ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/93/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 лютого 2026 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 181680 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Старша слідча СВ відділу поліції №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановленому слідством точну дату та час, але не пізніше 06 год. 52 хв. 23 грудня 2025 року, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , підійшов до автомобіля марки «ЗАЗ 1103», 2007 року випуску, у кузові зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за невстановлених обставин відчинив замок водійських дверей та проник до салону вказаного автомобіля. Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, знаходячись за кермом автомобіля привів у дію двигун, почав його рух та розпорядившись автомобілем на власний розсуд поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення.

Після чого, ОСОБА_7 доїхав до будинку АДРЕСА_3 , де залишив даний автомобіль, тим самим розпорядився транспортним засобом на власний розсуд, чим спричинив майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на суму 71638 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

23 грудня 2025 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001684 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

24 грудня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

24 грудня 2025 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування скарги вказує про недоведеність ризиків, оскільки вони обґрунтовуються лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю судимостей у підозрюваного.

Зазначає, що на даний час обґрунтування підозри доводиться лише непрямим доказами, у тому числі показами упередженого свідка - співмешканки підозрюваного, з якою останній перебуває в стані конфлікту та відео особи без фіксації обличчя за кермом авто у куртці, схожій на куртку підозрюваного.

Вважає, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання в м. Запоріжжя та підтримує міцні родинні стосунки з матір`ю.

Крім того вказує, що при визначенні розміру застави, судом першої інстанції належним чином не застосовано положення ст. 182 КПК України, оскільки сума майнової шкоди складає 71638 грн., проте, розмір застави судом було визначено в сумі 181680 грн., що більше ніж в 2,5 рази перевищує завдану правопорушенням шкоду, не враховано майновий та сімейний стан підозрюваного, який не має можливості влаштуватися на роботу та мешкає за рахунок матері.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що пред`явлена йому підозра ґрунтується на показах зацікавленої особи.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що крім даного кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 направлено ще обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, де йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, однак підозрюваний вчинив новий злочин. Крім того, ОСОБА_7 у подальшому буде пред`явлена ще підозра у вчиненні іншого кримінального правопорушення, що підтверджує наявність ризиків.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують.

На переконання колегії суддів, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Отже, ризик полягає не в настанні певних негативних для кримінального провадження обставин, а в можливості підозрюваного чи обвинуваченого вчинити спроби на досягнення такого результату. Тому суд має оцінювати існування такої можливості саме на теоретичному рівні відповідно до наявних в провадженні відомостей, передбачених в статті 178 КПК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, судовою колегією не здобуто і відомостей про міцні соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_7 , які були б для останнього засобом превенції від можливої подальшої негативної та девіантної поведінки та ухилення від явки до органу досудового розслідування.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю строку покарання.

Крім того, як встановлено із матеріалів клопотання, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя розглядається інше кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а в сукупності з тим, що підозрюваний не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення ним інших корисливих злочинів.

Отже, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовані та підтверджені.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Запоріжжі та має міцні родинні стосунки з матір`ю, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які б могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобіганню встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеної застави, то колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею у межах, зокрема щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

У контексті справ «Мангурас проти Іспанії» та «Істоміна проти України» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Так, з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , встановлені органом досудового розслідування обставини, дані про особу підозрюваного та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що визначення застави саме в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти наявним ризикам.

При цьому, слід зазначити, що визначений розмір застави, не є максимальним, який встановлений ч. 5 ст. 182 КПК України, що свідчить про те, що при визначенні розміру застави у даному кримінальному провадження, слідчим суддею із дотриманням конвенційних принципів, обґрунтовано та справедливо було визначено розмір застави, який з одного боку не є занадто обтяжуючим для підозрюваного, а з іншого, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду та убезпечити від реалізації встановлених ризиків.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині розміру застави у даному кримінальному провадженні, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

З урахуванням вказаного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 за межами строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Так, згідно з вимогами ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.

Статтею 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

З матеріалів провадження встановлено, що підозрюваного ОСОБА_7 затримано 24 грудня 2025 року о 16 год. 20 хв. в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 117-120), та того ж дня останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (а.с. 132-135).

Будь - які дані, які б вказували на продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в матеріалах за клопотанням про застосування запобіжного заходу відсутні та учасниками судового розгляду не надані.

Виходячи з того, що підозрюваний ОСОБА_7 був затриманий 24 грудня 2025 року та у той же день йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно підозрюваного спливає 21 лютого 2026 року, а отже встановлюючи до 22 лютого 2026 року строк дії запобіжного заходу, слідчий суддя вийшов за межі терміну досудового розслідування та порушив вимоги, передбачені ст. 197 КПК України щодо обчислення строку дії ухвали про тримання вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - зміні в частині строку, на який застосовано запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 лютого 2026 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 181680 грн., змінити в частині строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 лютого 2026 року включно.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4