Провадження №: 1-кп/336/430/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження № 0000911 від 27 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська від 26.01.2024 на стадії досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2026 до 26.03.2026 включно.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 без визначення розміру застави, яке обґрунтовано існуванням ризиків, передбачених п. 15 ч. 1 ст. 177 КПК України, що визначені в ухвалі суду при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказане клопотання підтримано прокурором в судовому засіданні.

Обвинувачена просила змінити їй запобіжний захід на більш м`який домашній арешт, пояснила, що її мати наразі потребує догляду через стан здоров`я.

Захисник вказав на те, що ризик перешкоджання проведенню досудового розслідування іншим чином наразі відсутній, з огляду на стадію кримінального провадження. Крім цього обвинувачена сприяє слідству, не має наміру та можливості впливати на свідків та експертів. Обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім запобіжним заходом.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд керувався положеннями ст.331 КПК України, відповідно до ч. 1, 3 якої під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 197, 199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2024, обираючи запобіжний захід слідчий суддя визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п. 15 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінюючи клопотання прокурора, бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом, встановленим законом (слідчим суддею на стадії досудового розслідування) були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу, оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Суд зауважує, що ризик перешкоджання проведенню досудового розслідування іншим чином, на який посилається прокурор в обґрунтування клопотання, наразі відсутній з огляду на стадію судового розгляду кримінального провадження.

Окрім цього відсутній і ризик незаконного тиску на свідків, оскільки відповідно до встановленого порядку та обсягу дослідження доказів, що підлягають дослідженню, допит свідків перед судом не визначався.

Проте ризики переховування від суду, незаконного впливу на експертів у кримінальному провадженні, продовження злочинної діяльності, продовжують існувати, їх ризик на теперішній час не зменшився.

Стороною захисту не приведено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про зменшення рівня вказаних ризиків.

Суд зазначає, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тримання під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено найсуворіше покарання у виді довічного позбавленням волі з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість можливого покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у пред`явленому обвинуваченні, сукупності вищезазначених ризиків не можливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Оцінивши у сукупності наведені обставини, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на менш суворий і, з метою забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 392, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 14 травня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3