Провадження № 11-кп/824/3759/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 04 квітня 2026 року включно.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що на момент вирішення питання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обставини, які враховувалися судом раніше не змінилися, ризики не зменшились та продовжують існувати. Також в сукупності з існуючими ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України судом враховано дані про осіб обвинувачених в їх сукупності та тяжкість можливого покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під ватрою ОСОБА_10 .

Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Вказує, що посилання на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не підтверджується будь-якими доказами, є лише формальними. Крім того, тяжкість покарання, яке може загрожувати ОСОБА_10 лише у разі доведення його вини, як це вказано в оскаржуваній ухвалі, не може бути підставою для тримання його під вартою, що в повній мірі узгоджується з встановленою практикою ЄСПЛ.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких захисник просить скасувати ухвалу, застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити альтернативу у вигляді застави, обвинувачений просить змінити ухвалу, застосувати до нього заставу у розмірі 600 000 грн, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вважають, що стороною обвинувачення не було належним чином доведено суду неможливість застосування до ОСОБА_8 , з урахуванням даних про його особу, більш м`якого запобіжного заходу. У зв`язку з цим тримання його під вартою є надмірно суворим заходом. Крім того, ризики вказані в ст. 177 КПК Укрїани зменшились, деякі з них перестали існувати, оскільки обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думки захисників та обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як встановлено апеляційним судом, в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127; ч. 2 ст. 146; ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127; ч. 2 ст. 146; ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 309 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 4 лютого 2026 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 04 квітня 2026 року включно.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених дослідив в повній мірі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість інкримінованих злочинів, дані, що характеризують особу обвинувачених, та вірно встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватись від суду, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_10 та ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених,суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Одночасно, керуючись вимогами п. п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченим і такий висновок суду, з огляду на кваліфікацію інкримінованих злочинів, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки існує обґрунтована ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню з метою уникнення можливого покарання шляхом здійснення відповідних дій.

При цьому судом цілком враховано підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України в противагу доводам апеляційних скарг.

Інші підстави щодо скасування ухвали суду, зазначені у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту та обвинувачений просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2026 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя