ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3638/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/143/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 29 квітня 2015 року до ЄРДР за №0000318,за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 січня 2025 рокуОСОБА_9 засуджено:

-за ч.1 ст.374 КК України (в ред. від 17.01.2012) до покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

-за ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 3 роки.

Покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

Цим же вироком постановлено на підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у розмірі 2398 грн. 50 коп.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи призначений наказом начальника ХМУ ГУМВС України в Харківській області №1о/с від 06 січня 2011 року на посаду слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, являючись службовою особою, працівником правоохоронного органу, який наділений повноваженнями працівника влади, при здійсненні службових обов`язків, спрямованих на усебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінальної справи та убезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, будучи, відповідно до постанови начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області ОСОБА_10 від 04 лютого 2012 року про створення слідчої групи по кримінальній справі №60120268, слідчим слідчої групи по вказаній кримінальній справі, в ході проведення слідчих дій, після затримання 04 лютого 2012 року ОСОБА_11 за підозрою у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1,7 ч.2 ст. 115 КК України, усвідомлюючи те, що санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає довічне позбавлення волі, розуміючи, що відповідно до ст.45 КПК України участь захисника за таких умов після затримання особи є обов`язковою, діючи умисно з порушенням зазначених положень законів, не бажаючи витрачати свій час на забезпечення участі захисника у справі, не надав ОСОБА_11 захисника після затримання та допитав його, 04 лютого 2012 року в період часу з 04:35 до 08:00 години, в приміщенні Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, 103, у якості підозрюваного без участі захисника, та провів очну ставку в період часу з 18:50 до 20:00 між підозрюваним ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 без участі захисника, чим грубо порушив право підозрюваного на захист.

З метою приховування вчиненого ним злочину, передбаченого ч.1 ст.374 КК України та утворення хибного враження щодо виконаної ним процедури залучення захисника, вніс в офіційні документи протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 04 лютого 2012 року, протокол очної ставки між підозрюваним ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 від 04 лютого 2012 року, завідомо неправдиві відомості про участь у проведенні слідчих дій захисника ОСОБА_13 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України та виправдати.

В обґрунтування зазначає, що суд у вироку посилається на докази винуватості обвинуваченого, однак жодним чином не надає оцінку доказам.

Вказує, що суд просто перерахував надані прокурором докази, не дослідивши їх та не зазначивши у вироку, які саме факти яких саме з двох інкримінованих злочинів доводяться наведеними доказами.

Показання потерпілого та свідків, а також висновок службового розслідування та висновки комплексної судової почеркознавчої експертизи не несуть жодного доказового змісту на підтвердження винуватості ОСОБА_9 в інкримінованих злочинах.

Крім цього, посилається на те, що ані прокурором, ані судом не був допитаний захисник ОСОБА_13 , який мав би стати свідком у даній справі.

Водночас звертає увагу, що розгляд справи у першій інстанції тривав майже 9 років, а в провадженні судді Шишкіна 4 роки 1 місяць, що стало підставою для звернення до ЄСПЛ зі скаргою на порушення розумних строків розгляду справи. Згідно рішення ЄСПЛ від 16 січня 2025 року встановлено порушення Конвенції щодо дотримання розумних строків розгляду справи та обвинуваченому присуджена грошова компенсація.

Позиції інших учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу.

Прокурор та представник потерпілого в судовому засіданні просили апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вина обвинуваченого повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора та представника потерпілого, які відстоювали законність прийнятого судом рішення, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Крім того, ч.2 ст.404 КПК України надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог тільки в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Так, згідно положень ч.3 ст.288 КПК України суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, у тому числі у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Приписами ч.3 ст.285 КПК України передбачено обов`язкове роз`яснення обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 цього Кодексу.

Системний аналіз цих норм закону свідчить про те, що частина 5 ст.74 КК України застосовується тоді, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності якщо особа заперечує проти закриття кримінального провадження за цією нереабілітуючою її підставою. У такому випадку суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок, яким призначає винній особі покарання та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду, відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності сторонами кримінального провадження не заявлялось, а суд, встановивши наявність передбаченої ст.49 КК України підстави, питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження перед учасниками судового розгляду не поставив, чим порушив право обвинуваченого на захист.

При цьому суд, всупереч вимогам ч.3 ст.285 КПК України, не роз`яснив обвинуваченому підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, а закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами, перейшов до судових дебатів, після чого надав обвинуваченому останнє слово та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, яким визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України,призначив покарання та на підставі ст.49 КК України звільнив останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_9 , як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи судом першої інстанції, заперечував свою причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України, що у даному випадку може бути лише підставою, згідно ч.5 ст.74 КК України, для звільнення від призначеного покарання.

Однак, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_9 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.374, ч.1 ст.366 КК України, всупереч вищезазначеним вимогам закону, безпідставно звільнив останнього вироком від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а не від призначеного покарання згідно ч.5 ст.74 КК України.

Тобто суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначене порушення, оскільки звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання погіршує становище особи, яка була звільнена від кримінальної відповідальності.

Згідно наведеному у ч.1 ст.420 КПК України вичерпаному переліку підстав для ухвалення свого вироку судом апеляційної інстанції, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не є підставою для ухвалення вироку судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.2 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження - законність, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені вищевказані порушення закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 січня 2025 рокущодо ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4