Справа № 182/8089/25
Провадження № 1-кп/0182/215/2026
У Х В А Л А

10.02.2026 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.10.2025 за № 0001092 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який фактично проживає у АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження від 20.10.2025 за № 0001092 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 16.02.2026.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити ОСОБА_3 строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 2-х місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризик переховування від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; ризик тиску на потерпілого та свідків; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти цим ризикам. Також прокурор просить не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти продовження строків тримання під вартою. Вказав, що висунуте йому обвинувачення не відповідає дійсності, насправді у нього не було наміру нікого вбивати і свою вину він не визнає. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Це будинок його батьків, який фактично знаходиться в одному дворі з будинком по АДРЕСА_2 де він зареєстрований та фактично мешкає з матір`ю. Обіцяє свою сумлінну процесуальну поведінку та не порушувати умов домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного та також просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за зазначеною ним адресою. Вважає, що прокурором нічим не доведено існування процесуальних ризиків, на які він посилається.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора та наполягав на триманні під вартою обвинуваченого.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ «Феррарі-Браво проти Італії».

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки він обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, що беззаперечно свідчить про присутність вказаного ризику. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Також суд враховує й наявність ризику тиску на потерпілого та свідків з метою зміни ними показань, або уникнення від дачі показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Цей ризик підтверджується тим, що обвинувачений особисто знайомий зі свідками та перебуває з ними в дружніх стосунках, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків з метою зміни показів. Крім того, на думку суду, цей ризик існує аж до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого і свідків та дослідження їх судом, оскільки судове слідство не розпочато та ці особи не допитані, а тому вказаний ризик має місце.

Також на думку суду наявний і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), бо ОСОБА_3 не має постійного та законного джерела доходу, ніде не працює, що свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів та буде спонукати його продовжити свою злочинну діяльність. Судом враховується і репутація обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та вчинив новий тяжкий злочин в період відбування іспитового строку за вироком Броварського міського суду Київської області від 08.11.2024, що було свідомим для нього, а тому це свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення і доволі високим є ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Отже, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є реальними, стійкими, триваючими, виправдовують даний запобіжний захід і повністю виключають можливість застосування менш суворого запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , бо не зможуть забезпечити належний рівень гарантії доброчесності поведінки останнього. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_3 міри запобіжного заходу.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснювати у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Все це, на думку суду та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому закінчується 16.02.2026, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню а в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Т.я. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 09 квітня 2026 р., без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_1