Справа № 367/2181/26
Провадження №1-кс/367/281/2026
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2026 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ірпінь клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника слідчого відділення відділення Національної поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 09 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 КК України,

у с т а н о в и в:

12 лютого 2026 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника слідчого відділення відділення Національної поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 09 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає наступне.

Слідчим відділенням ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000080, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

09.02.2026 до відділення поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення, про те що за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, м. Буча, вул. Тарасівська, буд. 10-Г, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно зберігає при собі психотропні речовини з метою збуту.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також збереження речових доказів, в період часу з 00 год. 52 хв. по 01 год. 50 хв. 10.02.2026 оглянуто місце події, а саме ділянку місцевості біля будинку 10 Г по вулиці Тарасівська у місті Буча, Київської області, в ході якого було вилучено:

фрагмент картонної коробки «Нова пошта»;

фрагмент картонної коробки «Нова пошта»;

полімерні пакети прозорі;

полімерний пакет з написом «30 АФМ» усередині з порошкоподібною речовиною білого кольору;

зразок порошкоподібної речовини білого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 АМФ»;

зразок порошкоподібної речовини світло-коричневого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 PVP»;

полімерний пакет з кристалоподібною речовиною світло-коричневого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 PVP»;

полімерна банка з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Старшим слідчим СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області, постановою від 10.02.2026 вказане вище майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

В зв`язку із вище викладеним, в органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на вказане вище майно.

Прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Заступника начальника ВП начальника слідчого відділення відділення Національної поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши клопотання, додані до нього документи, якими обґрунтовуються доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

09.02.2026 до відділення поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення, про те що за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, м. Буча, вул. Тарасівська, буд. 10-Г, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно зберігає при собі психотропні речовини з метою збуту.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також збереження речових доказів, в період часу з 00 год. 52 хв. по 01 год. 50 хв. 10.02.2026 оглянуто місце події, а саме ділянку місцевості біля будинку 10 Г по вулиці Тарасівська у місті Буча, Київської області, в ході якого було вилучено:

фрагмент картонної коробки «Нова пошта»;

фрагмент картонної коробки «Нова пошта»;

полімерні пакети прозорі;

полімерний пакет з написом «30 АФМ» усередині з порошкоподібною речовиною білого кольору;

зразок порошкоподібної речовини білого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 АМФ»;

зразок порошкоподібної речовини світло-коричневого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 PVP»;

полімерний пакет з кристалоподібною речовиною світло-коричневого кольору з полімерного прозорого пакета з написом «30 PVP»;

полімерна банка з порошкоподібною речовиною білого кольору.

09.02.2026 року т.в.о. заступника начальника ВП начальником слідчого відділення відділення Національної поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесена постанова про визнання вищевказаного майна речовим доказом.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Частина 2 статті 167 КПК України встановлює, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частина 1 статті 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до абзацу 2 частини 10 статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вказане в клопотанні майно є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а накладення арешту в даному випадку може запобігти ризикам, передбаченим абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Слідчий суддя на даній стадії зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 64-2 КПК України права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Отже, в сукупності норм права, визначених ст. 64-2 та 171 КПК України у разі подачі клопотання про арешт майна третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, правом на подачу клопотання може скористатися лише прокурор, який має подати відповідне клопотання, а не погоджувати його.

Відповідно до ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи викладені обставини, слідчий суддя повертає його без розгляду та встановлює строк у 72 години для усунення недоліків, наведених вище.

Керуючись статтями 107, 117, 168, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Повернути клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника слідчого відділення відділення Національної поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 09 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 307 КК України для усунення недоліків, встановивши строк для їх усунення - 19 лютого 2026 року до 10 години 30 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1