ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/401/26
Провадження №1-кс/477/259/26
УХВАЛА

про арешт майна

30 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000027 від 18 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2026 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в межах кримінального впровадження, внесеного до ЄРДР за №0000027 від 18 лютого 2026 року із клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучено 23 березня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 18 лютого 2026 року за №0000027 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт отримання водієм ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_5 та невстановленими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 , поєднаним з вимаганням, 24 лютого 2026 року та 23 березня 2026 року неправомірної вигоди у загальній сумі 2400 доларів США за прийняття рішення щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку.

23 березня 2026 року в межах вказаного кримінального провадження проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі та документи згідно переліку, зокрема і кошти у іноземній валюті та мобільна техніка.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

ОСОБА_4 , як володілець вилученого майна в судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 в судове засіданні по розгляду клопотання прокурора не з`явився, подавши заяву у якій просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000027 від 18 лютого 2026 року, з попередньою кваліфікацією за частиною третьою статті 368 КК України за фактом, можливого вимагання військовослужбовцем територіального центру комплектування та соціальної підтримки за попередньою змовою зі службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 неправомірної вигоди за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, що підтверджується витягом з цього кримінального провадження від 24 березня 2026 року.

В ході досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_4 , який дізнавшись про те, що ОСОБА_6 являється військово зобов`язаною особою та перебуває в розшуку за ТЦК, виник злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди разом із невстановленими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_4 під час розмови зі ОСОБА_8 , висунув вимогу про надання йому особисто неправомірної вигоди в сумі 2 000 доларів СІІІА за прийняття завідомо незаконного рішення про зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку.

24 лютого 2026 року о 12:13 год. ОСОБА_8 діючи під контролем правоохоронних органів, передав на вимогу ОСОБА_4 частину неправомірну вигоду в сумі 1200 доларів США за вирішення питання щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних, за порушення правил мобілізаційного обліку.

В подальшому, 23 березня 2026 року, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання неправомірної вигоди, зустрівся з ОСОБА_8 у заздалегідь обумовленому місці напроти АЗС «ВОГ», що розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Ігоря Бедзая, 12, де отримав другу частину неправомірної вигоди в сумі 1 200 доларів США за прийняте рішення щодо зняття ОСОБА_6 з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку.

Після одержання вказаної неправомірної вигоди, протиправні дії ОСОБА_4 припинені правоохоронними органами та останнього затримано у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

23 березня 2026 року, у межах цього кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 02 березня 2026 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 під час якого, було виявлено та вилучено мобільну техніку та кошти у іноземній валюті.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 24 березня 2026 року, вилучене, в ході проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000027 від 18 лютого 2026 року.

24 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих органом досудового розслідування доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і, зокрема, арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на вищезазначені положення закону, на майно, що було вилучено у ході обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 може бути накладено арешт незалежно від того, кому належить вилучене майно, за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Описана у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, які полягають у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням.

Зі змісту клопотання та долучених до нього документів, вбачається, що під час проведення обушку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 , який у цьому кримінальному провадженні повідомлений про підозру у вчиненні дій, що охоплюються складом злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, вилучено речі та документи перелічені слідчим у поданому клопотанні, які безпосередньо виступають як знаряддя вчинення кримінального правопорушення або предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, або які могли бути здобуті протиправним шляхом та свідчать про ймовірну причетність останнього до вчинення вищевказаних протиправних дій.

Звертаючись із указаним клопотанням, прокурор обґрунтовував наявність підстав для накладення арешту тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з вимаганням та отриманням неправомірної вигоди; відповідно до протоколу обшуку від 23 березня 2026 року під час обшуку в приміщенні де він проживав виявлено, зокрема, грошові кошти у іноземній валюті, а також мобільна техніка.

Так за змістом протоколу обшуку від 23 березня 2026 року вбачається що в приміщенні будинку де проживає ОСОБА_4 виявлено кошти різного номіналу у іноземній валюті.

Змістом підозри, яка повідомлена ОСОБА_4 вбачається що останній у своїй незаконній діяльності отримував кошти за надання послуг щодо зняття з обліку військовозобов`язаних осіб, які знаходяться у розшуку за порушення правил мобілізаційного обліку, за що отримував неправомірну вигоду, внаслідок чого відшукані під час обшуку кошти могли бути одержані ним внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від цього майна.

Таким чином, доказів, які б поставили під сумнів доводи органу досудового розслідування щодо належності вилучених готівкових коштів ОСОБА_4 слідчим суддею не встановлено.

Вирішуючи питання з приводу накладення арешту на вилучені під час обшуку речі та майно, слідчий суддя враховує те, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання і вилучення таких речей та документів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Наявність підстав для вилучення документів, зазначених в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, вбачається із відомостей, що містяться безпосередньо в протоколі обшуку від 23 березня 2026 року, згідно з яким в ході проведення обшуку виявлено документи на відшукання яких, в тому числі, надано дозвіл ухвалою слідчого судді.

З огляду на існування сукупності розумних підозр вважати, що інформація яка міститься на вказаних речах та документах, може бути використана як докази під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема обставин виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення; кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та зв`язків між такими особами, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК, слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК та доцільність накладення на нього арешту.

Вирішуючи питання з приводу накладення арешту на кошти у іноземній валюті, що 23 березня 2026 року вилучені слідчим під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , слідчий суддя враховує характер вчинення інкримінованого правопорушення, а саме корисливий мотив підозрюваного; суму коштів, яку він отримував за свої дії; що на думку слідчого судді свідчить про те, що вилучені кошти можуть мати ознаки майна, здобутого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто такими, що набуті кримінально протиправним шляхом, що за визначенням статті 98 КПК України, наділяє указані кошти ознаками речового доказу. Тому і наявні підстави для накладення арешту на це майно, а клопотання про накладення арешту на це майно, з метою його збереження як речового доказу, підлягає задоволенню.

Інше майно, вилучене під час обшуку, на думку слідчого судді, також могло бути використані як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення, та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

Зокрема, інформація, яка міститься на мобільній техніці, може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (містити відомості про осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).

З огляду на те, що слідчим суддею встановлено, що вилучені під проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 речі та документи можуть містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України, клопотання прокурора підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 23 березня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване по АДРЕСА_1 , із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на:

-мобільний телефон марки «REDMI 5 PLUS» з сім карткою НОМЕР_1 імеі 1: НОМЕР_2 та імей2: НОМЕР_3 ,

-грошові кошті номіналом 100 доларів США у кількості 13 штук, та номіналом 50 доларів США у кількості 1 штука, у загальному розмірі 1350 доларів США.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9