Справа № 643/4361/26
Провадження № 1-кс/643/2039/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 20.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова 05.03.2026 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 20.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 за ч. 5 ст. 426-1 КК України, в якій заявник скарги просить постанову слідчого скасувати, зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання від 19.02.2026, в порядку ст. 220 КПК України, та прийняти законне і вмотивоване рішення щодо кожної заявленої вимоги з урахуванням правової оцінки слідчого судді та вимог ст.ст. 55, 220 КПК України.

В обґрунтування заявлених вимог заявник скарги зазначає, що старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 20.02.2026 винесено постанову про відмову у визнанні її потерпілим у кримінальному провадженні №0004270 від 17.02.2026 за ч. 5 ст. 426-1 КК України. Постанову слідчого вважає такою, що базується на формальних висновках слідчого, котрі не відповідають вимогам щодо вмотивованості процесуальних рішень. ОСОБА_3 зазначає, що являється рідною сестрою військовослужбовця ОСОБА_5 , який зник під час виконання бойового завдання та обставин, що досліджуються в межах кримінального провадження № 0004270 від 17.02.2026. Водночас оскаржувана постанова не містить жодних очевидних та достатніх підстав для висновку про відсутність шкоди.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 05.03.2026 за скаргою відкрито провадження, призначено дату та час судового засідання, в судове засідання викликано учасників, в органу досудового розслідування витребувано матеріали кримінального провадження № 0004270 від 17.02.2026.

09.03.2026 через канцелярію суду (вх. № 13809) надійшло клопотання заявника скарги про розгляд матеріалів скарги без її участі, скаргу підтримала у повному обсязі.

11.03.2026 через канцелярію суду (вх. № 14533/26) при супровідному листі витребувані матеріали кримінального провадження в одному томі надійшли до слідчого судді.

Уповноважена особа Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, до суду не з`явилась, про засідання повідомлялася належним чином, клопотань та заяв до слідчого судді не надходило. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, ознайомившись з матеріалами скарги, дослідивши матеріали витребуваного кримінального провадження, оцінивши докази, дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно норми ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 20.02.2026 ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання від 19.02.2026 про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 за ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчий прийняв дане процесуальне рішення, покликаючись на те, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 на момент винесення постанови не встановлено доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 завдано фізичної, майнової чи моральної шкоди, що в свою чергу, на думку слідчого, свідчить про відсутність фактичних умов визнання її потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Однією з ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого нормою ч. 5 ст. 426-1 КК України, виступає істотна шкода, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з самим кримінально-протиправним діянням.

Таким чином, кримінальне правопорушення, досудове розслідування в якому проводиться у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026, являє собою злочин з матеріальним складом.

Злочин з матеріальним складом є закінченим тільки при настанні суспільно-небезпечних наслідків, визначених обов`язковими ознаками того чи іншого злочину.

Активна функція потерпілого в кримінальному процесі набуває особливого значення для досягнення істини під час досудового розслідування кримінальних правопорушень з матеріальним складом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною третьою ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, лише за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги та матеріалів кримінального провадження встановлено, що саме за скаргою ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 11.02.2026 уповноважену службову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, зобов`язано невідкладно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 20.01.2026.

Зазначена вище обставина є підставою, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 55 КПК України, для визнання особи потерпілим та надання їй можливості користуватися більш широким спектром процесуальних прав, визначених ст. 56 КПК України.

Крім того, заподіяння шкоди потерпілому можливо встановити під час здійснення досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих дій за участю потерпілого, а тому відсутні будь-які правові підстави для відмови заявнику в залученні його до кримінального провадження в якості потерпілого.

Враховуючи викладене вище, керуючись загальними засадами кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, слідчий суддя прийшов до висновку, що постанова слідчого від 20.02.2026 про відмову у задоволенні клопотання є необґрунтованою в порядку, визначеному ч. 5 ст. 55 КПК України, а відтак підлягає скасуванню.

Згідно норми ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Нормою ст. 40 КПК України чітко визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Способи судового контролю згідно правового висновку, визначеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2019, провадження № 11-945сап18, обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування.

У постанові від 14.02.2023 у справі №405/680/22 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, що при цьому не нівелює собою можливість забезпечення судового контролю за досудовим розслідуванням за наявності передбачених законом підстав.

Тобто клопотання ОСОБА_3 від 19.02.2026 підлягає повторному розгляду слідчим в межах компетенції.

Матеріали кримінального провадження № 0004270 від 17.02.2026 після дослідження для розгляду матеріалів скарги заявника підлягають поверненню до органу досудового розслідування, котрий їх надав.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 26, 110, 220, 243, 244, 284, 303 - 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Скаргу задоволити.

Постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 20.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України - скасувати.

Зобов`язати старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 19.02.2026 про визнання її потерпілим у кримінальному провадженні № 0004270 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0004270 від 17.02.2026 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1