Провадження №11-кп/801/352/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000958, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.06.2025 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Вінниці, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 1 (один) рік.

Згідно із частиною першою статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами першим, другим частини першої статті 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 15 153 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що водій ОСОБА_7 16.06.2025, близько 21 години 30 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan», моделі «Leaf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Гонти у місті Вінниці в напрямку вулиці Цимлянської, перед початком зміни напрямку руху, а саме під час виконання маневру лівого повороту на територію автомийки самообслуговування «Lux Wash», не був особливо уважним та обережним з моменту об`єктивної появи в полі його зору мотоцикліста, не надав переваги руху зустрічному транспортному засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з технічно справним мотоциклом марки «Forte ALFA NEW FT 125» з транзитним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_10 , який рухався по вулиці Гонти у зустрічному напрямку.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1083/1084/1085 від 22.09.2025 водій мотоцикла ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - забою лівої скроневої долі з просяканням крові, епідуральних нашарувань в правій скроневій ділянці, субарахноїдального крововиливу, набряку, набухання головного мозку, дифузно аксонального ушкодження І-II ступеня з ураженням кори та субкортикальних відділів великих півкуль мозку, множинних переломів кісток склепіння, основи черепа та кісток лицьового черепа луски скроневої кістки справа, переломів кісток середньої та передньої черепних ямок, верхньої щелепи, передньої та задньої кісток гайморових пазух, стінок орбіт, стінок лобних та решітчастої кістки, в тому числі кісток носа, рваних ран обличчя та порожнини рота, травматичнихі вивихів 31, 32, 13, 12, 11, 21 зубів, множинних забоїв мяких тканин голови, забою шийного відділу хребта, закритої травми органів грудної клітки, перелому човноподібної кістки правого проминемо-запясного суглобу, уламкового внутрішньо суглобового перелому дистального кінця основної фаланги 4-го пальця правої стопи, коми І ступеня.

Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_10 у вигляді політравми належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки закрита черепно-мозкова травма (з переломами кісток склепіння і основи черепа та дифузно аксональним ушкодженням І- ступеня з ураженням кори та субкортикальних відділів великих півкуль мозку), являлася небезпечною для життя в момент заподіяння.

Відповідно до висновку комплексної судової інженерно-транспортної експертизи № KCE-19/102-25/15025 від 25.08.2025 у діях водія автомобіля «Nissan», моделі «Leaf», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються порушення пунгктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному звязку з подією дорожньо-транспортної пригоди і є необхідною умовою виникнення даної події ДТП, а саме:

- пункт 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

- пункт 10.4 - «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Таким чином, порушення вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться у причинному звязку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за частиною другою статті 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить виключити із призначеного покарання додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами суд не врахував, що санкцією статті закону про кримінальну відповідальність таке додаткове покарання не визначено як обов`язкове та при цьому суд не обґрунтував необхідність його призначення. Також суд не врахував особу обвинуваченого. Та його ставлення до вчиненого, а саме повне визнання вини, каяття у вчиненому, повне відшкодування завданої шкоди, надання медичної допомоги відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 працює водієм таксі «Bolt» та на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Такі обставини вказують на те, що призначення додаткового покарання буде мати значні негативні наслідки також для сім`ї обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та просив її задовольнити. Наголосив на тому, що ОСОБА_11 із самого початку визнавав провину, намагався усіляко допомогти родині потерпілого фінансово, та без такої вчасної допомоги було б неможливо надати належну медичну допомогу потерпілому. Окрім того обвинувачений і надалі зобов`язується сприяти процесу реабілітації ОСОБА_10 , надаючи, у тому числі, матеріальну допомогу.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники (потерпілий ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_12 ) будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились. При цьому законний представник надала письмову заяву про проведення апеляційного розгляду за її відсутності. Такі обставини відповідно до частини четвертої статті 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Окрім того за відсутності заперечень учасників судового провадження щодо висновків місцевого суду в частині призначення основного покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі статті 75 КК України, суд також не перевіряє правильність вироку у цій частині.

Доводи ж апеляційної скарги захисника в частині призначення додаткового покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до частини другої статті 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами частини другої статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повертаючись до обставин цього провадження суд виходить з того, що санкцією частини другої статті 286 КК України передбачено можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або не призначати таке додаткове покарання.

Отже при призначенні покарання, в тому числі і додаткового, суд повинен ураховувати конкретні обставини провадження, характер вчиненого злочину, особу винного, інші обставини справи та призначати додаткове покарання виключно у випадку, коли визнає за неможливе збереження за ним права займатися певною діяльністю. Таке додаткове покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів та водночас не може мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд виходив виключно з того, що ОСОБА_7 умисно допустив порушення Правил дорожнього руху у місці постійного жвавого руху та при цьому проявив байдуже ставлення до своєї безпеки та безпеки інших учасників дорожнього руху.

Проте поза увагою суду залишились інші обставини, які повинні враховуватись при призначення додаткового покарання, а саме дані про особу винного, усвідомлення ним протиправної поведінки через допущені порушення, а також наслідки для призначення такого покарання для інших осіб.

Так, місцевим судом установлені обставини, які пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди (арк. 194). Окрім того судом установлено, що відразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 до приїзду медичних працівників надавав потерпілому допомогу, що у свою чергу вказує на наявність обставини, яка відповідно до пункту 2? частини першої статті 66 КК України пом`якшує покарання надання медичної чи іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Також установлено, що на утриманні обвинуваченого перебуває троє малолітніх дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. При цьому ОСОБА_7 здійснює діяльність у сфері пасажирських перевезень, працюючи водієм таксі «Bolt», та така діяльність є єдиним джерелом забезпечення сім`ї.

Окрім того із пояснень обвинуваченого, його захисника, а також представника потерплого убачається, що ОСОБА_7 протягом досудового розслідування та судового розгляду допомагав родині потерпілого фінансово, та надалі зобов`язується сприяти процесу реабілітації потерпілого шляхом надання матеріальної допомоги. У зв`язку з цим сторона потерпілих також просила не призначати додаткового покарання.

Таким чином сукупність вищенаведених обставин вказує на те, що у цьому провадженні призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами призведе до втрати роботи, створить у майбутньому надмірний тягар для сім`ї обвинуваченого.

За наведених обставин суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткового покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2026 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000958, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.06.2025 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 286 КК України змінити в частині призначеного покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Із резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_7 за частиною другою статті 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами на строк 1 (один) рік.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: