ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/165/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеокноференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2026 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.01.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією в порядку ч.6 ст. 193 КПК України обрано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави. Роз`яснено, що згідно з положеннями ч.6 ст. 193 КПКУ країни, після затримання особи, що виїхала та/або перебуває у міжнародному розшуку, не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу. Згідно з положеннями ч.6 ст. 193 КПК України, зобов`язано компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_10 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_10 про застосування обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила ухвалу слідчого судді суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилався на те, що слідчий не долучив до свого клопотання довідку Інтерполу щодо перебування у міжнародному розшуку ОСОБА_9 . Вказував на відсутність відомостей про те, чи перетинав державний кордон ОСОБА_9 . Вважала, що відсутні докази існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Також вказував, що суд першої інстанції не перевірив можливості застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.01.2025 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191 КК України.

09.01.2026 року до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 в прядку, передбаченому ч.6 ст. 193 КПК України, посилаючись на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 191 КК України.

04.12.2024 року повідомлення про підозру ОСОБА_9 вручено його дружині.

20.01.2025 року підозрюваний ОСОБА_9 оголошений в державний розшук.

20.01.2025 року зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000082 від 20.01.2025 року у зв`язку із розшуком підозрюваного.

07.01.2026 року винесено постанову про оголошення ОСОБА_9 у міжнародний розшук.

На час звернення до слідчого судді із клопотанням, місцезнаходження ОСОБА_9 не встановлено. Також слідчий посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий суддя суду першої інстанції встановив обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191, ч.5 ст. 27 ч.5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 191 КК України. Також слідчий суддя враховуючи набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_9 дій, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя, виходячи з положень ст. 193 ч.6 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Зокрема, згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Згідно відомостей про особу підозрюваного вбачається, що він має місце реєстрації, є фізичною особою підприємцем, раніше не судимий.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цього провадження вбачається, що ОСОБА_9 надавав свої свідчення слідчому у цьому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, за участю ОСОБА_9 проведено обшук його житла, де відшукано документи, необхідні для кримінального провадження.

Такі відомості кримінального провадження вочевидь свідчать про те. що ОСОБА_9 знав що здійснюється кримінальне провадження.

Будучи обізнаним про наявність кримінального провадження, ОСОБА_9 02.11.2024 року виїхав за межі території України через пункт пропуску «Ужгород», що підтверджується відомостями листа начальника головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_11 (арк. 107), відомостями повідомлення Начальника Ізюмського РВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_12 (арк. 106) та відомостями про осіб, які перетинають державний кордон.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність дій, інкримінованих підозрюваному, згідно підозри та усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; потерпілих у кримінальному провадженні.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_9 , колегія суддів дійшла висновку про наявний суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, що вочевидь впливає на питання щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Поряд з цим, наявність постанов про оголошення підозрюваного ОСОБА_9 у розшук (арк. 77-88), а також у міжнародний розшук (арк. 92-93), поза розумним сумнівом доводить існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, що було враховано слідчим суддею суду першої інстанції, з чим безумовно погоджується і колегія суддів.

Крім того, аналізуючи зміст підозри, колегія суддів дійшла висновку, що це повідомлення відповідає вимога ст. 277 КПК України. Також слід зазначити, що ця підозра будь-ким не оскаржувалась та будь-яким процесуальним рішенням не скасована.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження, а саме: відомості, викладені у протоколі проведення негласних слідчих дій; документи отримані у оді здійснення досудового розслідування, у тому числі під час проведення обшуку, тимчасового доступу: - звіти про обстеження житлових будинків, інші документи стосовно нібито знищення будинків, - відомості від ДП «ДІЯ» щодо видачі житлових сертифікатів ОСОБА_13 ,, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; висновки судових будівельно-технічних експертиз.

Відповідно до положень ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Як слушно зазначив слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи наявність ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за одне з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі, те що підозрюваний оголошений у міжнародний розшук та буде продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та сімейний стан. При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_9 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :