ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1197/26 Справа № 175/612/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржену ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт, або зменшити обвинуваченому розмір застави.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що ухвала суду першої інстанції є необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що об`єднання декількох кримінальних проваджень в одне не свідчить про причетність ОСОБА_8 до ряду злочинів.

Стверджує, що ризик переховування не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також тяжкість злочину сама по собі не є достатньою підставою для тримання особи під вартою.

Захисник вказує на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які можуть вплинути на хід досудового розслідування або невиконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не доведені стороною обвинувачення. Також вважає не доведеною недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Вказує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, характеризується за місцем мешкання позитивно, раніше не судимий, а тому існує необхідність у зміні раніше обраного запобіжного заходу.

Крім того, захисник зазначає, що встановлений ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 грн., є непомірним для нього.

Оскарженою ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 березня 2026 року включно, із раніше визначеним розміром застави, у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800,00 грн.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним. Крім того, ризик переховування від суду об?єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно; вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить тривалість злочинної діяльності обвинуваченого, кількість епізодів.

Суд першої інстанції зазначив, що відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи нездатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, суд вважав доцільним залишити без змін, визначений ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року, розмір застави та обсяг обов?язків, пов?язаних з її внесенням, та не знайшов підстав для зменшення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які, кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3, 4 ст. 190 КК України, які відносяться зокрема до категорії тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інший злочин.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.

Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків та потерпілих з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що він був з ними раніше знайомий

Крім того існує і ризик вчинення ОСОБА_8 іншого злочину, оскільки він обвинувачується за багатьма епізодами злочинної діяльності, зокрема за вчинення тяжких корисливих злочинів, що у свою чергу дозволяє грунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки та схильність до вчинення злочинів.

Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується доводів апелянта стосовно зменшення суми застави, то слід зазначити, що висновки суду першої інстанції про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб є правильними, оскільки зроблені з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 182 КПК України.

У цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави у 302 800,00 грн. є кратно меншим від загальної суми грошових коштів потерпілих, у заволодінні якою ОСОБА_8 небезпідставно обвинувачується, - 1 648 061 грн.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість оскарженого рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4