Справа № 759/1728/26 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3809/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України,продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 09 квітня 2026 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, що виправдовує його подальше утримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 вказано про незаконність ухвали суду першої інстанції. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначив про те, що клопотання прокурора подане з порушенням процесуальних строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, адже останнім днем для його подачі було 07.02.2026 року, а прокурор подав 09.02.2026 року, та вручене стороні захисту не за 3 години, а менше ніж за годину до судового засідання, що позбавило сторону захисту можливості підготувати обґрунтовані заперечення. Також вказав, що подане клопотання не містить належного обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, а також не долучено жодного доказу на підтвердження цих обставин. Вважає, що ризик переховування від суду можливо попередити шляхом здачі закордонних паспортів до уповноважених органів, або шляхом зобов`язання носити електронний засіб контролю, а щодо ризику впливу на свідків, потерпілих, експертів, то вказав, що матеріали клопотання не містять жодного доказу на підтвердження існування таких випадків, наразі навпаки вживаються заходи щодо відшкодування шкоди, а сам обвинувачений не має такого авторитету аби впливати на експертів. Захисник зазначив і про те, що ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню взагалі не обґрунтований прокурором, а посилання прокурора на факт керування транспортним засобом в стані сп`яніння як на доказ ігнорування вимог закону та схильності до вчинення кримінального правопорушення не може свідчити про продовження вчинення таких дій обвинуваченим, враховуючи, що він позитивно характеризується та не мав проблем із законом, а факт перебування в стані сп`яніння не доведений належними доказами. Вказав, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд мав оцінити в сукупності й інші обставини, зокрема відсутність належних доказів вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, молодий вік ОСОБА_10 , який тільки починає своє життя, а його тримання під вартою негативно відобразиться на його психіці та здоров`ї, наявність сім`ї, а саме матері, батька та молодшого брата, з якими він тривалий час проживав, наявність вищої освіти, позитивної характеристики, відсутність судимості. Зауважив, що ОСОБА_10 зацікавлений в розгляді кримінального провадження та наміру переховуватися не має, а його тримання під вартою базується тільки на тяжкості можливого покарання та припущеннях сторони обвинувачення, що є неприпустимим. Просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника; представника потерпілої, який також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії підготовчого провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченогоОСОБА_10 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_10 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_10 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні умисного тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченому, з яких зокрема вбачається те, що ОСОБА_10 , після здійснення наїзду на пішохода ОСОБА_11 , не зупиняючись, покинув місце ДТП та зник в невідомому напряму, тобто не бажав бути затриманим на місці вчинення кримінального правопорушення та бажав залишитися невпізнаним, а також встановлена в суді апеляційної інстанції обставина про те, що ОСОБА_10 було затримано через 4 дні після ДТП біля меж кордону України, що з урахуванням ситуації, яка існує в державі внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації та відсутністю у зв`язку з цим контролю за частиною державного кордону в межах тимчасово окупованих територій, свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від суду та вказує на наявність підстав для продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставлених у вину обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальних правопорушень дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілу, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема враховуючи те, що після вчинення ДТП обвинувачений зазначав про намір вирішити це питання, а також враховуючи, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, а отже всі заявлені свідки, потерпіла та експерти безпосередньо судом не допитані, то вказаний ризик на сьогодні продовжує існувати.

Крім цього, колегія суддів вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі не закінчено, а ОСОБА_10 , розуміючи тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його вини, може вчинити дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженні іншим чином, в тому числі, шляхом систематичних неявокв судові засідання, заявленням численних клопотань про відкладення розгляду справи через неможливість явки до суду.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_10 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою приховування слідів інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на молодий вік ОСОБА_10 , який тільки починає своє життя, а його тримання під вартою негативно відобразиться на його психіці та здоров`ї, наявність сім`ї, а саме матері, батька та молодшого брата, з якими він тривалий час проживав, наявність вищої освіти, позитивної характеристики, відсутність судимості є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики, а твердження захисника про відсутність належних доказів вчинення кримінального правопорушення, не можуть бути предметом розгляду при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні. Крім того, посилання захисника про намір обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду не спростовує заявлені ризики та не свідчить про їх усунення або зменшення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що за своєю правовою природою ризик вчинення обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому, а тому невчинення обвинуваченим певних дій в минулому не свідчить, що в майбутньому обвинувачений не вчинить дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то, на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні умисного тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке згідно з обвинувальним актом спричинило загибель людини, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Щодо доводів захисника про те, що клопотання прокурора подане з порушенням процесуальних строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, адже останнім днем для його подачі було 07.02.2026 року, а прокурор подав 09.02.2026 року, та вручене стороні захисту не за 3 години, а менше ніж за годину до судового засідання, що позбавило сторону захисту можливості підготувати обґрунтовані заперечення, колегія суддів звертає увагу на те, що нормами КПК України не передбачено обов`язку суду відмовляти у задоволенні клопотання прокурора у разі недотриманням ним строку, передбаченого ч. 1 ст. 199 КПК України, або повертати таке клопотання без розгляду, а отримання захисником копії клопотання менш, ніж за 3 години не підтверджується жодними доказами та не свідчить про неможливість сторони захисту підготуватися до розгляду, враховуючи, що вони можуть заявити суду клопотання про надання розумного часу для такого ознайомлення та підготовки заперечень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року щодо ОСОБА_10 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4