Справа № 686/7110/26
Провадження № 1-кс/686/2633/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого ВРЗСПЖЗО слідчого відділу Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Вільнянського району Запорізької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000518, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

встановив:

09 березня 2026 року слідчий ВРЗСПЖЗО слідчого відділу Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, яке погоджено процесуальним прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який є тяжким злочином, та існують передбачені ст. 177 КПК України ризики , а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення даного клопотання, дослідивши обставини, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що відповідно до Указу Президента України від 25.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_6 прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту мобілізації для проходження військової служби у військовій частині ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем, ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках.

Окрім цього, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, ОСОБА_6 , повинен був поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст. 42, 68 Конституції України, згідно яких кожен, у тому числі ОСОБА_6 , зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, а також ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно якої військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Незважаючи на це, всупереч вищенаведених норм законодавства України, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки.

Так, ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у вересні 2024 року, перебуваючи на території міста Покровськ, Донецької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), знайшов два корпуси ручної осколкової оборонної гранати «РГО» та два підривачі типу «FG-MR», які вирішив залишити при собі, таким чином ОСОБА_6 , умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав вищевказані бойові припаси.

Тоді ж, ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у вересні 2024 року, перебуваючи на території міста Покровськ, Донецької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу та не повідомивши керівництво про виявлення боєприпасів, зберігав при собі вищевказані бойові припаси, після чого продовжував зберігати зазначені боєприпаси при собі пересуваючись по різним регіонам країни у службових цілях в період часу із вересня 2024 року до моменту виявлення працівниками Хмельницького ЗВ ВСП 07.03.2026 року о 14:00 год.

Так, 06.03.2026 року у вечірню пору доби ОСОБА_6 вирішив перевезти на невстановленому маршрутному транспортному засобі, два корпуси ручної осколкової оборонної гранати «РГО» та два підривачі типу «FG-MR» до місця власного проживання у АДРЕСА_1 .

Тоді ж, ОСОБА_6 , усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, у вечірню пору доби 06 березня 2026 року, на невстановленому маршрутному транспортному засобі, умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу здійснив перевезення (носіння) вищевказаних бойових припасів, що знаходились у належному йому рюкзаку з міста Чернівці до автовокзалу №1 міста Хмельницького за адресою: місто Хмельницький, вул. Вінницьке Шосе, 23, де в подальшому був зупинений працівниками Хмельницького ЗВ ВСП, після чого доставлений до адміністративного приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: місто Хмельницький, вул. Болбочана, 9 у якому працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході огляду речей було виявлено два корпуси ручної осколкової оборонної гранати «РГО» та два підривачі типу «FG-MR», які ОСОБА_6 незаконно придбав, носив та зберігав при собі.

За таких обставин, ОСОБА_6 підозрюється у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

08 березня 2026 року в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення (злочину) підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження: повідомленням про підозру ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; протоколом огляду місця події від 07.03.2026; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів №65 від 07.03.2026; довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів № 56 від 07.03.2026 довідкою про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів № 57 від 07.03.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.03.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07.03.2026; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Зібрані під час досудового розслідування матеріали кримінального провадження (докази), дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту.

З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК.

Частиною 1 статті 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_6 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах та матеріалах кримінального провадження № 0000518 з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність ОСОБА_6 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованості підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Повідомлена ОСОБА_6 підозра повністю відповідає зазначеним вимогам та не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний може: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та експертів, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, на думку обвинувачення, вказують характер інкримінованого злочину і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним. Так, за вчинення кримінального правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 263 КК України, передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, зокрема строком від трьох до семи років.

Таким чином, ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, знаючи яке покарання йому загрожує у разі визнання його винним, може почати переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому суду.

Також, про ризик незаконного впливу на свідків, слід зазначити наступне: оскільки досудове розслідування вказаного кримінального провадження наразі потребує проведення слідчих (розшукових) дій спрямованих на отримання (збирання) доказів та перевірку вже отриманих доказів, а також на встановлення усіх свідків та очевидців у вказаному кримінальному провадженні, інших осіб, можливо причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення з метою забезпечення повного та неупередженого досудового розслідування, тому існує наявність ризику, що перебуваючи під іншим запобіжним заходом ОСОБА_6 може незаконно впливати на покази свідків з метою зміни їх свідчень.

Тому, ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Натомість, підозрюваний, будучи обізнаним про них та можливих свідків вчинення злочину, у силу тяжкості покарання, що йому загрожує, може впливати на зміст їх показань.

До того ж, у межах досудового розслідування здійснюється перевірка обставин імовірного вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому підозрюваний може впливати на причетних до цього осіб з метою уникнення притягнення до відповідальності за іншими діяннями, а так само і встановлення ймовірних співучасників.

Поряд з цим, сторона обвинувачення виходить з того, що для здійснення тиску не обов`язково осіб знати особисто. Для цього достатньо, наприклад, того, що особі, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі, після ознайомлення з матеріалами справи, стануть відомі анкетні дані свідків. Тому з метою уникнення покарання, ця особа може вчиняти дії, покликані на примушення їх до зміни показань чи до відмови від їх надання.

Також, в ході досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, наразі не встановлено наявність чи відсутність місць можливого зберігання ОСОБА_6 інших бойових припасів, вогнепальної зброї чи вибухових пристрої, мотиви та мету носіння останнім двох корпусів ручної осколкової оборонної гранати «РГО» та двох підривачів типу «FG-MR», а тому у разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаному із триманням під вартою, останній може вчинити ряд інших нових, умисних кримінальних правопорушень, в тому числі і проти громадської безпеки.

Отже, зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає обґрунтованими.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначенні ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, міцність соціальних зв`язків, вік та стан його здоров`я, майновий стан, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним даного кримінального правопорушення, прихожу до висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, за встановлених у справі обставин та наявних ризиків, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Наявність у ОСОБА_6 постійного місця проживання, з огляду на встановлені обставини, на переконання суду, не може бути підставою для відмови у обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слід врахувати той факт, що підозрюваний є мешканцем іншої області.

ОСОБА_6 раніше не судимий проте підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за попередньою змовою групою осіб, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, отже відносно нього може бути обраний такий запобіжний захід, як тримання під вартою

Згідно з п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як зазначено в п. 102 Рішення Європейського суду з прав людини від 08.02.2005 в справі «Панченко проти Росії» (скарга № 45100/98), суворість вироку, який може бути винесений особі, є суттєвим елементом при оцінці вірогідності того, що особа ухилиться від правосуддя чи вчинить повторний злочин.

Слідчий суддя вважає, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, а прокурор та слідчий в повному обсязі довели, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим.

Інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, а тому завадити їм можливо лише шляхом обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з наведених підстав виправдане існуванням суспільного інтересу на забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжкого кримінального правопорушення.

За встановлених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтоване і доведене, а обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

Обставин, які б вказували на неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.

На підставі ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи обставини та тяжкість злочину, суспільної небезпеки кримінального правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_6 слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить (з урахуванням одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3328 грн.) 66 560 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

А тому саме такий розмір застави зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та не буде завідомо непомірним для нього.

Строк тримання під вартою слід визначити по 05 травня 2026 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 05 травня 2026 року включно.

Визначити заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66 560 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою.

У в разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора, суду з населеного пункту за місцем проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в доход держави.

Ухвала діє по 05 травня 2026 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя