Справа № 624/760/23
провадження №1-кп/624/10/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівки, Берестинського району, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв, Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «Монобілдинг», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 ,

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

В провадженні Кегичівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 11.09.2019 ОСОБА_3 , відповідно до наказу № 11.09/1-к від 11.09.2019 та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Солтіст» № 09/09/19 від 09.09.2019, призначений на посаду директора ТОВ «Солтіст» (, м. Харків, вул. Пушкінська, б. 5 кімн. 315).

Обіймаючи посаду директора, ОСОБА_3 , відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтіст», затвердженого учасниками ТОВ «Солтіст» (рішення № 12/11/19 від 12.11.2019), упродовж періоду перебування на посаді з 16.10.2020 до 24.12.2020, являвся одноособовим виконавчим органом Товариства та був наділений рядом повноважень.

Так, відповідно до розділу 11 Статуту, у Товариства діє одноособовий виконавчий орган Директор Товариства.

Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення), зокрема виконавчий орган: діє без довіреності від імені Товариства; представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах з усіма підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, фізичними особами та державними органами; розпоряджається майном та грошовими коштами Товариства, укладає договори, контракти, видає довіреності та ін.; відкриває та закриває в установах банків рахунки Товариства; згідно штатного розкладу формує колектив працівників Товариства та організовує його роботу; в межах своєї компетенції видає накази та надає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Товариства.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Кримінального Кодексу України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Солтіст», наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, у зв`язку з чим являється службовою особою.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. В свою чергу п. 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України № 88 від 24.05.1995, зазначає, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній форма, які містять відомості про господарській операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарській операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 (чинний на час вчинення злочину) затверджено типові форми первинних облікових документів у будівництві № КБ-2в «Акт приймання виконаних підрядних робіт», дію яких поширено на будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ та організацій державної форми власності.

Виходячи із викладеного, акти приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в, складені будівельним підприємством, яке виконує будівельні роботи із залученням бюджетних коштів, - є офіційними документами, що містять зафіксовану у них інформацію, яка підтверджує певні події та факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру і можуть бути використані як докази у правозастосовчій діяльності.

Відповідно до п.п. 2.12, 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера або особи, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства, щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів; відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

16.10.2020 між відділом освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області та ТОВ «Солтіст» укладено договір підряду № 12/10 на виконання робіт по об`єкту «Капітальний ремонт частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області розташованого за адресою: 64003 вул. Волошина, 91, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область» за ДК 021:20-6 (інші завершальні будівельні роботи).

Відповідно до п. 4.2 вищезазначеного договору, оплата за даним договором здійснюється за виконаний обсяг робіт на об`єкті протягом 20 днів згідно акту приймання робіт без попереднього фінансування, згідно статей 46, 49 БК України.

Крім того, згідно п. 6.1.1. сторони зобов`язані виконати роботи в повному обсязі та в строки, передбачені п.п. 1.1. та 4.1. даного договору, а саме до 31.12.2020.

У невстановлений в ході досудового розслідування час, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на підробку та видачу офіційних документів, а саме: актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, на підставі яких здійснюється оплата за виконані ремонтно-будівельні роботи, з метою подальшого протиправного заволодіння бюджетними коштами.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 в період часу з 16.10.2020 до 24.12.2020, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, достовірно для себе розуміючи, що ремонтно-будівельні роботи по об`єкту «Капітальний ремонт частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області розташованого за адресою: 64003 вул. Волошина, 91, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область» за ДК 021:20-6 (інші завершальні будівельні роботи) виконані не в повному обсязі, склав завідомо неправдиві документи - Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 10.12.2020 (форма № КБ-2в) та Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2020 (форма № КБ-2в), що свідчили про завершення ремонтно-будівельних робіт та їх загальну вартість у сумі 4 373 056,80 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, вартість фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт з капітального ремонту частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області складає 4 234 959,6 грн з урахуванням ПДВ. Вартість невиконаних ТОВ «Солтіст» ремонтно-будівельних робіт по об`єкту «Капітальний ремонт частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області розташованого за адресою: 64003 вул. Волошина, 91, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область», за договором 12/10 від 16.10.2020 складає 138 097,2 грн з урахуванням ПДВ.

В подальшому ОСОБА_3 вказані підроблені акти приймання виконаних будівельних робіт підписав і скріпив печаткою ТОВ «Солтіст» та надав їх до відділу освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, розташованого за адресою: вул. Волошина, 79, смт. Кегичівка Красноградського р-ну Харківської області, з метою нарахування оплати за виконані ремонтно-будівельні роботи, обсяг яких не відповідає дійсності, тим самим видав завідомо для себе підроблені документи.

На підставі поданих підроблених документів, 11.12.2020 відділом освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області на розрахунковий рахунок ТОВ «Солтіст», згідно з Актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 10.12.2020, здійснено оплату в розмірі 1 810 700,4 грн, та 29.12.2020, згідно з Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2020, здійснено оплату в розмірі 2 562 356,4 грн.

Отже, загалом ТОВ «Солтіст» за виконані роботи відділом освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області перераховано 4373056,80 грн.

Таким чином, упродовж періоду часу з 16.10.2020 до 24.12.2020 ОСОБА_3 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Солтіст», будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, склав завідомо неправдиві офіційні документи в частині обсягів і вартості виконаних робіт, які в подальшому застосував для підтвердження використання отриманих платежів в загальному розмірі 4373056,80 грн за виконані ремонтно-будівельні роботи, хоча фактична вартість виконаних робіт згідно з вищевказаними актами становить 4234959,6 грн (вартість невиконаних ремонтно-будівельних робіт складає 138097,2 грн з урахуванням ПДВ).

В результаті протиправних дій директора ТОВ «Солтіст» ОСОБА_3 , спричинено матеріальну шкоду відділу освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області у розмірі 138097,2 грн.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України, а саме складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Крім того, ОСОБА_3 вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за наступних обставин.

11.09.2019 ОСОБА_3 , відповідно до наказу № 11.09/1-к та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Солтіст» № 09/09/19 від 09.09.2019, призначений на посаду директора ТОВ «Солтіст» (, м. Харків, вул. Пушкінська, б. 5 кімн. 315).

Обіймаючи посаду директора, ОСОБА_3 , відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтіст», затвердженого учасниками ТОВ «Солтіст» (рішення № 12/11/19 від 12.11.2019), упродовж періоду перебування на посаді з 16.10.2020 до 24.12.2020, являвся одноособовим виконавчим органом Товариства та був наділений рядом повноважень.

Так, відповідно до розділу 11 Статуту, у Товариства діє одноособовий виконавчий орган Директор Товариства.

Виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення), зокрема виконавчий орган: діє без довіреності від імені Товариства; представляє інтереси Товариства у взаємовідносинах з усіма підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, фізичними особами та державними органами; розпоряджається майном та грошовими коштами Товариства, укладає договори, контракти, видає довіреності та ін.; відкриває та закриває в установах банків рахунки Товариства; згідно штатного розкладу формує колектив працівників Товариства та організовує його роботу; в межах своєї компетенції видає накази та надає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Товариства.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Кримінального Кодексу України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Солтіст», наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, у зв`язку з чим являється службовою особою.

В період часу з 10.12.2020 до 29.12.2020 ОСОБА_3 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Солтіст», тобто посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, склав та надав до відділу освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, розташованого за адресою: вул. Волошина, 79, смт. Кегичівка Красноградського р-ну Харківської обл., завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: Акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 10.12.2020 (форма № КБ-2в) та Акту № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2020 (форма № КБ-2в), в які внесено завідомо неправдиву інформацію щодо обсягів та вартості виконаних робіт у загальному розмірі 4 373 056,80 грн.

На підставі поданих підроблених документів, 11.12.2020 відділом освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області на розрахунковий рахунок ТОВ «Солтіст», згідно з Актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 10.12.2020, здійснено оплату в розмірі 1810700,4 грн, та 29.12.2020, згідно з Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 24.12.2020, здійснено оплату в розмірі 2562356,4 грн.

При цьому, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, вартість фактично виконаних ремонтно-будівельних робіт з капітального ремонту частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області складає 4234959,6 грн з урахуванням ПДВ. Вартість невиконаних ТОВ «Солтіст» ремонтно-будівельних робіт по об`єкту «Капітальний ремонт частини приміщень двоповерхового корпусу літери «А» Кегичівського ліцею Кегичівської районної ради Харківської області розташованого за адресою: 64003 вул. Волошина, 91, смт. Кегичівка, Кегичівський район, Харківська область», за договором 12/10 від 16.10.2020 складає 138097,2 грн з урахуванням ПДВ.

Таким чином, протягом періоду часу з 10.12.2020 до 29.12.2020 (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Солтіст», будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом складання та видачі завідомо неправдивих документів, якими підтверджено використання отриманих в якості повної оплати суми 4373056,80 грн, зловживаючи своїм службовим становищем незаконно заволодів бюджетними коштами відділу освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області у розмірі 138097,2 грн, що спричинило матеріальну шкоду відділу освіти, молоді та спорту Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області на вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

29.01.2025 до суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 подано клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строку давності. В обґрунтування зазначеного клопотання зазначив, що вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень за пред`явленим йому обвинуваченням зазначено у вересні грудні 2020 року, що є, у тому числі як датою вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, так і датою відліку початку перебігу строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності за нетяжким злочином згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, що становить 3 роки з дати вчинення, оскільки передбачений ч. 1 ст. 366 КК України злочин відноситься до категорії нетяжких (ч.4 ст. 12 КК України) та 5 років з дати вчинення, за вчинення нетяжкого злочину. Відтак, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України, у відповідності до положень за пунктом 2 ч.1 ст. 49 КК України, закінчився. Крім цього, зазначив, що строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 191 КК України, у відповідності до положень за п. 3 ч.1 ст. 49 КК України, закінчився.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, наполягав на задоволенні клопотання про закриття кримінальних проваджень. Повідомив, що вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає.

Судом ОСОБА_3 роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України. Обвинувачений повідомив, що розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, а також й те, що таке закриття є з нереабілітуючих обставин.

Захисник підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. Зазначив, що протягом всього часу розгляду справи обвинувачений не переховувався від органу досудового розслідування або суду, нового злочину не вчинив, тому є всі підстави для закриття кримінального провадження стосовно його підзахисного ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України. Позиція його підзахисного щодо невизнання вини не перешкоджає у розгляді клопотання про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Прокурор ОСОБА_4 вважала за можливе клопотання обвинуваченого та його захисника задовольнити. Зазначила, що обвинувачений відшкодував спричинені збитки. Також просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи. Зазначила, що під час досудового розслідування був накладений арешт, який підлягає скасуванню, речові докази у справі відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала думку прокурора, зазначила, що обвинуваченим відшкодовані збитки в повному обсязі.

Суд, враховуючи думку учасників судового розгляду, доходить висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання. Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК); не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Щодо факту вчинення кримінального правопорушення

Оцінюючи умову звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, суд зазначає, що висновок як про факт вчинення кримінального правопорушення, так і про винуватість особи у його вчиненні можливо зробити не на всіх стадіях кримінального провадження. Хоча положення ст. 49 КК України передбачають, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є можливим лише у разі вчинення нею кримінального правопорушення, втім, констатація винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення без ухвалення вироку суду вочевидь порушуватиме принцип презумпції невинуватості, визначений ст. 62 Конституції України, адже, як зазначено у ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Як зазначив ККС ВС у постановах від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Така правова позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17.

З огляду на викладене, така умова для звільнення особи від кримінальної відповідальності, як вчинення особою кримінального правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 49 КК України, під час судового розгляду обмежується лише фактом висунення особі обвинувачення та її згодою на звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, адже більш широке тлумачення зазначеної норми на цій стадії кримінального провадження, зокрема, необхідність доведення факту вчинення кримінального правопорушення та винуватості у ньому особи, вочевидь буде становити порушення презумпції невинуватості.

А тому суд має вирішити питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, не надаючи правової оцінки діям обвинуваченого та не констатуючи його винуватість або невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо часу вчинення кримінального правопорушення

Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч. 3 ст. 4 КК України).

Інкриміновані ОСОБА_3 дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, які відповідно до змісту обвинувального акта вчинені в грудні 2020 року та у своїй сукупності призвели до заподіяння шкоди у сумі 138097,20 гривень.

У національній правовій доктрині склади кримінальних правопорушень в залежності від значення суспільно небезпечних наслідків для їх кваліфікації поділяються на злочини з формальним та матеріальним складом. Якщо для перших настання таких наслідків не є обов`язковою умовою для кваліфікації, то у злочинах із матеріальним складом суспільно небезпечні наслідки передбачені як обов`язкова ознака об`єктивної сторони складу злочину (основного або кваліфікованого). Такі наслідки зафіксовані у диспозиції норми Особливої частини КК України або випливають з неї і становлять собою заподіяну об`єкту кримінально-правової охорони шкоду, визначену у кількісному та (або) якісному відношенні. Особливість наслідків як ознаки складу конкретного злочину полягає і в тому, що такі ознаки охоплюються умислом або необережністю винного (постанова ККС ВС від 25 жовтня 2022 року у справі № 359/885/20).

Передбачене ч. 1 ст. 366 КК України кримінальне правопорушення є злочином з формальним складом та вважається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених у ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які-небудь наслідки і чи був використаний підроблений документ.

Передбачений ч. 2 ст. 191 КК України злочин є злочином з матеріальним складом та вважається закінченим з моменту спричинення тяжких наслідків (час настання суспільно небезпечних наслідків). Таким чином, саме з 24 грудня 2020 року (час настання суспільно небезпечних наслідків) розпочав свій перебіг строк давності.

Щодо перебігу строку давності та можливості застосування звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.366, ч. 2 ст. 191 КК України

Даних про переривання або зупинення перебігу давності матеріали кримінального провадження не містять.

Закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пов`язує переривання або зупинення строків давності з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства .

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недоотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід не нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо) .

Суду не надано відомостей про факт ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від досудового слідства, тобто відсутні підстави для застосування зупинення перебігу давності (ч. 2 ст. 49 КК України).

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:1) два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості;4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні проступків, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Положення ч. 3 ст. 49 КК України визначають, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч. 1 та 2 цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином суд констатує, що станом на час постановлення цієї ухвали минув трирічний та п`ятирічний строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності у межах обвинувачення за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Законодавча заборона звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України не поширюється, позаяк вони не належать до переліку, визначеного ч. 5 ст. 49 КК України.

Викладені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що станом на момент постановлення цієї ухвали наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України.

Наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України). Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК України). Звільнення від кримінальної відповідальності не може відбуватися без ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та закриття кримінального провадження з цих підстав.

Виходячи з фактичних обставин, так як вони викладені в обвинувальному акті, кримінальні правопорушення мали місце 24.12.2020, відтак на час судового розгляду справи сплинув, передбачений п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції ЗУ від 01.02.2025) трирічний та п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності згоди ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, доходить висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч. 8 ст. 284 КПК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суд першої інстанцій має обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Не роз`яснення судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 285 КПК України зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що спричинить неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною, і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 не заперечували проти закриття провадження з відповідних підстав, адвокатом подане відповідне клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, які повністю ними підтримані в судовому засіданні.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження, суд вважає що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України суд вважає необхідним закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Речові докази відсутні.

Крім цього, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо зняття арешту з речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2023 ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області був накладений арешт на рухоме майно з забороною його відчуження, без обмеження права власника на цільове використання та експлуатацію майна, а саме: на транспортний засіб ВАЗ 2121, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1993 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 та транспортний засіб Volkswagen Passat, 2014 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_4 », VIN НОМЕР_5 , номер двигуна - НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує арешт майна, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

У зв`язку з тим, що провадження у цій кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України закривається на підставі ст. 49 КК України у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

В зв`язку з вищевикладеним суд покладає на ОСОБА_3 сплату процесуальних витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/121-22/7417-БТ від 16.12.2022 у розмірі 23597,50 гривень на користь держави.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 284-286, 288, 371-372, 376, 395 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи № № СЕ-19/121-22/7417-БТ від 16.12.2022 у розмірі 23597 (двадцять три тисячі п`ятсот дев`яносто сім) гривень 50 копійок.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 12.07.2023 на рухоме майно з забороною його відчуження, без обмеження права власника на цільове використання та експлуатацію майна, а саме: на транспортний засіб ВАЗ 2121, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », 1993 року випуску, VIN - НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 та транспортний засіб Volkswagen Passat, 2014 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_4 », VIN НОМЕР_5 , номер двигуна - НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1