Номер провадження: 11-сс/813/1151/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів проти довкілля СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Держаній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 12 червня 2026 року, в межах строку досудового розслідування, із визначенням застави у якості альтернативного запобіжного заходу - 3005 (три тисячі п`ять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 2026 рік, що становить 10 000 640 (десять мільйонів шістсот сорок ) гривень, із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя послався на вагомі обставини, що доводять існування ризиків, передбачених п.п. 1-4 ст. 177 КПК України, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , його роль, а також високий майновий стан підозрюваного та дійшов до висновку, щодо встановлення виключного випадку, який потребує постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою та посилається на наступне:

-письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, складено і підписано 14.04.2024 та не вручено останньому в порядку, передбаченому ст. ст. 103 та 104 КПК України, що є порушенням ст. ст. 2, 8 та 9 КПК України. Таким чином, ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього не може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.;

-повідомлення ОСОБА_8 про підозру необґрунтоване;

-слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_8 дій, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК, однак не обґрунтовує ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій;

-слідчий суддя не надав належної оцінки наявності у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та проживання, його репутації, майновому стану його родини;

-стороною обвинувачення не було наведено належного обґрунтування, що ОСОБА_8 виконував роль організатора кримінального правопорушення;

-визначений слідчим суддею розмір застави є необгрунтованим та непомірним для підозрюваного.

На підставі викладено захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в межах 300 (трьохста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень.

Крім того, захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та посилається на те, що повний текст оскарженої ухвали не був оголошеним 20.04.2026 року та лише 24 квітня 2026 року надійшов на його електронну адресу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження:

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 8) ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Так, відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до п. 2) ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 17 квітня 2026 року за участі сторін кримінального провадження, тобто для захисника та підозрюваного строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

27 квітня 2026 року на адресу апеляційного суду найшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року, яка була повернута ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2026 року, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення (а.с. 230 т. 2).

30 квітня 2026 року на адресу апеляційного суду найшла виправлена апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , в якій він просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року, оскільки не був обізнаний із мотивами прийнятого судом рішення та лише 24 квітня 2026 року отримав повний текст оскарженої ухвали (а.с. 2-10 т. 3).

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, копія ухвали була направлена адвокату ОСОБА_7 на його електронну адресу 24 квітня 2026 року (а.с. 154 т. 3). Інших підтверджень щодо отримання стороною захисту копії оскарженої ухвали матеріали провадження не містять.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 27.05.2019 року (справа №461/1434/18) дійшла висновку, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1ст. 117 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, доводи клопотання захисника ОСОБА_7 заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу осіб до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне поновити йому строк на апеляційне оскарження.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту відносно необґрунтованості підозри ОСОБА_8 та нелажного вручення йому повідомлення про підозру, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.278 КПК письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше 24 (двадцяти чотирьох) годин з моменту її затримання.

Як убачається із матеріалів справи, 14 квітня 2026 року о 16 год. 03 хв. (час фактичного затримання) ОСОБА_8 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, у присутності захисника ОСОБА_11 (а.с. 152-153 т. 2).

Того ж дня, 14 квітня 2026 року, о 21 год. 16хв. у присутності захисника ОСОБА_11 ОСОБА_8 особисто було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, яке у відповідності до вимог ст.ст. 277, 278 КПК складене слідчим та погоджене прокурором, що підтверджується їх підписами (а.с. 154-163 т. 2).

Апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування дотримано порядок повідомлення про підозру в даному кримінальному провадженні, а з огляду на відповідність складеної підозри вимогам ст.277 КПК, її не можна визнати незаконною та врученою всупереч вимогам КПК.

Разом з тим, лишається незрозумілим, як захисник ОСОБА_7 , посилаючись на відсутність у ОСОБА_8 статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що суперечить приписам ч.2 ст.177 КПК України та є підставою для відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК України).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28.11.2017, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, наданих апеляційному суду, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2024 за № 0000393 від 18.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.06.2021 року призначений на посаду директора КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. В його повноваження входить керівництво підприємством, що забезпечує централізоване водопостачання населенню та надає інші соціально-побутові послуги.

За версією органу досудового розслідування, у невстановлений точний час, утім не пізніше 20 листопада 2025 року у ОСОБА_8 , який обізнаний про попит серед місцевих мешканців на придбання піску в якості будівельної сировини, а також в силу займаної посади знає про можливість його використання в якості складових до сумішей, що закуповуються комунальним підприємством за результатами публічних закупівель для потреб будівництва та у зимовий період для підсипки доріг і тротуарів, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне видобування корисних копалин місцевого значення для його подальшої реалізації і використання.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше

20 листопада 2025 року, ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету особистого незаконного збагачення, організував незаконний видобуток корисних копалин місцевого значення, а саме піску.

ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із підлеглими йому працівниками КП «Кодимакомунсервіс», а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , підшукали територію, яка багата на поклади корисних копалин місцевого значення - піску.

Вказана ділянка надр розташована поблизу м. Кодима Подільського району Одеської області, в межах географічних координат: 48.100619, 29.091936; 48.102739, 29.099958; 48.098034, 29.104906; 48.094766, 29.099099, що логістично приваблива для здійснення доставки до міста та його околиць, а також дозволяє вживати заходи конспірації через віддаленість від поселень місцевих мешканців.

Реалізуючи злочинний план, у період часу з 20.11.2025 по 21.01.2026 ОСОБА_8 , надавав напряму та опосередковано через інженера комунального підприємства ОСОБА_12 вказівки водіям екскаватора-навантажувача добувати пісок із кар`єру, а водіям вантажівок - вивозити його з кар`єру до місць його тимчасового зберігання та доставки покупцям.

Діючи на виконання вказівок ОСОБА_8 , під контролем ОСОБА_12 , водії екскаватора-навантажувача марки «JCB 3CX», д.н.з. « НОМЕР_1 », ОСОБА_15 та ОСОБА_13 здійснили незаконний видобуток піску в кар`єрі, що розташований за вказаними координатами, а також завантажили його до вантажівок.

Діючи на виконання вказівок ОСОБА_8 під контролем ОСОБА_12 , залучені до протиправної діяльності водії вантажівок, а саме:

- ОСОБА_14 , використовуючи вантажівку марки «КАМАЗ 5511»,

д.н.з. « НОМЕР_2 », належну комунальному підприємству, забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_16 , використовуючи вантажівку марки «ЗИЛ 4316», д.н.з. « НОМЕР_3 », належну дружині директора - ОСОБА_19 , забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_17 , використовуючи вантажівку марки «КАМАЗ 55102», д.н.з.

« НОМЕР_4 », належний батькові директора - ОСОБА_20 забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_18 , використовуючи вантажівку марки «Volvo FL7», д.н.з.

« НОМЕР_5 », належному Кодимській міській раді, забезпечив вивезення піску із кар`єру.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи про відсутність у них спеціального дозволу на видобування корисних копалин та повноважень на проведення таких робіт, всупереч вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 16, 16-2, 19 Кодексу України «Про надра», здійснили незаконне видобування корисних копалин місцевого значення - піску поблизу м. Кодима Подільського району Одеської області, а саме в межах географічних координат: 48.100619, 29.091936; 48.102739, 29.099958; 48.098034, 29.104906; 48.094766, 29.099099, в обсязі 481 м?, з метою її подальшого збуту в якості будівельної сировини.

Ринкова вартість незаконного видобутого піску станом на 21.01.2026 складає 109 427,50 гривень.

Внаслідок самовільного користування надрами заподіяні збитки Державі становлять 490 523,8 гривень 80 копійок.

Крім того, ОСОБА_8 не пізніше 21.01.2026 вирішив змінити місце незаконного видобування піску, з метою попередження власного викриття правоохоронними органами через виявлення їх дій місцевою мешканкою.

Знайшовши іншу територію, що має запаси покладів піску, ОСОБА_8 надав вказівку змінити місце його незаконного видобування.

Вказана ділянка надр розташована поблизу м. Кодима Подільського району Одеської області, в межах географічних координат: 48.133994, 29.106760; 48.117369, 29.099717; 48.114439, 29.112272; 48.124102, 29.119332.

Реалізуючи злочинний план, у період часу з 21.01.2026 по 14.04.2026 ОСОБА_8 , надавав напряму та опосередковано через інженера комунального підприємства ОСОБА_12 вказівки водіям екскаватора-навантажувача добувати пісок із кар`єру, а водіям вантажівок - вивозити його з кар`єру до місць його тимчасового зберігання та доставки покупцям.

Діючи на виконання вказівок ОСОБА_8 , під контролем ОСОБА_12 , водії екскаватора-навантажувача марки «JCB 3CX», д.н.з. « НОМЕР_1 », ОСОБА_15 та ОСОБА_13 здійснили незаконний видобуток піску в кар`єрі, що розташований за вказаними координатами, а також завантажили його до вантажівок.

Діючи на виконання вказівок ОСОБА_8 , під контролем ОСОБА_12 , залучені до протиправної діяльності водії вантажівок, а саме:

- ОСОБА_14 , використовуючи вантажівку марки «КАМАЗ 5511», д.н.з. « НОМЕР_2 », належну комунальному підприємству, забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_16 , використовуючи вантажівку марки «ЗИЛ 4316», д.н.з. « НОМЕР_3 », належну дружині директора - ОСОБА_19 , забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_17 , використовуючи вантажівку марки «КАМАЗ 55102», д.н.з. « НОМЕР_4 », належний батькові директора - ОСОБА_20 забезпечив вивезення піску із кар`єру;

- ОСОБА_18 , використовуючи вантажівку марки «Volvo FL7», д.н.з. « НОМЕР_5 », належному Кодимській міській раді, забезпечив вивезення піску із кар`єру.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи про відсутність у них спеціального дозволу на видобування корисних копалин та повноважень на проведення таких робіт, всупереч вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 16, 16-2, 19 Кодексу України «Про надра», здійснили незаконне видобування корисних копалин місцевого значення - піску поблизу м. Кодима Подільського району Одеської області, а саме в межах географічних координат: 48.133994, 29.106760; 48.117369, 29.099717; 48.114439, 29.112272; 48.124102, 29.119332, в обсязі 850,4 м?, з метою її подальшого збуту в якості будівельної сировини.

Ринкова вартість незаконного видобутого піску станом на 14.04.2026 складає 193 466 гривень.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом оперуповноваженого УСР в Одеській області ДСР НП України; протоколом огляду від 20.11.2025 відкритої ділянки місцевості , розташованої за межами населеного пункту Кодима Роздільнянського району Одеської області за географічними координатами 48.05542271, 29.05543725, що свідчить про проведення робіт на кар`єрі з метою видобування корисної копалини, згідно якого об`єм земляних робіт (виїмки корисної копалини) складає 246 м3 (метри кубічні); технічним звітом з топографо-геодезичного вишукування земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська обл.. Подільський район, поблизу м. Кодима за географічними координатами : 48.05544142, 29.05545423, згідно якого об`єм земляних робіт (виїмки корисної копалини) складає 235 м3 (метри кубічні) ; протоколом огляду від 25.12.2025 щодо фіксування місця розташування кар`єру з видобутку корисної копалини місцевого значення піску; висновком гемологічного експертно-лабораторного дослідження №71000-4/2701/26-1, проведеного Державним гемологічним центром України, відібрані зразки проб сипучої суміші за своїми ідентифікаційними ознаками ідентифіковані як пісок, який є корисною копалиною, і зважаючи на значну кількість домішок, є корисною копалиною місцевого значення; відповіддю Державної служби геології та надр України від 06.01.2026 щодо відсутності дозволів на спеціальне користування надрами на земельні ділянки у КП «Кодимакомунсервіс» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, розташовані за межами м. Кодима Подільського району Одеської області, а саме в межах географічних координат: 48.100619, 29.091936; 48.102739, 29.099958; 48.098034, 29.104906; 48.094766, 29.099099 та 48.133994, 29.106760; 48.117369, 29.099717; 48.114439, 29.112272; 48.124102, 29.119332; протоколами про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_8 щодо його незаконної діяльності пов`язаної з незаконним видобутком корисної копалини місцевого значення -піску та надання вказівок на видобування піску на кар`єрі , під контролем ОСОБА_12 підлеглим працівникам ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ; протоколом про результати проведення візуального спостереження за місцем ; висновком судової експертизи за спеціальністю 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів», згідно якої ринкова вартість піску складає 109 427,50 гривень; розрахунком збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 16.03.2026 року; розрахунком збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 01.04.2026 року; допитами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Виходячи з наявних матеріалів, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та відповідно встановлення викладених вище обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра». При цьому встановлений вище рівень обґрунтованості підозри ОСОБА_8 щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, є мінімально можливим для застосування запобіжного заходу та достатнім, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Відхиляючи інші доводи захисту щодо необґрунтованості підозри, апеляційний суд звертає увагу, що на цьому етапі при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу суд не оцінює докази на предмет наявності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому діянь, а лише встановлює, що підозрюваний міг вчинити відповідні кримінальні правопорушення.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, колегія суддів, ретельно вивчивши матеріали судового провадження, приходить до висновку про те, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що органом досудового розслідування дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_21 із можливим вчиненням кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадження з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя констатував наявність у вказаному кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_8 ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, в той час як ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав недоведеними.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, які за приписами ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, та, у випадку встановлення його вини, за результатами судового розгляду кримінального провадження, останньому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років.

При цьому, оскільки ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, на переконання колегії суддів слідчий суддя обґрунтовано допустив наявність даного ризику.

Апеляційний суд також погоджується із висновками слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування передбачає проведення великого обсягу слідчих дій, пов`язаних з встановленням місцезнаходження та вилучення відповідних документів, які можуть містити відомості про незаконний видобуток корисних копалин та подальше їх реалізація, що під час проведення обшуків органом досудового розслідування виявлені не були, а тому є вірогідність того, що підозрюваний який обіймає посаду начальника КП "Кодимакомунсервіс" має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

З огляду на роль підозрюваного ОСОБА_8 як організатора кримінального правопорушення, слідчий суддя обґрунтовано допустиив наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки така роль свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності особи підозрюваного, його вплив на інших співучасників та наявність у нього реальних можливостей протидіяти кримінальному провадженню, натомість як досудове розслідування перебуває в активній фазі, та наразі органом досудового розслідування проводиться ряд оперативно (розшукових) заходів з метою встановлення всіх обставин вчинення злочину та причетних до його вчинення осіб, існує об`єктивна необхідність у відшуканні речей та документів, які можуть мати доказове значення для даного кримінального провадження та які станом на теперішній час органом досудового розслідування встановлені не були.

Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано відхилив наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не було наведено належного обґрунтування щодо причетності підозрюваного до вчинення ще інших кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний є раніше не судимим, має постійне місце проживання, одружений, має двох неповнолітніх дітей, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобіганню встановлених ризиків. Матеріали справи також не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

З огляду на викладене, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення визначеного ОСОБА_8 розміру застави, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому в абзаці 2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до клопотання слідчого, орган досудового розслідування просив визначити ОСОБА_8 заставу 4500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчим суддею було встановлено, що згідно Єдиного державних даних з основних публічних реєстрів для громадян та бізнесу, що ОСОБА_8 є засновником та співвласником з часткою 50 % Фермерського господарства «КОНКУРЕНТ-Р», , яке зареєстроване 07.06.2018 року, розташоване за адресою: 66032, Україна, село Сергіївка, Подільський р-н, Одеська обл., Кодимська ТГ, вулиця Пташенчука, будинок 39, дохід якого станом на 2025 рік склав 13 399 700 гривень.

Згідно відомостей щорічної декларації, поданої за 2025 рік; відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та долученими до клопотання реєстраційними картками транспортних засобів вбачається, що ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_19 в своєму активі мають:

Нерухоме майно: земельну ділянку площею 10818 м?; земельну ділянку площею 26737 м?; земельну ділянку площею 30936 м?; земельну ділянку площею 19368 м?; земельну ділянку площею 1000 м?; земельну ділянку площею 10000 м?; земельну ділянку площею 10000 м?; земельну ділянку площею 10000 м?; земельну ділянку площею 10933 м?; земельну ділянку площею 10494 м?; земельну ділянку площею 10496 м?;

Рухоме майно: мотоцикл марки «LIFAN»LF150-2E, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_6 ; причіп марки «ГКБ 8350», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_7 ; вантажний ТЗ марки «КАМАЗ 53212», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_8 ; причіп марки «PRU 22B», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_9 ; легковий ТЗ марки «ВАЗ 2121» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_10 ; вантажний ТЗ марки «DAF XF 95.480», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_11 ; вантажний ТЗ марки «ЗИЛ» моделі 4316 синього кольору д.н.з. НОМЕР_3 ; вантажний ТЗ марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 413 CDI», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_12 ; легковий ТЗ марки «HYUNDAI IX 35», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_13 ;

Водночас ОСОБА_8 за 2025 рік декларує отриманні ним доходи, які складаються з: заробітної плати, надання майна в оренду; іншої благодійної допомоги; іншої грошової допомоги; заробітної плати отриманої за сумісництвом; продажу рухомого майна; національного кешбеку; інших доході. Загальний розмір вказаних доходів складає: 1 793 176 грн.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжких злочинів, обставин інкримінованих йому злочинів, а саме того факту, що останній підозрюється у вчинені незаконного видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі, вчинене службовою особою з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, ролі підозрюваного ОСОБА_8 як організатора, з огляду на високий майновий стан підозрюваного, встановлені ризики, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 3005 (три тисячі п`ять) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

Колегія суддів зазначає, що застава застосовується не з метою, щоб її не змогли внести, а навпаки, з метою, щоб її могли внести і вказана сума була здатна забезпечити належну поведінку обвинуваченого (або підозрюваного) та повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєво необхідних для кожної людини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за загальним правилом застава у межах КПК не може бути альтернативою до тримання під вартою, адже сама по собі вона є значно м`якшим запобіжним заходом. Тримання ж під вартою є винятковим запобіжним заходом (частина 1 статті 183 КПК), а тому й альтернативна до нього застава у переважній більшості ситуацій визначається як для «виключного випадку» (частина 5 статті 182 КПК).

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для зменшення розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 , є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2026 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000393 від 18.04.2025 року, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Держаній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 12 червня 2026 року, в межах строку досудового розслідування, із визначенням застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4