Справа №574/565/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/286/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми кримінальне провадження № 574/565/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2024 щодо відмови в задоволенні його клопотання про звільнення від відбування покарання та/або заміну покарання більш м`яким,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та направити матеріали справи на новий судовий розгляд, оскільки він фактично відбуває покарання в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», а Конотопський міськрайонний суд Сумської області є судом, який ухвалював відносно нього вирок, тому питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК) підсудне цьому суду згідно п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК. Крім того, суд не мав права відмовляти в задоволенні його клопотання з мотивів непідсудності, це питання повинно було вирішуватись до початку судового розгляду і у такому випадку суд мав його повернути.

23.07.2024 до Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , у якому він просив на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК звільнити його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 або замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 80 КК, оскільки він відбув більше 20 років призначеного покарання та має право на його заміну.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2024 заява засудженого залишена без задоволення. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що відносно ОСОБА_8 вирок набрав законної сили і за ним останній відбуває покарання, тому відсутні підстави для звільнення його від відбування покарання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку. Відмовляючи у вирішенні питання про заміну довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції виходив з п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК, так як вирішення цих питань відноситься до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який вважав рішення суду законним та обґрунтованим і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України), а правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства (ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 30 КПК).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Здійснивши розгляд клопотання засудженого та залишивши його без задоволення у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вирок апеляційного суду відносно ОСОБА_8 набрав законної сили і звернутий до виконання, що унеможливлює звільнення засудженого від відбування покарання на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, у своїй ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що вирішення питання про заміну ОСОБА_8 довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 80 КК відноситься до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, і не відноситься до територіальної юрисдикції Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Вказані вище висновки суду першої інстанції щодо залишення без задоволення клопотання ОСОБА_8 в частині звільнення його на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 КК від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовані і ґрунтуються як на вимогах кримінального процесуального закону, так і на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно ч. 1 ст. 80 КК, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин, а згідно ч. 5 цієї статті питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом; якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. При цьому давність не застосовується у разі засудження за катування, передбачене ч. 3 ст. 127, кримінальні правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачені ст. 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу.

Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення (ч. 4 ст. 532 КПК) і підлягають безумовному виконанню (ч. 2 ст. 534 КПК).

Судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення. Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання (ст. 535 КПК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 був засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 за вчинення на території колишнього Буринського району Сумської області кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК, до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2005 вказаний вирок Апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 був залишений без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Цей вирок відносно ОСОБА_8 набрав законної сили 22.03.3005 і згідно розпорядження Апеляційного суду Сумської області був звернутий до виконання у встановленому на той час законом порядку.

У свою чергу, Замкова виправна колонія Хмельницької області повідомила Апеляційний суд Сумської області, який постановив судове рішення, про його виконання про прибуття засудженого ОСОБА_8 до колонії 02.10.2005 для відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі.

Таким чином, місцем відбування призначеного ОСОБА_8 покарання визначена ДУ «Замкова виправна колонія (№ 58)», що знаходиться по вул. Гагаріна, буд. 2 в м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області, 30301, а тому останній не може бути звільненим від відбування покарання, так як з дня набрання чинності обвинувальним вироком він був виконаний у строк до 15 років, що унеможливлює застосування п. 5 ч. 1 ст. 80 КК і задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що вирішення питання про заміну ОСОБА_8 довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 80 КК відноситься виключно до компетенції місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 в цій частині заслуговує на увагу і підлягає задоволенню.

Так, згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 12.07.2024 було задоволене подання в. о. голови Буринського районного суду Сумської області ОСОБА_11 , а дане кримінальне провадження за заявою ОСОБА_8 про вирішення питання давності або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на підставі ст. 34 КПК направлено на розгляд із Буринського районного суду Сумської області до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Вказана ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення і підлягала виконанню, у тому числі і Конотопським міськрайонним судом Сумської області.

Однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (п. 9 ст. 129 Конституції України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Єдність системи судоустрою забезпечується, крім іншого, єдиними засадами організації та діяльності судів; обов`язковістю для всіх судів правил судочинства, визначених законом; обов`язковістю виконання на території України судових рішень (п. 1, 3, 5 ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ч. 2 ст. 34 КПК, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала, а згідно ч. 5 цієї статті спори про підсудність між судами не допускаються.

З огляду на викладене, питання територіальної підсудності вже було вирішено апеляційним судом, а тому суд першої інстанції не мав права підіймати у своїй ухвалі питання про непідсудність даного провадження Конотопському міськрайонному суду Сумської області, допустивши тим самим спір про підсудність між судами, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тягне за собою скасування судового рішення, так як перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Таким чином, ухвалу суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга засудженого у зв`язку із цим підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання подальшого руху кримінального провадження після скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що пряме порушення судом вимог ч. 5 ст. 34 КПК не охоплюється напряму (безпосередньо) переліком підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК.

У той же час, враховуючи, що під час апеляційного розгляду колегія суддів позбавлена можливості на законних підставах ухвалити рішення згідно ст. 407 КПК, тобто після скасування ухвали суду постановити нову ухвалу по суті порушених у клопотанні засудженого питань, так як клопотання ОСОБА_8 в частині заміни йому довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 80 КК не розглядалось судом першої інстанції по суті, а було залишено без задоволення з підстав непідсудності.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд (лист ВС вих. № 3567/0/2-20 від 31.12.2020, п. 2), згідно якої, виходячи із ст. 407 КПК, суд апеляційної інстанції не має право самостійно вирішити по суті клопотання, яке не було розглянуто по суті судом першої інстанції, внаслідок чого колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд клопотання ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.10.2024 відносно ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4