Справа № 333/3726/25
Провадження №1-кп/333/381/26
ВИРОК

Іменем України

06 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001224 від 05.08.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою, щодо якої, згідно з ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судимого,

-за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 року Російською Федерацією (надалі РФ).

За загальновідомим фактом, в порушення норм міжнародного права, приблизно о 05 год. 00 хв. 24.02.2022 року підрозділи збройних сил та інших збройних формувань РФ на виконання наказів вищого військового та політичного керівництва РФ щодо розв`язання агресивної війни та воєнного конфлікту проти України, із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, вторглись на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснити військову окупацію частин території суверенної України, у тому числі м. Мелітополь, Запорізької області.

З метою відсічі військовій агресії РФ 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених Верховною радою України до 12.08.2024 року.

Починаючи з 25.02.2022 року Мелітопольська міська територіальна громада Запорізької області і зокрема м. Мелітополь тимчасово окуповані представниками збройних формувань держави-агресора РФ (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією»), у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції 07.05.2022 року) є незаконним і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Так, після військової окупації Мелітопольського району Запорізької області та зокрема і м. Мелітополь, представники збройних формувань держави-агресора РФ для утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом тимчасово окупованій території Запорізької області, реалізації узурпованих владних повноважень, розповсюдження злочинного впливу та забезпечення окупаційної політики російської федерації, шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста, утверджуючи окупаційну політику, всупереч порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншим діючим нормативно- правовим актам, цілеспрямовано, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.05.2022 року створили окупаційну владу держави-агресора РФ, шляхом утворення незаконного органу влади «Военно-гражданская администрация Запорожской области», яку очолив ОСОБА_7 (29.06.2023 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя засуджено за ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 110 КК України).

Розуміючи вище викладені обставини, у громадянина України ОСОБА_4 , з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу РФ, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник злочинний умисел на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією.

Громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь, Запорізької області (більш точне місце знаходження під час досудового розслідування не встановлено), у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15.04.2024 року, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та її окупаційною адміністрацією, з метою підтримки держави-агресора, її окупаційних адміністрацій та збройних формувань, зайняв посаду «исполняющего обязанности Генерального директора» проросійського пропагандистського медіа (засобу масової інформації) т.з. «Автономная некоммерческая организация «ЗаМедиа»» (далі «АНО «ЗаМедиа»»), яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 70, та є підконтрольною органу окупаційної адміністрації т.з. «Министерству цифрового развития, массовых коммуникаций и связи Запорожской области».

Відповідно до т.з. «Устава Автономной некомерческой организации «ЗаМедиа»», затвердженого керівником окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Запорізької області № 179/4-у від 29.07.2022 року, на ОСОБА_4 , як на директора вказаної організації, покладено наступні функції: визначати єдину політику діяльності «АНО «ЗаМедиа»», включаючи провадженні творчо-виробничої діяльності; приймати рішення щодо виробництва та випуску засобів масової інформації; здійснювати управління діяльністю «АНО «ЗаМедиа»»; керувати фінансово-економічною діяльністю «АНО «ЗаМедиа»»; представляти «АНО «ЗаМедиа»» у відносинах з органами держави-агресора та її окупаційної адміністрації; затверджувати структуру, чисельність працівників та штатний розпис «АНС «ЗаМедиа»»; розподіляти обов`язки між своїми заступниками та працівниками, затверджувати посадові інструкції працівників «АНО «ЗаМедиа»»; визначати функції структурних підрозділів «АНО «ЗаМедиа»»; видавати накази та вказівки, обов`язкові до виконання всіма працівниками «АН «ЗаМедиа»», а також затверджує локальні нормативні акти «АНО «ЗаМедиа»»; призначати на посаду та звільняти з посади працівників «АНО «ЗаМедиа»»; забезпечувати збереження управлінських, фінансово-господарських та кадрових документів, а також передачу зазначених документів на державне зберігання відповідно до вимог держави-агресора та її окупаційної адміністрації; виконувати інші дії з управління «АНО «ЗаМедиа»» відповідно до вимог держави агресора та її окупаційної адміністрації.

Перебуваючи на вищевказаній посаді ОСОБА_4 здійснює інформаційну діяльність у співпраці з окупаційною адміністрацією на тимчасово окупованій території Запорізької області т.з. «Администрацией губернатора и правительства Запорожской области» та її органом окупаційної влади т.з. «Министерством цифрового развития, массовых коммуникаций связи Запорожской области», яка спрямована на підтримку держави-агресора РФ, її окупаційних адміністрацій і збройних формувань шляхом створення матеріалів, в яких розповсюджується пропаганда в підтримку держави-агресора РФ, формування образу законності окупації частини території Запорізької області та утвердження вказаної окупації, а також підтримка діяльності окупаційних органів влади на захоплених територіях, коректування вказаних матеріалів та їх розповсюдження.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 6 ст. 111-1 КК України як здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та збройних формувань та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України.

2.Застосовані судом правові процедури. Спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

З урахуванням того, що судовий розгляд здійснювався за відсутності обвинуваченого, дотримання процедур, встановлених процесуальним законом для такого розгляду, суд вважає за необхідне мотивувати окремо.

Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження доказів.

При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом та нормами міжнародного права.

Так, змістом абз. 1 ч. 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 297-1 КПК України вбачається, що серед переліку злочинів, щодо яких може здійснюватися спеціальне досудове розслідування, наявне посилання на ст. 111-1 КК України, за якою висунуто обвинувачення ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 135 КПК України особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком; здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної ВР України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою-сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, надійшов до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01.05.2025 року було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2025 року задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 та ухвалою суду від 04.08.2025 року призначено судовий розгляд.

На виконання зазначених положень процесуального закону, повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_4 до призначених судових засідань опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме: у газетах «Голос України» та «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, повідомлення про виклик до суду ОСОБА_4 були завчасно опубліковані на офіційному веб-сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя щодо всіх судових засідань, які призначались у кримінальному провадженні.

Водночас, незважаючи на наявні у матеріалах провадження докази відсутності ОСОБА_4 протягом тривалого часу на території України, яка підконтрольна законній владі, у органу досудового слідства, прокурора та суду відсутні будь-які відомості щодо адреси можливого проживання або перебування останнього за кордоном для направлення судового повідомлення про виклик в порядку ч. 7 ст. 135 КПК України.

З огляду на наявні матеріали провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченого, водночас є мотивовані підстави стверджувати, що обвинувачений був обізнаний щодо судового провадження ще на стадії проведення судом підготовчих дій.

Щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, також і цей орган (установу).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст. 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. У цьому провадженні участь захисника є обов`язковою з огляду на положення ч. 2 ст. 52 КПК України, оскільки висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Разом з цим, стосовно ОСОБА_4 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженню є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з дорученням Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 21.03.2025 року № 003-280000913 захисником ОСОБА_4 , було призначено адвоката ОСОБА_6 .

21.03.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України.

21.03.2023 року в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення про повідомлення про підозру ОСОБА_4 із повістками про виклик останнього до слідчого на 25.03.2025 року, 26.03.2025 року, 27.03.2025 року на 09 год. 20 хв., для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик».

Постановою слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ України в Запорізькій області від 28.03.2025 року ОСОБА_4 оголошено в державний та міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2025 року (справа № 331/1865/25, провадження № 1-кс/331/624/2025) надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2024 року за № 0001224.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого спеціального судового провадження даного кримінального провадження, судом у повному обсязі було забезпечено участь захисника в захисті інтересів обвинуваченого.

На виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України копії процесуальних документів направлялись та були вручені захиснику, який крім того була обізнана з матеріалами кримінального провадження. Будь-які клопотання від підозрюваного на стадії досудового розслідування та обвинуваченого на стадії судового розгляду на адресу суду не надходили.

Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення було дотримано всіх можливих передбачених КПК заходів та способів повідомлення ОСОБА_4 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через призначеного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд констатує, що всі передбачені КПК України умови для проведення судового розгляду за спеціальною процедурою «in absentia» виконані та дотримані у повному обсязі.

3.Позиція сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1КК України та просив призначити відповідне покарання в межах санкції вказаної статті у вигляді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 15 років та з конфіскацією усього належного йому майна, з позбавленням спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Захисник у своїй промові в ході судових дебатів вказала, що неможливо у повному обсязі дослідити та надати оцінку всім доказам, не почувши пояснення обвинуваченого. Просила визнати ОСОБА_4 невинуватим у зв`язку з тим, що не встановлений поза розумним сумнівом склад кримінального правопорушення.

4. Докази, досліджені судом на підтвердження вини та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні поставленого йому у провину кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

1.повідомленням про виявлення кримінального правопорушення СБУ Департаменту захисту національної державності № 5/4/2-9149 від 18.07.2024 року, встановлено, що ОСОБА_4 15.04.2024 року добровільно був призначений в.о. генерального директора АНО «За Медиа» та займається організацією інформаційного процесу вказаної організації (т. 1, а.с. 104-107).

2.«Выпиской из Единого государственного реестра юридических лиц» № ЮЭ9965-24-89143130 від 12.07.2024 року підтверджено, що «Автономная некоммерческая организация «ЗАМЕДИА» створена 27.10.2023 року, а 15.04.2024 року ОСОБА_4 призначений в.о. генерального директора (т. 1, а.с. 112-121).

3.протоколом огляду від 10.08.2024 року, проведеного старшим оперуповноваженим в ОВС 1 сектору 2 відділу Управління з протидії деструктивній пропаганді та захисту національної медійної сфери Департаменту захисту національної державності СБ України підполковником ОСОБА_8 , за участю спеціаліста ОСОБА_9 , судом встановлено, що проведено огляд сторінки в соціальні мережі «Вконтакте» під назвою «Телеканал ЗА!ТВ Запорожская область» виявлено публікацію «Генеральный директор «ЗаМедиа» Александр Криворот подписал соглашение о сотрудничестве с Акционерным обществом «Дон-Медиа», також наявний виступ особи, ідентифікованої як « ОСОБА_10 » (т. 1, а.с. 125-162).

4.протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_4 як особу, якого вона знає особисто, вони знайомі з березня 2008 року під час служби у Дніпровському РУ ГУМВС у м. Києві. В 2011-2012 роках ОСОБА_4 переїхав до м. Севастополя АР Крим, де працював в органах місцевого самоврядування м. Севастополя, свідок на відео та фото впізнав ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 165-167).

5.протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідка ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_4 як особу, якого він знає особисто, вони знайомі з листопада 2008 року під час служби у Дніпровському РУ ГУМВС у м. Києві. В 2011-2012 роках ОСОБА_4 переїхав до м. Севастополя АР Крим, де працював в органах місцевого самоврядування м. Севастополя (т. 1, а.с. 177-180).

6.протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_13 , яка впізнала ОСОБА_4 як особу, який очолює автономну некомерційну організацію «ЗаМедіа» (т. 1, а.с. 188-198).

7.протоколом огляду від 06.11.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 , за участю спеціаліста ОСОБА_15 , судом встановлено, що ОСОБА_4 за даними російських реєстрів значиться як громадянин РФ, який має ІПН 00 та паспорт РФ (т. 1, а.с. 199-217).

8.протоколом огляду від 29.11.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 , за участю спеціаліста ОСОБА_15 , судом виявлено публікації: «генеральный директор «ЗаМедиа» ОСОБА_16 подписал соглашение о сотрудничестве с акционерным обществом «Дон-Медиа» та інші (т. 1, а.с. 243-251).

9. протоколом огляду від 19.03.2025 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_14 , за участю спеціаліста ОСОБА_15 , судом виявлено публікації «Холдинг «Дон Медиа» и ведучий медиахолдинг Запорожской области «ЗаМедиа» подписали соглашение о сотрудничестве»; «В Рыбинске два новых назначения. Оба с опытом работы в силовых структурах», на відео промовляє тексти ОСОБА_17 (т. 2, а.с. 57-84).

10. протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25.04.2025року за фотознімками свідок ОСОБА_18 , яка впізнала ОСОБА_4 як особу, який очолює автономну некомерційну організацію «ЗаМедіа» (т. 2, а.с. 92-103).

Також вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджуюся показами свідків, допитаних в ході судового засідання.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні 02.10.2025 року зазначила, що вона працює у світі медіа, тому володіє певною інформацією. Т.з. «Автономная некоммерческая организация «ЗаМедиа»» була створена ще у 2022 році на базі іншого каналу, «надихав» на роботу ОСОБА_19 . Основна діяльність це пропаганда, вона була і є по радіо, телебаченню. Залучали до роботи в медіа молодь, бо це добре оплачувалось і давало змогу добре заробити. ОСОБА_4 ніколи не був журналістом і не працював в медіа, він був поліцейським. З`явився він зовсім непомітно, інформації в пресі про нього не було, і відразу ж став генеральним директором «ЗаМедиа». Бачила відеоролики, де ОСОБА_4 веде пропаганду, ще ролик де він разом зі своєю командою вітає ОСОБА_20 з днем народження. Наразі теж вона відстежує медіа, ОСОБА_4 вже не є генеральним директором.

У суді 17.12.2025 року було допитано легендованого свідка ОСОБА_18 , яка зазначила, що медіа ресурс «ЗаМедиа» був створений на тимчасово окупованій території, там було чимало керівників, одним із генеральних директорів був ОСОБА_4 . Даний медіаресурс займався пропагандою, здійснював повну інформаційну діяльність. ОСОБА_4 займав посаду добровільно.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_21 у судовому засіданні 22.01.2026 року суду надав такі покази. Наразі він мешкає у квартирі ОСОБА_4 у м. Київ, підтримує з останнім нормальні відносини. ОСОБА_4 зі своєю сім`єю мешкає у Криму, займається індивідуальною діяльністю, вирощує сади. Обізнаний, що ОСОБА_4 займав певний період посаду генерального директора «ЗаМедиа», чому пішов з посади не знає, так як вони майже постійно спілкуються лише про дітей та дружин. ОСОБА_4 має паспорт РФ, ще у 2015 році ОСОБА_4 писав заяву, в якій відмовлявся від громадянства України.

5. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 року) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані стороною захисту.

Судом не приймаються до уваги твердження сторони захисту про те, що не встановлений поза розумним сумнівом склад кримінального правопорушення, оскільки сукупність досліджених судом доказів, зокрема протоколи огляду та пред`явлення особи для впізнання, свідчать про те, що перебуваючи на вищевказаній посаді ОСОБА_4 здійснював інформаційну діяльність у співпраці з окупаційною адміністрацією на тимчасово окупованій території Запорізької області т.з. «Администрацией губернатора и правительства Запорожской области» та її органом окупаційної влади т.з. «Министерством цифрового развития, массовых коммуникаций связи Запорожской области», яка спрямована на підтримку держави-агресора РФ, її окупаційних адміністрацій і збройних формувань шляхом створення матеріалів, в яких розповсюджується пропаганда в підтримку держави-агресора РФ, формування образу законності окупації частини території Запорізької області та утвердження вказаної окупації, а також підтримка діяльності окупаційних органів влади на захоплених територіях, коректування вказаних матеріалів та їх розповсюдження, тобто містять склад злочину, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України.

За викладених підстав суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення, надані докази суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, будь-яких порушень вимог діючого законодавства під час руху кримінального провадження не встановлено.

Під час судового слідства не встановлено обставин, на підтвердження того, що дії обвинуваченого вчинено під фізичним чи психологічним примусом.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченого ОСОБА_4 ознака добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 638/5446/22, провадження № 51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Наведені вище докази, зокрема відеозаписи та фотоматеріали, отримані в результаті оглядів Інтернет-мережі, на яких зображений обвинувачений, котрий вільно, будучи присутнім на організаційних заходах держави-агресора та окупаційної влади, з присутньою державною символікою окупантів, фактично стверджує встановлення окупаційної влади на суверенній території України, покази допитаних свідків, свідчать про невимушеність його поведінки, відсутність жодного примусу, та навпаки впевненість у своїх службових можливостях, планування свого майбутнього життя і служби в окупаційних органах влади, а відтак про добровільність його дій.

За викладених обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 6 ст. 111-1 КК України знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом у повному обсязі.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом не встановлені.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

7. Мотиви призначення покарання.

Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не є депутатом будь-якого рівня, раніше не судимий.

При обранні виду та розміру покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих обвинуваченого даних.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченого злочину проти основ національної безпеки України в умовах прямої військової агресії проти України, який посягає на захист життєво важливих інтересів громадян, суспільства та держави, на її суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність, а також на суспільні відносини, які забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави та дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком у межах санкції встановленої ч. 6 ст. 111-1 КК України, що дорівнює його максимальній межі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності з конфіскацією усього належного йому майна.

Підставі для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання відсутні.

У зв`язку із встановленим, серед іншого, корисливим мотивом вчинення злочину, спрямованого на одержання ОСОБА_4 стабільних доходів від представників держави-агресора, у зв`язку із зайняттям посади виконуючого обов`язки Генерального директора проросійського пропагандистського медіа (засобу масової інформації) т.з. «Автономная некоммерческая организация «ЗаМедиа»», необхідно застосувати конфіскацію усього належного обвинуваченому майна.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає за необхідне позбавити останнього спеціального звання «старший лейтенант поліції».

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який до затримання обвинуваченого та приведення вироку до виконання суд вважає за доцільне залишити без змін.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді 12 (двадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_4 спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_4 , обчислювати з моменту його затримання з метою виконання даного вироку.

Додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності, виконується самостійно та обчислюється з моменту відбуття ОСОБА_4 , основного покарання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається через Комунарський районний суду м. Запоріжжя.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Також, суд роз`яснює, що якщо апеляційну скаргу буде подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд може поновити строк подання апеляційної скарги за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 цього Кодексу.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після судового засідання вручити захиснику та прокурору.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1