Справа № 277/119/24
УХВАЛА

"11" березня 2026 р. селище Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши в с-щі Ємільчине клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, в якому просила скасувати арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, площею 3,1523 га, накладений ухвалою слідчого судді від 04.03.2024 року по кримінальному провадженню №0000021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ст.367 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 04.03.2024 року ухвалою слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №00000021 від 28.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.246, ст.367 КК України, було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, площею 3,1523 га.

На дату винесення ухвали про накладення арешту розпорядником вказаної земельної ділянки була Ємільчинська селищна рада, оскільки вона відносилася до невитребуваної частки (паю), так як заявник на той час не прийняла спадщину та не оформила свої спадкові права на дану земельну ділянку.

В процесі оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті матері, на підставі рішення сесії Ємільчинської селищної ради №4389 від 10.07.2025 року, з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку, заявник звернулася до державного реєстратора, який повідомив, що на дану земельну ділянку встановлені обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме арешт.

Заявник вважає, що арешт земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0391 підлягає скасуванню, оскільки це перешкоджає зареєструвати право власності на дане нерухоме майно, що є порушенням її права власності.

В судове засідання прокурор не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що заперечує проти задоволення клопотання у зв`язку тим, що досудове розслідування кримінального провадження в рамках якого було накладено арештна вказану земельну ділянку ще триває, а земельна ділянка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Представник Ємільчинської селищної ради в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі в якій вказала, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2024 року в рамках кримінального провадження №0000021 від 28.01.2024 року було накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, площею 3,1523 га, розташовану на території Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області за межами населеного пункту села Підлуби, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування нею.

Згідно рішення Ємільчинської селищної ради Житомирської області №4389 від 10.07.2025 року виділено в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 (власниці земельної частки (паю) згідно рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.02.2025 року, справа №277/123/25), загальною площею 5,4921 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі: ділянка №25/1569 площею 2,3398 га (рілля), кадастровий номер :04:000:0483; ділянка №14/160 площею 3,1523 га (сіножаті), кадастровий номер :02:000:0391, за рахунок земель реформованого ПКСП «Підлуби», розташованих на території Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Підлуби.

З вказаної ухвали слідує, що слідчий при подачі клопотання про арешт майна зазначав, що земельна ділянка з відповідним кадастровим номером є речовим доказом у кримінальному провадженні та безпосереднім об`єктом можливих кримінально протиправних дій, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (наявність лісових насаджень, порубки, пнів тощо), а також необхідна для дослідження в незмінному стані під час проведення судових експертиз, а тому виникла необхідність забезпечити збереження речового доказу у кримінальному провадженні оглянутої земельної ділянки та наявних на ній лісових насаджень, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно з ч.1 ст.131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст.ст.7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи досудове розслідування кримінального провадження №0000021 триває вже понад два роки.

За період проведення досудового розслідування, орган досудового розслідування мав можливість та був зобов`язаний оглянути вказану земельну ділянку, встановити достовірно чи дійсно на ній збереглися сліди або інші відомості, які можуть бути використанні як доказ у кримінальному провадженні, та відповідно за наявності вилучити такі сліди або інші відомості.

В судове засідання слідчий, прокурор не з`явилися та до матеріалів справи не додали будь-які докази існування підстав для проведення будь-яких додаткових досліджень або дій, пов`язаних з арештованим майном.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що подальший арешт майна в частині розпорядження та/або користування майном, як ступінь втручання у права і свободи заявника не виправдовує потреби кримінального провадження.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Вирішуючи питання про скасуванні арешту майна, в даному випадку, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави ухвали слідчого судді про арешт, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину.

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар».

Слідчий суддя вважає, що подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на земельну ділянку суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню, оскільки це не перешкоджатиме розгляду кримінального провадження по суті та виконанню судового рішення в майбутньому.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, керуючись ст.ст.7, 16, 1321-132, 170, 174, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04.03.2024 (справа №277/119/24), у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 28.01.2024 року, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0391, площею 3,1523 га, розташовану на території Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області за межами населеного пункту села Підлуби.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1