ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/475/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 березня 2026 року включно, з визначенням застави у розмірі двохсот сімдесяти двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 905216,00 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 березня 2026 року включно, з визначенням застави у розмірі двохсот сімдесяти двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 905216,00 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором у судовому засіданні наведені обставини, які вказують на те, що зазначені ризики за ст. 177 КПК України, які враховувались раніше при застосуванні та продовженні запобіжного заходу, не зменшилися, що в сукупності виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його апеляційну скаргу, застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_7 з 1 травня 2025 року тримається під вартою, строк тримання під вартою вже продовжувався 4 рази на підставі одного й того самого тексту клопотання, жодного доказу на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України або фактів продовження їх існування прокурором не надано.

Звертає увагу на те, що наявний протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 березня 2025 року не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України та положень глави 18 КПК України, не містить штампу реєстрації за єдиним обліком в Національної поліції, а дата протоколу містить зміну первинного тексту документу в графі календарної дати складання документу «місяць та рік».

Крім того зазначає, що витяг з ЄРДР від 3 березня 2025 року вказує на не дотримання вимог ч. 5 ст. 214 КПК України, кримінальне провадження за ч. 4 ст. 189 КК України розпочато 3 березня 2025 року на підставі рапорту, без додатків та конкретної інформації, а протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення складено слідчим ОСОБА_9 лише 25 березня 2025 року.

Також вказує, що 5 протоколів НСРД від 26 січня 2025 року та від 28 березня 2025 року містять період початку проведення НСРД за два дні до отримання доручення прокурора оперативним підрозділом про їх проведення.

Зауважує, що підозра за ч. 4 ст. 189 КК України, яка пред`явлена ОСОБА_7 не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має двох дітей щодо яких сплачує аліменти, з 2020 року по 2024 рік постійно проходив стаціонарне лікування, має ряд захворювань, повинен постійно здійснювати контроль інсуліну в крові, приймати відповідні препарати для підтримання його рівня та вживати знеболюючі препарати, за місцем проживання характеризується позитивно, довгий час орендує одну й ту ж квартиру.

Вважає, що визначення судом розміру застави понад 908 тис. грн., як альтернативний запобіжний захід, є непомірним і не відповідає обсягу обвинувачення, предмету доказування або предмету посягання, у даному кримінальному провадженні діями ОСОБА_7 не заподіяно жодних збитків або майнової шкоди потерпілому або будь-якій іншій особі.

Також зазначає про не отримання ОСОБА_7 належної медичної допомоги.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду посилається на те, що копію повного тексту оскаржуваної ухвали отримав лише 4 лютого 2026 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, оскаржувану ухвалу до електронного кабінету ОСОБА_8 було доставлено лише 4 лютого 2026 року, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали суду, пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що визначений оскаржуваною ухвалою розмір застави щодо ОСОБА_7 фактично існує з 2025 року. Крім того зазначив, що судом першої інстанції не було враховано стану здоров`я ОСОБА_7 , який страждає на ряд захворювань, що унеможливлює його пересування.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, без надання доповнень.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що судовий розгляд триває, наразі знаходиться на стадії дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, а щодо стану здоров`я обвинуваченого, то зазначив, що відповідна медична допомога останньому надається.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання за злочин - у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

На продовження ризику незаконного впливу свідчить той факт, що судовий розгляду у даному кримінальному провадженні триває, обвинувачений обізнаний про місце проживання свідків, знайомий з потерпілим щодо якого як випливає із обвинувального акту вчиняв психологічний тиск, що у сукупності зі стадією судового розгляду, може свідчити про потенційний ризик продовження обвинуваченим дій, направлених на психологічний тиск на таких осіб.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно не зменшився та виправдовується тим, що ОСОБА_7 інкримінується систематичне вимагання грошових коштів, які вчинені з метою власного збагачення, а в сукупності з тими обставинами, що обвинувачений не має постійного місця роботи, не займається суспільно-корисною працею, свідчать про те, що він може продовжити вчиняти інші аналогічні корисливі злочини.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_7 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

З приводу доводів апеляційної скарги, які фактично зводяться до оспорювання пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, то слід зазначити, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Щодо посилання сторони захисту на стан здоров`я ОСОБА_7 , то на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять на даний час доказів про неможливість утримання останнього під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи, де він перебуває.

В цілому слід акцентувати увагу і на тому, що обвинувачений, будучі ув`язненим, має право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Більш того, із наданих до апеляційної скарги відомостей убачається, що ОСОБА_7 в умовах перебування під вартою в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4) отримує медичне обстеження, зокрема у період з 10 листопада 2025 року по 19 січня 2026 року він був оглянутий лікарями різного профілю, а саме, як терапевтом, так і вузькими спеціалістами. Крім того, 20 січня 2026 року ОСОБА_7 відмовився від огляду терапевта.

Також із наданої відповіді з філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях від 19 січня 2026 року слідує, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_7 стабільний, відповідає наявним патологіям, останній отримує планову терапію та забезпечений контрольованим вимірюванням глікемії (а.с. т. 2, а.с. 227-229).

Отже, даних про такий стан здоров`я ОСОБА_7 , який би унеможливлював перебування його під вартою, матеріали провадження не містять, а відтак такі обставини, як неможливість отримання обвинуваченим належної медичної допомоги, на які посилається сторона захисту, не можуть бути наразі підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

При цьому, слід зазначити, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_7 , що унеможливлює утримання його під вартою, колегією суддів було відреаговано на повідомлення сторони захисту щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2026 року доручено уповноваженим особам філії Державної установи «Центр охорони здоров`я ДКВС Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 , та за потреби забезпечити належне йому лікування.

Щодо доводів про непомірність застави, то на переконання колегії суддів, встановлений розмір застави, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відтак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 березня 2026 року включно, з визначенням застави у розмірі двохсот сімдесяти двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 905216,00 грн., залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4