Справа № 131/557/26
Провадження № 1-кс/131/147/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000057 від 17.03.2026 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Неменка, Іллінецького району Вінницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України,

учасники провадження: прокурор ОСОБА_5 , ст. слідчий ОСОБА_3 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ст. слідчий СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану умисно не повернувся з відпустки за станом здоров`я до місця служби. Період його самовільної відсутності тривав з 18.08.2023 до моменту виявлення працівниками поліції 21.05.2026. Окрім цього, ОСОБА_4 систематично та умисно не виконував законну постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 08.04.2025 (та наступні рішення суду від 10.09.2025, 25.09.2025 і 08.10.2025), якими його позбавлено права керування транспортними засобами. Попри заборону, він продовжував керувати скутером «Honda Dio» в період з 22.03.2025 по 16.03.2026. ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру та затримано його в порядку ст. 615 КПК України за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 5 ст. 407 КК України. З огляду на особу підозрюваного, злочин, який ним вчинений, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слідча за погодженням із прокурором просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до такого підозрюваного строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , ст. слідчий ОСОБА_3 , клопотання підтримали, просили його задовольнити, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу, та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання відмовити у зв`язку із відсутністю ризиків. Захисник зазначив, що ОСОБА_4 бажає повернутися на службу, а перебуваючи під вартою, це буде для нього складно. Також, додав, що на війні загинув родич підозрюваного, а сам ОСОБА_4 потребує лікування. Крім того, захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про визначення мінімального розміру застави.

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до клопотання, з`ясувавши думку осіб, які приймали участь у розгляді клопотання слідчого, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри у їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Тобто, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області перебуває вказане кримінальне провадження № 0000057 від 17.03.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України.

21.05.2026 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру за ознаками правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 5 ст. 407 КК України.

Із тексту підозри вбачається достатня підстава для висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382 та ч. 5 ст. 407 КК України, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено наявність указаних в клопотанні ризиків. Так, до обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя враховує:

- ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України): обґрунтовується суворістю можливого покарання, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який є тяжким та санкція якого передбачає реальне позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Усвідомлення неминучості кримінальної відповідальності та ризику тривалої ізоляції від суспільства в установі виконання покарань є вагомим мотивом і створює реальне підґрунтя для переховування підозрюваного. Крім того, характер самого правопорушення, тривале проживання без законних підстав поза межами розташування військової частини, свідчить про стійку процесуальну недисциплінованість особи та схильність до ігнорування обов`язків;

- ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України): на даній стадії досудового розслідування свідки ще не допитані безпосередньо у судовому засіданні. Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 , знаючи коло осіб із числа службовців військової частини, працівників поліції чи односельців, які володіють інформацією про обставини його самовільної відсутності, матиме реальну можливість здійснювати на них психологічний чи інший протиправний вплив з метою схилити до зміни первинних показань або відмови від участі у слідчих діях, що перешкоджатиме встановленню істини у справі.

Доказами, які обґрунтовують вказані обставини є:

матеріали службового розслідування за фактом неповернення з відпустки за станом здоров`я солдата ОСОБА_4 ;

протокол допиту свідка ОСОБА_7 ;

протокол допиту свідка ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Отже, враховуючи обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, наявність доказів, які обгрунтовують вказані обставини, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про визначення застави у мінімальному розмірі, слідчий суддя зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України. Отже, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, тривалий період самовільної відсутності підозрюваного на службі, а також наявність постанов суду, які підтверджують стійке та систематичне ігнорування ним закону, визначення застави є недоцільним. Доводи захисту щодо потреби підозрюваного в лікуванні не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_4 будь-яких захворювань. Тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення застави слід відмовити. Таким чином, суд вважає за доцільне не визначати розмір застави у даному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ст. слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, який починати обраховувати з моменту затримання, тобто з 21.05.2026 по 19.07.2026 (включно).

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визначення розміру застави - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 26 травня 2026 року о 09:40 год.

Слідчий суддя: