Єдиний унікальний номер 725/2837/26
Номер провадження 1-кп/725/102/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000292 від 4 квітня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 301-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівців перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1, ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 301-1 КК України

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що строк обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, однак на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчився, й відповідно ризики, визначені ст. 177 КПК України та які враховувалися судом при обранні обвинуваченому такого запобіжного заходу не відпали, тому строк тримання під вартою підлягає продовженню.

Обвинувачений ОСОБА_5 його захисник заперечували щодо продовження обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили замінити його на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав заявлене ним клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового розгляду суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Положеннями ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки ризики, які враховувалися судом при обранні останньому такого запобіжного заходу не зменшилися та існують на даний час .

Так, згідно матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обирався ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 1 жовтня 2025 року та неодноразово продовжувався, зокрема останній раз на строк до 30 березня 2026 року.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Зокрема, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що є тяжкими злочином, ч. 1 ст. 301-1 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від двох до шести років, що є тяжкими злочином, ч. 4 ст. 301-1 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років, що є особливо тяжкими злочином, ч. 4 ст. 149 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, що є особливо тяжкими злочином, а отже може переховуватися від суду та в будь-який момент залишити або змінити місце мешкання з метою ухилення від судового розгляду справи та уникнення можливого покарання.

Окрім, суд зважаючи на фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, враховує ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілих, які є малолітніми особами та свідків, вірогідності його переховування від суду, скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_5 обвинувачень, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Також, Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Неможливість застосування запобіжного заходу у домашнього арешту відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказаний запобіжний захід буде не достатнім для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування іншого запобіжного заходу щодо обвинуваченого без застосування запобіжного заходу пов`язана з тим, що вказаний спосіб застосування заходу забезпечення не може бути застосований до особи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із вчиненням розпусних дій щодо малолітньої особи та розповсюдженням дитячої порнографії.

За таких обставин застосування щодо обвинуваченого іншого запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальні правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків, вірогідності його переховування від суду, з урахуванням можливості скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

У відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України не визначити відносно ОСОБА_5 заставу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 314-316, 369 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати продовженим до 21 травня 2026 року.

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в порядку КПК України.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців ОСОБА_1