Справа № 752/3540/26
Провадження № 1-кс/752/1294/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000074 від 20.01.2026,-

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000074 від 20.01.2026.

Клопотання мотивовано тим, що: ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні відповідно до вимог ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 135 КПК України; повідомлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, є обґрунтованою; 18.12.2025 року ОСОБА_6 оголошено розшук, а 02.02.2026 ОСОБА_6 оголошено міжнародний розшук; наявні ризики, передбачені п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатен запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення на його обґрунтування та просив суд його задовольнити. Зазначив, що наявні матеріали підтверджують підстави для застосування відповідного запобіжного заходу. У відповідь на доводи сторони захисту пояснив, що оголошення особи у міжнародний розшук та отримання повідомлення Інтерполу (так званої «червоної картки») можливе лише на підставі судового рішення. Також вказав, що питання визначення альтернативного запобіжного заходу може вирішуватися виключно при застосуванні запобіжного заходу, а не на стадії розгляду клопотання в запропонованому захистом формулюванні.

Захисник ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що стороною обвинувачення не доведено факт оголошення особи у міжнародний розшук, оскільки відсутні належні підтверджуючі документи, зокрема повідомлення Інтерполу. Крім того, вказав на відсутність доказів належного повідомлення особи про підозру, не обґрунтовано, яким чином встановлено факт перетину державного кордону та чим підтверджується перебування особи за межами України, зокрема в Республіці Індонезія. Просив відмовити у задоволенні клопотання як необґрунтованого, а у разі його задоволення - визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Додатково зазначив, що, на його думку, різниці між обранням та застосуванням запобіжного заходу у даному випадку немає.

Беручи до уваги положення ч. 6 ст. 193 КПК України, клопотання розглядається за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З огляду на положення даної статті, слідчий суддя під час вирішення питання щодо наявності підстав для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за його відсутності, має встановити наступні обставини: чи набув ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, в рамках якого розглядається клопотання; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується; наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України; чи наявні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

В обґрунтування обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, орган досудового розслідування зазначив, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 від 20.01.2026 (виділено з кримінального провадження № 0000123 від 27.01.2025), за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи обізнаними із загальновідомим фактом про введення з 24.02.2022 воєнного стану на території України, маючи необхідні навики роботи із електронно-обчислювальною технікою, технологією «блокчейну» та користування віртуальними активами у вигляді криптовалют, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, на виконання раніше виниклого злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами та віртуальними (нематеріальними) активами невизначеного кола осіб шляхом обману (шахрайства) під виглядом надання послуг з обміну крипто валютних активів на грошові кошти, домовились про спільне вчинення кримінального правопорушення із подальшим залученням до його скоєння інших осіб.

Так, згідно розробленого плану вчинення кримінального правопорушення та з метою його виконання, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 здійснювали розміщення оголошень на крипто валютній біржі «ByBit» щодо можливості здійснення ними обміну крипто валютних активів шляхом отримання від осіб крипто валютних активів та подальшого перерахування грошових коштів у відповідному їх еквіваленті на зазначений особою банківський рахунок.

Так, план передбачав, що потерпілі знайшовши на веб-ресурсах, зокрема www.bybit.com, оголошення, яке містило публічну оферту щодо можливості обміну крипто валютних активів із зазначеним аккаунтом месенджеру «Telegram», що перебував в користуванні особи, яка виконувала роль «оператора», не будучи обізнаними з дійсними намірами щодо заволодіння шляхом обману їх майном, зацікавившись відповідною послугою, ініціювали проведення обміну крипто валютних активів. Надалі, під час спілкування з потерпілим в месенджерах або інших інтернет-ресурсах «оператор» надавав фішингове (несправжнє) посилання під приводом необхідності перевірки крипто валютного гаманця (AML перевірка), що містило попередньо створений «Смарт контракт», що здійснював списання усіх наявних крипто валютних активів з гаманця потерпілого на підконтрольний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 крипто валютний гаманець.

Для реалізації плану вчинення кримінальних правопорушень необхідно було залучити особу на виконання ролі «оператора» - активного учасника, який буде здійснювати спілкування з потерпілими в месенджерах під час здійснення операцій з обміну крипто валютних активів на грошові кошти.

З метою реалізації вказаного плану, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в невстановленому слідством місці та час, але не пізніше серпня 2025 року повідомили про свої злочинні наміри ОСОБА_8 та інших невстановлених на даний час слідством особам, а саме про намір заволодіння таким чином чужим майном шляхом обману (шахрайство) із використанням електронно-обчислювальної техніки, довели до їх відома план вчинення кримінальних правопорушень та запропонували взяти участь в них, на що ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час особами було схвалено вказаний план та надано свою добровільну згоду на участь у вчиненні кримінальних правопорушень.

Таким чином, загальний план вчинення кримінального правопорушення передбачав, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 та іншими невстановленими досудовим розслідування особами, які діяли за їх вказівкою, здійснювали розміщення оголошень на веб-ресурсах, зокрема www.bybit.com, яке містило публічну оферту щодо можливості обміну крипто валютних активів, із зазначенням попередньо створеного телеграм аккаунту для спілкування з потерпілим. В ході спілкування з потерпілими, які відправили повідомлення на зазначений в оголошені телеграм аккаунт, особою, що виконувала роль «оператора», повідомлялося про необхідність здійснення перевірки крипто валютного гаманця та надавалось посилання, що копіювало зовнішнім виглядом (інтерфейсом) сайт здійснення перевірки крипто валютних активів та містило смарт контракт про перерахування усіх наявних крипто валютних активів на підконтрольний ОСОБА_7 та ОСОБА_6 крипто валютний гаманець. Після переходу потерпілим за вказаним посиланням та підтвердження зазначених операцій з крипто валютного гаманця потерпілого перераховувались усі наявні крипто валютні активи, які в подальшому розподілялись між співучасниками згідно попередньої домовленості.

Так, 01.09.2025 року об 11 годині 50 хвилин ОСОБА_10 , бажаючи здійснити операцію з обміну крипто валютних активів стейбл коін токена «Tether (USDT-TRC20)» на блокчейні «TRON», знайшов на сайті крипто валютної біржі «ByBit» оголошення, розміщене невстановленими досудовим розслідуванням особами, що діяли за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відправив повідомлення на вказаний в оголошені аккаунт «SWAP_COI» месенджеру «Telegram» та повідомив про свій намір здійснити обмін крипто валютних активів.

В цей же день на виконання спільного плану вчинення кримінальних правопорушень, відомого всім учасникам ОСОБА_8 , що виконував роль «оператора», діючи з метою особистого збагачення, використовуючи аккаунт «SWAP_COI» в месенджері «Telegram» надіслав повідомлення ОСОБА_10 щодо можливості здійснення зазначеної фінансової операції та відправив посилання «AML-Checks.net», що копіювало зовнішнім виглядом (інтерфейсом) сайт здійснення перевірки крипто валютних активів та містило смарт контракт, про перерахування усіх наявних крипто валютних активів ОСОБА_10 на підконтрольний ОСОБА_7 та ОСОБА_6 крипто валютний гаманець.

Надалі ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що дій, вчинених ОСОБА_8 недостатньо для введення в оману ОСОБА_10 , особисто надіслав останньому повідомлення про необхідність здійснення перевірки за попередньо наданим ОСОБА_8 посиланням, запевнивши що вказана процедура є стандартною для здійснення обміну крипто валютних активів і направлена на перевірку наявних на крипто валютному гаманці ОСОБА_10 стейбл коінів токена «Tether (USDT-TRC20)» на блокчейні «TRON» з метою недопущення обігу викрадених крипто валютних активів.

ОСОБА_10 на виконання вказівок вищевказаних осіб перейшов за вказаним фішинговим посиланням та за допомогою власних пристроїв, не усвідомлюючи того, підписав таким чином в застосунку «TRUST WALLET» зазначений смарт контракт, який, як було йому вказано ОСОБА_8 , є необхідним для перевірки крипто валютних активів ОСОБА_10 , що є необхідною для подальшого здійснення фінансової операції з обміну крипто валютних активів на грошові кошти.

З метою завершення реалізації спільного плану вчинення кримінальних правопорушень, відомого всім співучасникам, ОСОБА_6 , за допомогою власної електронно-обчислювальної техніки, без дозволу ОСОБА_10 здійснив несанкціоноване зняття належних ОСОБА_10 крипто валютних активів у розмірі 1981 USDT з крипто валютного гаманця із реквізитами «TCy4hAKadALPp65LL6j64wea6kBCenwSEd», шляхом переказу їх на підконтрольний співчасникам крипто валютний гаманець із реквізитами «TJS3GoZDTm4kkftRzXEMQci3bfVpCrafur», відповідно до наявного смарт контракту в попередньо наданому посиланні «AML-Checks.net», що копіювало зовнішнім виглядом (інтерфейсом) сайт здійснення перевірки крипто валютних активів.

Вказаними діями ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, будь-яких раніше обіцяних потерпілому обов`язків по обміну крипто валютних активів на грошові кошти не виконали, а грошовими коштами, незаконно отриманими внаслідок подальшого переказу віртуальних (крипто валютних) активів у розмірі 1981 USDT з крипто валютного гаманця ОСОБА_10 шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 збитки на суму 1 981 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 01.09.2025 року становить 83 875 гривень 54 копійки..

Таким чином, 10.12.2025 було повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, українцю, раніше не судимому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, що вбачається з наступного.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Отже, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Тобто вищевказана процесуальна норма визначає три рівнозначні випадки, за відповідності ситуації особи хоча б одному з яких, вона вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

Вимоги, відповідність ситуації конкретної особи яким може вказувати на наявність у неї статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, включають три обов`язкові складові, відсутність хоча б однієї з яких свідчить про відсутність у такої особи відповідного процесуального статусу.

Так, елементами, наявність яких слугує критеріями за якими у третьому випадку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК, перевіряється чи набула особа статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, є наявність таких фактичних обставин (фактів): складення щодо особи повідомлення про підозру; не вручення повідомлення про підозру внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, відносно якої його складено; вжиття заходів для вручення повідомлення про підозру особі у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Якщо для першого випадку, закріпленого у ч. 1 ст. 42 КПК (коли місцезнаходження особи відоме і в день складення їй можливо вручити повідомлення про підозру), передбачено вимогу про його вручення саме у день складення (ч. 1 ст. 278 КПК), то для третього випадку (коли повідомлення про підозру в день складення вручити неможливо) встановлено правило, за яким вручення відповідного повідомлення має здійснюватися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом для вручення повідомлень. Про це прямо зазначено у ч. 1 ст. 42 і ч. 1 ст. 278 КПК України.

10.12.2025 в рамках кримінального провадження № 0000123 від 27.01.2025 слідчим ОСОБА_5 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке відповідно того ж дня вкручено ОСОБА_6 .

З матеріалів клопотання вбачається, що кримінальне провадження № 0000074 від 20.01.2026, у межах якого заявлено дане клопотання, виділено з кримінального провадження № 0000123 від 27.01.2025. Зазначене підтверджується змістом постанови про оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук та не заперечувалося сторонами під час судового засідання.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що стороною обвинувачення дотримані вимоги КПК України, оскільки повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 у спосіб, визначений КПК України, а саме, шляхом вручення в день його складення слідчим або прокурором, що відповідача ч. ст. 278 КПК України.

Вказане дає підстави для висновку, що стороною обвинувачення вжито необхідних заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України.

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 (у кримінальному провадженні № 0000123 від 27.01.2025, з якого матеріали за підозрою ОСОБА_6 були виділені у кримінальне провадження № 0000074 від 20.01.2026) у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 278 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, за такого, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, підтверджується сукупністю зібраних доказів, а саме копіями наступних документів: протоколами за результатами проведення НСРД, а саме аудіо відео контролю особи, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, контролю за вчиненням злочину у формі контрольованої закупки; показаннями свідків та потерпілих; протоколами огляду руху крипто валютних активів; висновком за результатами проведення фоноскопічної експертизи; протоколами огляду «скріншотів» отриманих від потерпілих; протоколами огляду комп`ютерної техніки вилученої за результатами проведення обшуків; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , відхиляються, оскільки обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними в матеріалах клопотання доказами, які об`єктивно пов`язують ОСОБА_6 із кримінальним правопорушенням, яке йому інкримінується, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити таке кримінальне правопорушення за викладених у повідомленні про підозру обставин, що є достатнім для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_6 конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1-4 частини 1 статті 177 КПК України.

Ризик переховування від органу досудового розслідування та суду підлягає оцінці з урахуванням поведінки підозрюваного після повідомлення про підозру, належності його виклику, вжитих органом досудового розслідування заходів для забезпечення його участі у провадженні та фактичних даних щодо місця перебування особи.

Як убачається з матеріалів клопотання, 10.12.2025 ОСОБА_6 вручено повістку про виклик до СУ ГУНП у м. Києві на 12.12.2025 для отримання клопотання про обрання запобіжного заходу. У визначений день підозрюваний до слідчого не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив. 13.12.2025 повістку повторно залишено за місцем його проживання із викликом на 15.12.2025, однак і цього разу підозрюваний не прибув.

У подальшому слідчим у порядку ст. 40 КПК України надано доручення оперативному підрозділу щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного. Виїзд за місцем проживання результатів не дав. За інформацією матері підозрюваного, останній після проведення обшуків 10.12.2025 з місця проживання вибув та з нею зв`язок не підтримує.

18.12.2025 ОСОБА_6 оголошено в розшук, 20.01.2026 досудове розслідування зупинено у зв`язку з його розшуком. Згідно з рапортом про виконання доручення встановлено, що підозрюваний перебуває за межами України. Під час огляду вилученого планшетного комп`ютера встановлено, що ОСОБА_6 продовжує користуватися власним акаунтом у соціальній мережі Instagram, з якого вбачається його перебування на території Індонезії. 02.02.2026 його оголошено у міжнародний розшук.

Наведені обставини свідчать не про одноразову неявку, а про послідовну поведінку, спрямовану на уникнення участі у кримінальному провадженні.

Додатково слідчий суддя враховує відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків на території України, відсутність осіб на утриманні та постійного місця роботи.

У сукупності наведені дані свідчать про існування реального, а не абстрактного ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи ризик незаконного впливу, слідчий суддя враховує характер інкримінованого кримінального правопорушення та коло осіб, залучених до кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів клопотання, підозрюваний обізнаний із матеріалами досудового розслідування, зокрема з анкетними даними потерпілого та свідків. За таких умов існує об`єктивна можливість впливу на них з метою зміни або відмови від наданих показань.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , інкримінується у співучасті з іншими особами. Наявність спільності дій та взаємодії між підозрюваними об`єктивно створює ризик узгодження позицій або впливу на інших співучасників у разі їх співпраці з органом досудового розслідування.

Водночас слідчий суддя бере до уваги статтю 23 КПК України, яка встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду в судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб.

З огляду на те, що досудове розслідування триває, а частина доказів ще підлягає збиранню та перевірці, ризик незаконного впливу не може бути виключений.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує характер інкримінованого діяння, яке, за версією сторони обвинувачення, вчинено з використанням інформаційних технологій та засобів електронної комунікації.

Матеріали клопотання містять дані про те, що підозрюваний має спеціальні знання у сфері інформаційних технологій та досвід використання засобів конспірації. За відсутності належного процесуального контролю існує ризик продовження аналогічної протиправної діяльності. З огляду на триваючий характер досудового розслідування та перевірку причетності підозрюваного до інших епізодів, такий ризик не є гіпотетичним.

Щодо ризику знищення, приховування або спотворення доказів, необхідно вказати, що інкриміноване кримінальне правопорушення, за матеріалами клопотання, пов`язане з використанням електронно-обчислювальної техніки, інтернет-ресурсів та месенджерів. З огляду на технічні можливості віддаленого доступу до електронних ресурсів, адміністрування каналів комунікації та видалення цифрової інформації, перебування підозрюваного без обмежень створює ризик знищення або зміни електронних доказів, що мають істотне значення для кримінального провадження.

Досудове розслідування не завершено, відповідні електронні носії та цифрові сліди підлягають подальшій перевірці, що об`єктивно зумовлює наявність такого ризику.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, слідчий суддя, суд за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, може обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, встановлена цією нормою процедура обрання запобіжного заходу не передбачає можливості вирішувати питання про наявність/ відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу передбачена лише під час розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який і обирається з тією метою, аби затримати особу (підозрюваного), яка, зокрема, переховується від органу досудового розслідування та суду та оголошена у міжнародний розшук, та доставити її до місця кримінального провадження для вирішення питання щодо застосування відносно такої особи обмежувальних заходів (тримання під вартою/ домашній арешт/ застава/ особиста порука/ особисте зобов`язання).

02.02.2026 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук, про що в матеріалах клопотання наявна відповідна постанова слідчого.

Так, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особу оголошено у розшук, однак зобов`язує сторону обвинувачення відповідно до ч. 2 ст. 281 КПК України при оголошенні розшуку (державного, міждержавного, міжнародного) прийняти відповідну постанову. Факт прийняття постанови про оголошення розшуку являє собою підставу для його здійснення, а положення ч. 6 ст. 193 КПК України покладають на сторону обвинувачення обов`язок надати докази на підтвердження саме оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, проте не зобов`язують доводити існування підстав для прийняття відповідного рішення про оголошення у міжнародний розшук. За таких обставин постанова про оголошення особи в міжнародний розшук є належним доказом та достатньою підставою вважати підозрювану особу такою, що оголошена в міжнародний розшук в розумінні вимог ст. 281, ч. 6 ст. 193 КПК України. У той же час положенням ч. 7 ст. 110 КПК визначено, що постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. З урахуванням положень ч. 6 ст. 193 КПК України, перевірка та встановлення наявності існування обставин, що стали підставою для прийняття рішення про оголошення у міжнародний розшук особи, виходять за межі повноважень слідчого судді в рамках процедури розгляду ним Клопотання та ставить під сумнів законність постанови слідчого.

Єдиним елементом, який може свідчити, що «підозрюваний оголошений у міжнародний розшук», є наявність процесуального рішення про оголошення особи в міжнародний розшук, оформленого у вигляді: (а) окремої постанови, якщо досудове розслідування не зупиняється; (б) постанови про зупинення досудового розслідування, якщо досудове розслідування зупиняється (в ній зазначається про оголошення особи у розшук).

Беручи до уваги викладену правову позицію, при розгляді клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя не перевіряє та не встановлює наявності існування обставин, що стали підставою для прийняття рішення про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки наявність відповідної постанови слідчого ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 від 02.02.2026 року є належним доказом та достатньою підставою вважати підозрюваного ОСОБА_6 таким, що оголошений у міжнародний розшук.

Згідно положень ст. 281 КПК України, розшук підозрюваного оголошується слідчим, прокурором, про що виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється.

З аналізу вказаних вище норм можна зробити висновок, що слідчий прямо уповноважений оголошувати підозрюваного у міжнародний розшук як один із видів розшуку.

При цьому, слідчий вправі здійснювати дії з розшуку підозрюваних осіб як в системі організації Інтерпол, так і поза нею.

Положення «Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол», затвердженої Наказом № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020 Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України, визначають, що однією з цілей міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу є установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються. При цьому не зазначається, що виключно вказана Інструкція регулює питання встановлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, зокрема оголошено їх міжнародний розшук.

Крім того, КПК України не обмежує поняття міжнародного розшуку тільки міжнародним розшуком з використанням інформаційної системи Інтерполу.

Так, за змістом статті 2 Статуту Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерполу, вказана організація здійснює взаємодію всіх органів кримінальної поліції. Тобто, наявність або відсутність у вказаній організації відомостей про розшук певної особи ще не свідчить про те, що особа не оголошена у міжнародний розшук, а може свідчити, що такий розшук не здійснюється цією організацією, але у цьому випадку компетентні органи відповідної країни для здійснення розшуку мають можливість звертатись напряму до інших країн відповідно до міжнародних угод.

Міжнародна організація кримінальної поліції Інтерпол лише дає змогу ефективно супроводжувати процес міжнародного розшуку та здійснювати криміналістичне, інформаційне, аналітичне, організаційне, методичне забезпечення такої діяльності.

При цьому, відсутність доказів направлення, прийняття до виконання відповідного запиту Генеральним секретаріатом Інтерполу, за умови винесення слідчим постанови про розшук, не вказує на те, що ОСОБА_6 не перебуває у міжнародному розшуці.

Щодо можливості обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний покинув територію України та оголошений у міжнародний розшук, то слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави зробити висновок, що у разі оголошення підозрюваного в міжнародний розшук, остаточно питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному вирішується після його затримання та доставки до суду, а за такого, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України (шістдесят днів).

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 131-132, 176-179, 193, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

клопотання слідчого - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніше як через 48 годин з часу доставки до місця кримінального провадження забезпечити його доставку до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1