Справа № 521/3283/26
Номер провадження:1-кс/521/1131/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі клопотання Слідчий СВ ВП № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_4 , про накладення арешту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000297 від 20.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000297 від 20.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. ст. 1277, 1278 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 , за відсутності спадкоємців ОСОБА_5 повинна була перейти у власність територіальної громади м.Одеси.

Досудовим розслідуванням установлено, що, у ОСОБА_6 , приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_7 та інших невстановлених осіб виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Об`єктом злочинного посягання ним було обрано квартиру АДРЕСА_2 , що повинна була перейти у власність територіальної громади м. Одеси.

Так, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 прийняте рішення № 81815285 від 12.11.2025 про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_2 із відкриттям розділу та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна за № 100. Зазначене рішення прийняте на підставі договору купівлі-продажу № 16263 від 12.11.2025, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

Відповідно до договору купівлі-продажу № 16263 від 12.11.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) продає, а ОСОБА_6 купує квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 70, 4 кв.м.

Вказана квартира належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.1998 за № 01218 органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, зареєстрованого 13.02.1998 в реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису 842, в книзі 227 пр.стор.38.

Відповідно до відповіді КП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОМР від 25.02.2026, станом на 31.12.2012 відсутня інформація про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, встановлено, що ІПН НОМЕР_1 видавався ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 видавався ІПН НОМЕР_2 , а сам він зареєстрований у Вінницькій області, Липовецькому районі, м.Липовець.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ.

Після 2013 року при проведенні будь-яких правочинів з нерухомістю потрібно, щоб записи про право власності були спочатку перенесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який існує в електронному вигляді.

При цьому державний реєстратор при перенесенні даних в Державний реєстр має перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами тим чи іншим органом БТІ.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації.

Як вбачається, ОСОБА_7 без наявного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за ОСОБА_8 на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 , тобто без наявного офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття речових прав, без здійснення відповідних перевірок правовстановлюючих документів, виданих до 01.01.2013, посвідчила договір купівлі-продажу № 16263 від 12.11.2025, легалізувавши таким чином свідоцтво про право власності на житло, видане 23.01.1998 за № НОМЕР_3 .

Крім того, приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_7 посвідчила правочин на підставі документів, в яких містяться недостовірні відомості не лише про правовстановлюючі документи, а й про особу продавця.

Таким чином, ОСОБА_6 , приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_7 та інші невстановлені особи, не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 , що повинна була перейти у власність територіальній громаді м. Одеси, шляхом обману, використовуючи підроблене свідоцтва про право власності на житло, що датоване 23.01.1998 за № НОМЕР_3 заволоділи зазначеною квартирою, чим спричинили збитків територіальній громаді м. Одеси.

Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.

Слідчий ОСОБА_3 надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив здійснити розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.

Власник майна з метою забезпечення арешту майна в судове засідання не викликався відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України.

Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати можливу конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 10 статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу./

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що незастосування накладення арешту на нерухоме майно може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, а також, беручи до уваги розумність та співмірність обмеження права власності цілям досудового розслідування, доведеність необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, та наявності підстав для накладення арешту на нерухоме майно та задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на арешт на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме:

- на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, яка належить ОСОБА_6 .

Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном, а також вчиняти будівництво, реконструкцію, будь-які будівельні та монтажні роботи та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1