Справа №561/1548/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501 від 04 листопада 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубчиці Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту, 04 листопада 2025 року приблизно о 11 год. 15 хв. ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, маючи при собі мисливську рушницю марки «ИЖ-58МА № B29137», 1977 року виготовлення, калібр 12/70, власником якої він є відповідно до дозвільних документів № від 10.08.2023, маючи умисел на вчинення хуліганських дій, прибув до території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , власницею якого є його колишня співмешканка ОСОБА_6 , з метою вчинення хуліганських дій, в приміщенні якого перебувала донька ОСОБА_6 ОСОБА_7 разом зі своєю півторарічною дитиною ОСОБА_8 .

У подальшому, ОСОБА_4 , знаходячись по вулиці Прибережна села Дубчиці Вараського району Рівненської області, діючи умисно, перебуваючи у громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, використовуючи малозначний привід, з хуліганських спонукань, тримаючи у руках вогнепальну зброю, а саме рушницю марки «ИЖ58МА № B29137» здійснив три постріли в покрівлю житлового будинку ОСОБА_6 , після чого разом із вказаною зброєю покинув місце події.

У результаті вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_4 пошкодив майно ОСОБА_6 , а саме покрівлю житлового будинку та вказаними діями завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_7 та її доньки, які від пострілів зазнали переляку.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у хуліганстві, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї., ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться.

Захисник ОСОБА_5 просив при обранні міри покарання врахувати наявність пом`якшуючих обставин, а також думку потерпілого, у якого відсутні претензії до обвинуваченого. Тому просив призначити покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. При цьому, просив вилучену рушницю марки ИЖ 58 МА №В29137 а 13 патронів калібром 12 мм конфіскувати та передати на потреби Збройних Сил України.

У своїх заявах потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять розгляд кримінального провадження провести без їхньої участі. Зазначили, що претензій до обвинуваченого не мають.

Прокурор ОСОБА_3 просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання в межах санкції статті, у виді позбавлення волі, у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Отже, сторона обвинувачення вважає доведеними обставини вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на надані суду письмові докази, які безпосередньо дослідженні у судовому засіданні, зокрема на:

- протокол огляду місця події від 04 листопада 2025 року (а.м.к.п. 8-24), згідно якого під час огляду було вилучено предмет зовні схожий на гільзу діаметром отвору 12 мм та калібром 12 мм з наявним маркуванням "Град 5" та предмет, зовні схожий на гільзу калібром 12 мм, червоного кольору, які були поміщені та упаковані до спецпакету WAR0029685;

- протокол огляду речей від 04 листопада 2025 року (а.м.к.п. 32-48), згідно якого проведеним оглядом встановлено, що в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема у спальній кімнаті, запропоновано ОСОБА_4 видати рушницю та набої до неї, а також дозвіл на її носіння та зберігання. ОСОБА_4 із сейфу, який знадиться у вказаній кімнаті, дістав рушницю довгоствольну вогнепальну гладкоствольну марки ИЖ 58 МА №В29137, а також 13 набоїв до неї. З вказаної рушниці були зроблені змиви;

- постанова про визнання та прилучення до кримінального провадження речових доказів від 04 листопада 2025 року (а.м.к.п. 49-51), згідно якої вилучені рушницю та набої до неї, а також зроблені змиви з рушниці визнано речовими доказами та прилучені до матеріалів кримінального провадження з подальшим їх зберіганням в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 07 листопада 2025 року (а.м.к.п. 116-122), згідно якого було здійснено відтворення обстановки та обставин події, яка сталася 04 листопада 2025 року об 11 год. 15 хв. по вул. Прибережна с. Дубчиці Вараського району Рівненської області, неподалік території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , в ході якої ОСОБА_4 розповів всі обставини, що передували вказаній події того дня, так і всі обставини самої події. Після цього, ОСОБА_4 показав місце, звідки він стріляв із рушниці в напрямку будинку ОСОБА_6 .

Суд вважає, що докази по справі зібрані у порядку і відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України, є належними, допустимими та достатніми для постановлення вироку.

Отже, аналізуючи показання обвинуваченого, дослідженні письмові докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, останній надав показання стосовно обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, які повністю узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті і його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Отже, характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п. 103), на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває (а.п. 104), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 105).

До того ж, з метою забезпечення суд інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також для прийняття судового рішення про міру покарання, судом було доручено Вараському РС філії ДУ "Центр пробації" у Рівненській області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Отже, з досудової доповіді вбачається, що після дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, за результатами оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також ймовірної небезпеки для суспільства орган пробації прийшов до висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 передбачене ст. 67 КК України є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У п. 2 постанови №7 зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшувальних та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19 жовтня 2006 року суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09 червня 2005 року, "Фрізен проти росії" від 24 березня 2005 року, "Ісмайлова проти росії" від 29 листопада 2007 року).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті інкримінованої за вказане кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Проте, зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2025 року накладено арешт із забороною розпоряджатись, володіти та користуватись рушницею довгоствольною вогнепальною гладкоствольною марки "ИЖ-58МА №В29137" та 13 (тринадцять) патронів калібром 12 мм.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 05 листопада 2025 року обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 05 січня 2026 року - у межах строку досудового розглядування.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України та розпорядження Кабінету Міністрів України "Про передачу майна для потреб ЗСУ" №186-р від 26 лютого 2022 року (із подальшими змінами), враховуючи умови воєнного стану, що запроваджений і триває в державі.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2025 року, а саме на рушницю довгоствольну вогнепальну гладкоствольну марки "ИЖ-58МА №В29137" та 13 (тринадцять) патронів калібром 12 мм.

Речові докази:

- рушницю довгоствольну вогнепальну гладкоствольну марки ИЖ 58 МА №В29137, яка поміщена та упакована до поліетиленового мішка білого кольору, який частково обмотаний скотчем "Опечатано Національна поліція України", до якого прикріплено паперову бірку із пояснювальним текстом "Для пакетів №217 ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області" та 13 (тринадцять) патронів калібром 12 мм, які упаковано до сейф-пакету НПУ SUD 1029013 на якому наявний пояснювальний текст та підписи учасників слідчої дії, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області - конфіскувати у власність держави в особі Міністерства оборони України та передати для потреб Збройних Сил України;

- змив із важіля замка рушниці, змив із прицілу рушниці, змив із цівки рушниці, змив із першого спускового гачку рушниці, змив із другого спускового гачку рушниці, які упаковано до паперових конвертів Національна Поліція України, на яких наявні пояснювальні тексти, підписи учасників слідчої дії та скріплені печаткою "Для пакетів №217 ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області та які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- предмет, ззовні схожий на гільзу, діаметром отвору 12 мм та калібром 12 мм, з наявним маркуванням "Град 5", який упаковано до сейф-пакету НПУ WAR 0029673, на якому наявний пояснювальний текст та підписи учасників слідчої дії, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;

- предмет, ззовні схожий на гільзу, діаметром отвору 12 мм, червоного кольору, який упаковано до сейф-пакету НПУ WAR 0029685, на якому наявний пояснювальний текст та підписи учасників слідчої дії, який знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1