Справа № 939/614/26
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2026 рокуселище Бородянка

Слідчий суддя Бородянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 18 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з вказаним клопотанням, мотивуючи його тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 18 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 лютого 2026 року до чергової частини ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 про те, що 13 лютого 2026 року, близько 12-ї години, в селищі Немішаєве Бучанського району Київської області невідома особа проникла до гаражного приміщення по вул. Миру, звідки таємно викрала спортивний велосипед Ardis Escape MTB26 «17» чорно-білого кольору, чим спричинила матеріальну шкоду.

18 лютого 2026 року, в період часу з 19-ї години по 19 годину 30 хвилин, в ході огляду місця події поблизу домоволодіння № 13 по вул. Радісній у селищі Немішаєве Бучанського району Київської області, ОСОБА_5 добровільно видав спортивний велосипед Ardis Escape MTB26 «17» чорно-білого кольору, який було поміщено до кімнати зберігання речових доказів ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області.

Виявлений і вилучений велосипед, є майном, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, в зв`язку з чим за постановою слідчого від 18 лютого 2026 року був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000061 від 18 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що в разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, а тому виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, яке є предметом злочину, знаряддям його вчинення і містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилася.

ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явився, відповідно до заяви просив розглянути клопотання за його відсутності, проти накладення арешту заперечував і просив повернути йому велосипед.

Частиною другою статті 84 КПК України визначено, що речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, у тому числі й спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається із проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Звертаючись до слідчого судді з вказаним клопотанням, прокурор обґрунтувала наявність підстав для накладення арешту на майно, зокрема тим, що існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України.

Водночас, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено жодних підстав, які б свідчили про наявність з боку потерпілого загрози використання, приховування, пошкодження, псування, знищення і відчуження належного йому велосипеду, зокрема, як зазначено прокурором, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а тому не вбачає існування правових підстав для накладення арешту на майно потерпілого.

Крім того, прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів і не вказано в який саме спосіб і для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе його використання.

Також, у порушення вимог статей 171 і 173 КПК України прокурор не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Враховуючи зазначені обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 170-173, п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000061 від 18 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_6