УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 947/45541/25

провадження № 51 - 1067 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2026 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого детектива ПД ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 від 15 грудня 2025 року про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000035 від 01 жовтня

2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У касаційній скарзі ОСОБА_4 ,посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування вказаного судового рішення апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в цьому суді. Мотивуючи свою скаргу, вказує, зокрема, що апеляційний суд неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження, з огляду на те, що постановлена ухвала слідчого судді підлягає оскарженню в апеляційному порядку. На підтвердження своєї позиції посилається, зокрема, на позицію, викладену у постанові Касаційного кримінального суду у справі № 522/7836/21.

Перевіривши доводи касаційної скарги та наявні у суді копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги щодо можливості оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2025 року є необґрунтованими, з огляду на таке.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

Частиною 3 ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 309 КПК.

З приписів статей 307, 309 цього Кодексу слідує, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, є рішенням, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування, а тому суддя апеляційного суду діяв відповідно до положень кримінального процесуального закону і постановив законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.

Посилання адвоката на постанову Верховного Суду у справі 522/7836/21, у якій йдеться про можливість оскарження ухвали слідчого судді, постановлення якої не передбачено кримінальним процесуальним законом,не є релевантним до цього кримінального провадження.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 23 травня 2018 року в справі № 237/1459/17, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці законності ухвали слідчого судді лише у випадках, якщо слідчий суддя постановив рішення не передбачене кримінальним процесуальним законом, оскільки право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК.

Проте, постановлення слідчим суддею ухвали про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову старшого детектива ПД ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 від 15 грудня 2025 року про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні, недвозначно врегульоване кримінальними процесуальними нормами, викладеними в п. 5 ч. 1 ст. 303, п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належно вмотивованою й обґрунтованою.

Таким чином, оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладено та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 лютого

2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3