обвинуваченого ОСОБА_7 ще й можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні можуть вдатися до відповідних дій.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими, осіб обвинувачених, фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, що свідчить про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

Крім того, слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії рф, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду, значно збільшується, а застосування більш м?якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченим вчинити спроби ухилення від суду.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 315 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід є обґрунтованим, відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, обставинам вчинення ними вказаних злочинів, вагомості наявних доказів по кримінальному провадженню, тяжкості покарання, що загрожує, у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, особі обвинувачених, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, ризики чого є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились. Обрання більш м?яких запобіжних заходів, не пов?язаних із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраних обвинуваченим запобіжних заходах у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Доводи обвинувачених та їх захисників про відсутність претензій потерпілих, а також інші доводи, які стосуються недоведеності вини, відсутності доказів, на сьогодні не можуть бути перевірені судом, адже кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, яке є самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду, під час якого має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов?язані виключно з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

Норми чинного КПК України не надають суду повноважень до ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого, прокурора, слідчого судді, надавати оцінку допустимості чи недопустимості доказів, оскільки з?ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також те, що суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються цих рішень, так як такі обставини можуть бути досліджені судом під час судового розгляду.

Доводи обвинувачених щодо порушення прокурором вимог ст. 199 КПК України щодо строку подачі клопотань та відсутності додатків до них, суд до уваги не приймає, оскільки вони не впливають на прийняття судом рішення по суті клопотання.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов?язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Вимогами ч.4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом з тим, враховуючи значну тривалість судового провадження (більше 6 років), викликаного його складністю, багатоепізодністю, кількістю учасників кримінального провадження, зміною підсудності в 2022 році, через що розгляд кримінального провадження розпочався спочатку, новим розглядом кримінального в суді першої інстанції через скасування вироку суду апеляційною інстанцією, фактичними обставинами кримінального провадження тощо і часу, який минув з моменту прийняття рішення про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою (більше 6 років), суд вважає можливим визначити обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.5 ст. 182 КПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, тобто був достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечучи будь-яким яким чином не перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув?язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Сума шкоди у кримінальному провадженні може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями, як то серйозність вчиненого злочину, ризик втечі тощо.

Суд звертає увагу, що положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 складає 3 328 грн.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в тому числі і розміром завданої майнової шкоди, майнового та сімейного стану обвинувачених, інших даних про осіб обвиунвачених, ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, вимог п.3 ч.5 ст. 183 КПК України, яка встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відсутності виключних випадків при яких застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, покладених на неї обов`язків, а отже відсутності підстав для визначення застави у розмірі, який перевищує розмір, визначений в п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, відсутності даних про неспівмірність розміру застави обставинам кримінального провадження та завідому непомірність для обвинувачених, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід визначити розмір застави у межах 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогодні становить 432 640 грн., а обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити розмір застави у межах 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогодні становить 399 360 грн. який, на думку суду, буде цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов?язків по кримінальному провадженню, і перспектива втрати такого грошового забезпечення, у випадку порушення обвинуваченими встановлених обов?язків, послужить достатнім стримуючим фактором, що виключить з їх сторони будь-яке бажання переховуватися від суду, впливати на потерпілих та/або свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання судового розгляду кримінального провадження.

Даних щодо неспівмірності такого розміру застави обставинам кримінального провадження та особам обвинувачених матеріали кримінального провадження не містять.

Саме такі розміри застави, на думку суду, з одного боку, є такими, які утримують обвинувачених від намірів та спроб порушити покладені на них обов?язки, тобто будуть достатнім стримуючим фактором для обвинувачених, щоб не здійснити втечу чи будь-яким яким іншим чином не перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, а з іншого не будуть такими, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого їх ув?язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Крім того, в порядку частини п?ятої статті 194 КПК України, при визначенні альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачених обов?язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані та/або проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 травня 2026 року, включно, з визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді заставив розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 432 640 грн.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов?язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 травня 2026 року, включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді заставив розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 399 360 грн.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов?язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Термін дії обов?язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити на строк 2 /два/ місяці, тобто до 25 травня 2026 року.

Визначити строк дії ухвалив частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2026 року, включно.

Копію ухвали надіслати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», до виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_14

Судді: ОСОБА_15

ОСОБА_16