Справа № 215/778/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 22.01.2026,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областіперебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000133 від 22.01.2026 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 361 КК України.

Прокурор у судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наполягав на продовженні такого строку, оскільки строк перебування обвинуваченого під вартою закінчується, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до того часу не є можливим через те, що судовий розгляд тільки розпочато. Крім того, станом на сьогодні існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу та його продовження.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти клопотання прокурора, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою у виді домашнього арешту. Пояснив, що не має наміру переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки у нього є бізнес, пов`язаний із торгівлею на ринках міста. Крім того, запевнив, що не буде впливати на потерпілих, оскільки з ними як із більшістю свідків не знайомий.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного, вказавши на недоведеність заявлених прокурором ризиків. Додав, що ОСОБА_3 добровільно з`явився до суду, де розглядалось клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучені всі зібрані письмові докази, тоді як показання свідків та потерпілих у даному випадку не мають першочергового значення і як наслідок, відсутність ризику впливу на цих осіб обвинуваченим. Вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту цілком забезпечить дотримання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених у статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом про кримінальну відповідальність віднесені до тяжких злочинів та до особливо тяжкого злочину, за вчинення якого КК України передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що само по собі містить ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено.

Також суд враховує доводи прокурора про те, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (пункт 2 частини 1 статті 177 КПК України), оскільки органами досудового розслідування злочинну діяльність групи осіб викрито не в повній мірі, не встановлено всіх співучасників вчинення кримінального правопорушення, а обвинувачений, перебуваючи на свободі, може вчинити дії, що перешкоджатимуть встановленню всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Актуальним суд вважає ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_3 може впливати на потерпілих та свідків у даній справі, оскільки вони судом ще не допитані, а тому є підстави вважати, що з метою зміни ними своїх показань, обвинувачений може вчинити спроби впливати на них.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, при цьому обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період дії іспитового строку, тобто вчинив нове кримінальне правопорушення.

Судом встановлено, що станом на 23 березня 2026 року наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор, і які не зменшились з часу обрання запобіжного заходу, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи інший, більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України відноситься до осіб, до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, варто зазначити, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність продовження ізоляції обвинуваченого ОСОБА_3 задля нівелювання вказаних вище ризиків, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом, який зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого буде саме тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі ухвалення обвинувального вироку, підвищену суспільну небезпечність злочинів та особи, яка їх скоїла, суд вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та дасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, становить від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 25.11.2025 та визначені у ній обов`язки у разі її внесення, не є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_3 із урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, і саме вказаний розмір здатний забезпечити стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченого під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченим обов`язків (вказаний висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії»).

Керуючись ст.ст. 7, 31, 177, 178, 182-184, 194, 197, 331, 350, 369-372, 376, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 травня 2026 року включно, із можливістю внесеннязастави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн 00 коп. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом терміну дії цієї ухвали.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки з моменту звільнення з під варти:

- не відлучатися із місця постійного проживання та/або перебування без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженніза винятком їх участі в процесуальних діях;

- здати на зберігання суду свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд за кордон України.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинуваченого з-під варти та повідомити про це суд.

Зобов`язати обвинуваченого у разі внесення застави після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити термін дії зазначених обов`язків протягом двох місяців з дня внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя