Справа № 131/196/26
Номер провадження 1-кс/131/62/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці клопотання начальника СВ ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

учасники розгляду:

прокурор ОСОБА_5 ,

слідчий ОСОБА_3 ,

підозрюваний ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Іллінецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання начальника СВ ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 за погодженням з керівником Немирівської окружної прокуратури Вінницької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 , у 2024 році спільно проживав однією сім`єю із ОСОБА_7 та її малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій являвся вітчимом, а тому відповідно до положень п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) є близьким родичем та на нього поширюється дія вказаного закону.

Приблизно наприкінці червня - початку липня 2024 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло своєї малолітньої падчерки ОСОБА_8 , із використання власних геніталій, достовірно знаючи, що остання не досягла чотирнадцяти років та без її добровільної згоди.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, у період часу з кінця червня - початок липня 2024 року, точний час досудовим розслідуванням невстановлений, ОСОБА_4 , перебуваючи спільно з малолітньою падчеркою ОСОБА_8 , у спальній кімнаті будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, та всупереч «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства» ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, будучи особою, яка в силу Закону повинна забезпечувати такі права, користуючись безпорадним внаслідок малолітнього віку станом ОСОБА_8 , відсутності специфічного життєвого досвіду у неї, зокрема, в інтимних питаннях, рівня її інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, роздягнув її та вчинив зґвалтування останньої, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди ОСОБА_8 .

Умисними діями ОСОБА_4 , спричинено неповнолітній ОСОБА_9 наступні ушкодження, а саме розриви (порушення) дівочої перетинки відповідно цифрам «3» та «6» умовного годинникового циферблату. Також, установлено, що вищезазначена подія вплинула на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, психотравми внаслідок негативного досвіду та, відчуття сорому, тривоги і хвилювання.

ОСОБА_4 підозрюється в вчинені кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло особи з використанням геніталій, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

27.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Обставини, що дають підстави підозрювати, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України із посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини:

- Протокол допиту свідка ОСОБА_7

- Протокол допиту свідка ОСОБА_10

- Протокол допиту свідка ОСОБА_11

- Висновок судово - медичного експерта № 92 від 24.02.2026

- Психологічний висновком спеціаліста за результатами допиту ОСОБА_8 від 03.01.2011 р.н.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачено ч. 4 ст. 152 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_12 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України (тримання під вартою) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: -до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно характеристики ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідно даних відділу соціального забезпечення та охорони здоров`я Оратівської селищної ради, станом на 09 квітня 2025 року були повідомлення від Вінницького районного управління поліції ВП № 3 СПД № 1 про факти скоєння 26.01.2025 року ОСОБА_4 домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_7 , племінниці ОСОБА_13 та сестри ОСОБА_14 . ОСОБА_4 перебуває на обліку в КУ «Оратівський селищний центр соціальних служб» для проходження програми для кривдників, а тому характеризується негативно.

ОСОБА_4 , раніше судимий вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 25.08.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 05.04.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до 160 годин громадських робіт та вироком Тростянецького районного суду від 12.02.2026 за ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України до 5 - ти років 3 - х місяців позбавлення волі, який не набув законної сили, що свідчить про можливість вчинення нових кримінальних правопорушень останнім.

На даний час ОСОБА_4 утримується у ДУ «Вінницька УВП № 1» до набрання вироку Тростянецького районного суду законної сили, після чого останнього можуть направити відбувати покарання в іншій установу відбування покарання, що суттєво ускладнить проведення досудового розслідування, вплине на повноту та об`єктивність розслідування.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке щодо кваліфікації злочину є особливо тяжким, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України, є достатні підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зокрема в частині вчинення підозрюваним дій пов`язаних із переховуванням від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненням інших кримінальних правопорушень, а також може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, що суттєво вплинить на хід проведення досудового розслідування.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: з огляду на те, що санкція інкримінованого йому злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки ОСОБА_4 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності ризику переховування від суду; незаконного впливу обвинуваченого на свідків чи експертів, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ОСОБА_4 матиме можливість здійснювати на свідків відповідний незаконний вплив з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи. А з огляду на те, що підозрюваний був військовослужбовцем, наявний ризик того, що останній вчинить інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , враховуючи додані копії документів кримінального провадження, в майбутньому буде продовжувати свою злочинну діяльність, яка полягатиме у вчинені насильницьких злочинів, в тому числі які посягають на статеву свободу та недоторканість громадян, і тому враховуючи тяжкість злочину та передбачену за нього міру покарання пов`язану лише з позбавленням волі, тому буде переховуватись від органів слідства та суду чим буде перешкоджати розслідуванню даного кримінального правопорушення.

Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, а також вчинення ним постійних систематичних правопорушень адміністративного та кримінального характеру.

Таким чином, запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, тому слідчий звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримали у повному обсязі, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ) в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що клопотання обґрунтоване, щодо застосування до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не заперечує з огляду на позицію підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, вислухавши думку підозрюваного та його захисника, прокурора та слідчого, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що слідчими СВ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035 від 05.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

ОСОБА_4 органом досудового розслідування 27.02.2026 року повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто вчинення дій сексуального характеру пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло особи з використанням геніталій, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Відповідно до листа Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.02.2026 року №ЕП-354/26-Вих вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.02.2026 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ч.5 ст.407 КК України та призначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Станом на поточну дату ОСОБА_4 утримується у ДУ «Вінницька УВП (№1)».

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У судовому засіданні встановлено, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме:

- Протокол допиту свідка ОСОБА_7

- Протокол допиту свідка ОСОБА_10

- Протокол допиту свідка ОСОБА_11

- Висновок судово - медичного експерта № 92 від 24.02.2026

- Психологічний висновком спеціаліста за результатами допиту ОСОБА_8 від 03.01.2011 р.н.

На даній стадії процесу слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрювані, обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1ст.177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Слідчий суддя доходить висновку про доведеність існування ризику, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить відсутність стійких соціальних зв`язків, вагомість доказів про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, вказаний злочин, відповідно до ст.12КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків є обґрунтованим, оскільки, підозрюваний ОСОБА_4 знає адресу мешкання свідків та потерпілої, та будучи на волі може здійснювати тиск на них, з метою змінити показання, дані під час досудового розслідування, так як під час судового розгляду усі свідки ще не допитані, а відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства жоден доказ, зібраний під час досудового розслідування, не має наперед встановленої сили та досліджується безпосередньо під час судового розгляду.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином на першочерговій стадії досудового розслідування є також обґрунтованим, так як підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може підшукати свідків або речові та інші докази, які можуть спотворювати факти, що перешкоджатиме встановленню об`єктивної істини під час здійснення досудового розслідування.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є обґрунтованим тим, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може продовжити вчиняти аналогічні правопорушення, так як на даному етапі розслідування вказаного кримінального провадження у органу досудового розслідування наявні відомості про вже вчинені ним злочини.

При цьому прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. В зв`язку з чим, слідчим суддею не визначається розмір застави.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до частин 2,3ст.197КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, -з моменту затримання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника СВ ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, з 04 березня 2026 року до 02 травня 2026 року, включно.

Утримувати ОСОБА_4 у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)»

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді підозрюваним та прокурором може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя