КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1456/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , а саме:

- мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього;

- годинник «Rolex» сріблястого кольору;

- предмети, схожі на грошові кошти, а саме: долари США в сумі 100 (сто) тисяч, кожна купюра номіналом по 100 доларів США;

- «договор № 42305.978.5.3825.6500539 о вкладе «Управляй» (Сбербанк Росии)» від 08.05.2015 на 2 арк.;

- касовий ордер 0402008 на 1 арк.;

- візитна картка ОСОБА_10 на 1 арк.;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк.;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк.;

- комерційна пропозиція на 1 арк.;

- договір купівлі-продажу автомобіля № на 18 арк.;

- специфікація від 27.03.2025 на 3 арк.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями та заявою про уточнення позовних вимог, у якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2025, в тій частині, якою було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_6 , - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000109 від 05.08.2024 в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього, мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 годинник «Rolex» сріблястого кольору, які належать ОСОБА_6 .

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді від 08.12.2025 року оскаржується лише в частині задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 .

Вважає, що вищезазначена ухвала суду в оскаржуваній частині незаконна і необгрунтована та підлягає скасуванню у зв?язку з тим, що судом при розгляді справи було допущено неповноту судового розгляду, а також висновки слідчого судді, викладені в ухвалі суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до ст.ст. 409-412 КПК України є обов`язковою ознакою скасування вищезазначеної ухвали суду. Оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України.

Так, 31.10.2025 року слідчий ГСУ ДБР провів обшук за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва. Житлове приміщення, в якому проведено обшук, не є власністю ОСОБА_6 .

Під час обшуку було вилучено грошові кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, ноутбук SONY SVP 132A1CV чорного кольору із зарядним пристроєм, мобільний телефон iPhone 16 Pro Мах із зарядним пристроєм, годинник ROLEX сріблястого кольору, інші документи, та речі, зокрема ті, що не належать на праві власності ОСОБА_6 .

В протоколі обшуку слідчий вказав про те, що вилучене під час обшуку майно має доказове значення у кримінальному провадженні. При цьому, в ухвалі слідчого судді не було передбачено право слідчого на вилучення вищевказаного майна.

Право власності ОСОБА_6 на грошові кошти станом на день звернення з даною апеляційною скаргою ніким не оскаржено та не скасовано у визначеному законом порядку.

ОСОБА_6 позбавлена можливості користуватися вилученими в неї грошовими коштами для потреб своєї сім`ї. На утриманні ОСОБА_6 перебуває двоє неповнолітніх дітей, які навчаються в м. Дніпро.

ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю як фізична особа-підприємець з 23 жовтня 2013 та як ФОП перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровської області з 24.10.2013. ОСОБА_6 з 2014 року є одноосібним власником ТОВ «Успішний косметолог» ( ). На ім`я ОСОБА_6 зареєстрована торгова марка :i-cosmetolog.

Підприємець ОСОБА_6 є офіційним дистриб`ютором в Україні відомих торгівельних марок продуктів харчування спеціального оздоровчого використання та косметичних засобів : GUNA ( Італія ) та MARCEL ETOILE ( Швейцарія).

Сукупний дохід ОСОБА_6 від підприємницької діяльності за 2013 - 2024 роки перевищує вартість вилученого в неї слідчими під час обшуків майна та грошових коштів.

Грошові кошти перебували в одноособовому володінні та користуванні саме ОСОБА_6 . Будь-яка інша особа не мала законних прав на користування та розпорядження вилученими у ОСОБА_6 грошовими коштами, що підтверджується відповідними достовірними та допустимими доказами, які представники власника майна долучили до матеріалів даної справи.

Матеріали справи не містять жодного достовірного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_11 мав право розпорядження грошовими коштами, що належать на праві власності ОСОБА_6 , що могло б відповідати правовій конструкції «можливості прямо чи опосередковано вчиняти щодо цього активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним».

ОСОБА_6 не була допитана як свідок в даному кримінальному провадженні відносно вилучених в неї під час обшуку грошових коштів. Підозра їй та ОСОБА_11 не була пред`явлена. Однак, незважаючи на вищенаведене, відносно її майна було вжито найбільш обтяжливе з передбачених КПК України обмеження права власності.

Ані прокурор у клопотанні, ані слідчий суддя в ухвалі не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника. Вказане є прямим порушенням вимог ст. ст. 171, 173 КПК України.

З матеріалів справи не вбачаються підстави для накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення його збереження, як речового доказу у кримінальному провадженні.

Формальне віднесення вилученого під час обшуку майна до речових доказів жодним чином не може підмінювати необхідності встановлення слідчим суддею фактів значення такого майна для відповідного кримінального провадження. Грошові кошти, вилучені у ОСОБА_6 під час обшуку, слідчим не оглядалися та не описувалися за їх серією та номером.

Тобто, в розумінні ст. 98 КПК України, вилучені у ОСОБА_6 під час обшуку грошові кошти, не можуть бути визнані речовими доказами, відповідно прокурором не доведено наявності правової підстави для арешту майна, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Позбавлення права розпорядження грошовими коштами є втручанням у право мирного володіння своїм майном. Є цілком очевидним, що накладення арешту на грошові кошти перешкодить ОСОБА_6 належним чином утримувати себе та своїх неповнолітніх дітей під час воєнного стану. Представник просив суд врахувати те, що в контексті забезпечення права на володіння майном, яке в багатьох випадках тісно пов?язано з правом на особисте та сімейне життя.

Слідчим суддею не враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_6 , чим порушено п. 5 та 6 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Задоволення вказаного клопотання прокурора в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 із забороною розпорядження та користування майном, та як наслідок, постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді, суперечить завданням кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не була доведена необхідність арешту майна, що належить ОСОБА_6 , а висновки слідчого судді в ухвалі про обгрунтованість клопотання прокурора та про необхідність накладення арешту на вищевказане майно не відповідають фактичним обставинам справи та є необгрунтованими.

Таким чином, слідчий суддя фактично розглянула клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 без врахування доводів та заперечень представників власника майна на підставі недопустимих доказів.

Вказані істотні порушення кримінального процесуального закону під час розгляду скарги призвели до постановлення незаконного судового рішення, неповноти судового розгляду, що згідно ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

У доповненнях до апеляційної скарги, поданих представником власника майна ОСОБА_7 04.02.2026, апелянт вказує, що мотивів щодо відповідності вилученого у ОСОБА_6 майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, не зазначено в постанові слідчого та у клопотанні прокурора.

Також вказує, що ОСОБА_6 позбавлена можливості користуватися вилученими в неї грошовими коштами для потреб своєї сім`ї. На утриманні ОСОБА_6 перебуває двоє неповнолітніх дітей, які проживають та навчаються в м. Дніпро.

В судове засідання не з`явилась власник майна, про дату, час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників власника майна ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який щодо апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді фактично оскаржена в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього, мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 , годинник «Rolex» сріблястого кольору, які належать ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на вищезазначене майно.

Законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині задоволення вимог клопотання прокурора про арешт іншого майна, зазначеного в ухвалі, колегією суддів не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва офісу Генерального прокурора України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000109 від 05.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що заступник керівника ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - далі ОСОБА_11 , за пособництва своїх підлеглих, у тому числі начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) біоресурсів, природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Дніпропетровської області ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розробив механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання за приховування фактів недотримання вимог природоохоронного законодавства, під час їх виробничої діяльності в частині утилізації відходів, які утворюються під час виробничої діяльності.

Зокрема, згідно з пунктом 2 Постанови протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) в окремих сферах, виключно на підставі рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері, за наявності загрози, що має значний негативний вплив, у тому числі, на захист навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", однією з підстав для позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду навколишньому природному середовищу.

Таким чином, з метою вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання службові особи ДЕІ Придніпровського округу розробили злочинну схему штучного створення підстав проведення позапланових перевірок у піднаглядних суб`єктів господарювання.

Так, в ході досудового розслідування отримано інформацію про те, що головний спеціаліст відділу управління персоналом ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_13 , за вказівкою свого керівника ОСОБА_12 , з метою визначення потенційного об`єкту, з якого має намір отримати неправомірну вигоду, розсилає запити про надання інформації щодо кількості відходів які суб`єкт господарювання утворює, декларує та утилізує. Отримавши позитивну інформацію від конкретних суб`єктів господарювання, ОСОБА_12 дає вказівку своєму підлеглому - головному спеціалісту відділу державного екологічного нагляду контролю тваринного світу та біоресурсів ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_14 підшукати фіктивного заявника (фізичну особу), від якого в подальшому отримує завідомо неправдиве повідомлення про екологічну загрозу від такого підприємства, що дає підстави виїзду на місце утилізації відходів зазначеними підприємствами та проведення перевірки. Після проведення перевірки за заявою фіктивного заявника, ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_11 пропонує представникам суб`єктів господарювання укласти формальні договори на утилізацію відходів з рядом товариств, які є підконтрольними ОСОБА_11 в замін на приховування виявлених порушень.

Під час здійснення незаконної діяльності ОСОБА_12 користується автомобілем Volksvagen POLO д.н.з. НОМЕР_3 , який зареєстрований на його дружину ОСОБА_15 , яка до цього було зареєстрована на матір ОСОБА_11 .

Встановлено, що ОСОБА_12 фактично користується даним транспортним засобом, але не зазначає його у щорічній декларації. Так окрім цього зафіксовано придбання вказаного авто із заниженою його вартістю, а саме при укладанні договору купівлі-продажу була вказана ціна за т/з у розмірі 25 тис. грн., хоча ринкова ціна даного авто становить 200-250 тис. гривень.

Організовуючи вищезазначені злочинні дії, направлені на вимагання неправомірної вигоди від підконтрольних суб`єктів господарювання, ОСОБА_11 , являючись службовою особою уповноваженою на виконання функцій держави, набув активів, вартість яких більше ніж на три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб перевищує його законні доходи.

Зокрема під час проведення, в рамках негласної слідчої (розшукової) дії, під час телефонної розмови особистий водій-охоронець ОСОБА_11 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_2 , користується транспортним засобом RENAULT LODGY д.н.з. НОМЕР_4 , та обізнаний з протиправною діяльністю останнього, повідомив свого товариша ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_11 з метою приховати свої незаконні статки оформив на нього нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 та три паркомісця у цьому ж будинку за № 280, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

Обізнаність ОСОБА_16 в незаконній діяльності ОСОБА_11 підтверджується іншими матеріалами НСРД та юридичними фактами, а саме останній є колишнім директором ТОВ «Серпень-9» , колишнім директором та засновником ТОВ «ВКФ НАЙС», що розміщується в м. Дніпро по вул. Киринаківська, 14, де знаходиться занедбана одноповерхова будівля, в якій немає жодної особи, будь-якої діяльності не здійснюється та діючим власником ТОВ «Листопад-9» , а на теперішній час, виконує роль охоронця-водія ОСОБА_11 , проживає у квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 та користується транспортним засобом, яке раніше належало ТОВ «ВКФ НАЙС». Крім цього ОСОБА_16 володіє нерухомістю, а саме квартирами, які фактично належать ОСОБА_11 . Також ОСОБА_16 є колишнім керівником ТОВ «БІЗНЕСІНВЕСТКОНСАЛТИНГ» , яке було зареєстроване за адресою м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 2, кінцевим бенефіціарним власником якого є компанія «Веспано лімітед», яка зареєстрована на Кіпрі.

Також, в рамках досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 не зважаючи на щорічний офіційний дохід у розмірі 377 788 грн., сумісно з гром. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та її дітьми, постійно проживає у заміському комплексі для відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », за адресою: АДРЕСА_1 , за матеріалами НСРД орендуючи його за 2 тис. доларів США на місяць у його власника ОСОБА_18 , інд. НОМЕР_6, а також має у власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 », орієнтовною вартістю не менше 200 тис. доларів США, який оформлений на його дружину ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також, під час проведення НСРД та виконання доручення встановлено що ОСОБА_6 , у мобільному телефоні якої міститься інформація щодо незаконної діяльності та збагачення ОСОБА_11 , окрім бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_5», проживає за адресою: АДРЕСА_7 . Окрім того, в рамках НСРД, а також аналітичних та оперативних заходів установлено, що ОСОБА_11 приховуються від держави наступні об`єкти нерухомого та рухомого майна:

- транспортний засіб BMW 750LI д.н.з НОМЕР_5 2016 року випуску, першочергово куплений на охоронця ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , орієнтовних місячний дохід якого становить 15 тис. грн., а в подальшому перереєстрований на сина ОСОБА_11 , а саме на ОСОБА_21 , яким фактично користується ОСОБА_11 , та орієнтовна вартість якого становить 1 млн. 500 тис. грн.;

- нежитлове приміщення, зареєстроване 06.08.2021 на батька дружини ОСОБА_11 - ОСОБА_22 - ОСОБА_23 1940 року народження, у якого відсутні офіційні джерела доходу, розміром частки 1/3, загальною площею 334,5 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_9 , орієнтовна вартість 4 млн. грн.

- адміністративна будівля, загальною площею 962.5 кв. м., зареєстрована 05.02.2020, АДРЕСА_10 , орієнтовна вартість близько 20 млн. грн., придбана ОСОБА_11 та належить ТОВ «Серпень-9», засновником та власником якого є батько його дружини - ОСОБА_23 ;

- домоволодіння, загальною площею 77.1, зареєстроване 11.11.2020, АДРЕСА_11 , орієнтовна вартість 3 млн. грн., розмір частки 36/100, придбане ОСОБА_21 та зареєстроване на сестру ОСОБА_22 - ОСОБА_24 , на теперішній час за вищевказаною адресою відсутнє вищевказане домоволодіння, а територія за вищевказаною адресою використовується як комерційна, а саме для надання платних послуг з паркування;

- домоволодіння, загальною площею 201.8 км. м, придбане ОСОБА_11 та зареєстроване 25.01.2022 на його маму - ОСОБА_25 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , орієнтовна вартість 1 млн. 300 тис. грн.

- нежитлові приміщення зареєстровані у 2021 році, загальною площею більше 400 кв. м, за адресою: АДРЕСА_13 , приміщення 436-1, 437 та 438 орієнтовна загальна вартість яких становить 5 млн. грн., придбані ОСОБА_11 та зареєстровані на рідну сестру ОСОБА_26 , доходи якої у період з 2022 року по теперішній час склали 512 тис. 500 грн., частина яких, а саме приміщення 436-2 яке було виділене ОСОБА_11 з приміщення НОМЕР_7 було у 2025 році реалізовано за заниженою вартістю з метою приховання їх фактичної вартості та мінімізації сплати податкових зобов`язань. Таким чином у власності у ОСОБА_26 залишились приміщення №: 436-1, 437, 438.

- квартира за адресою: АДРЕСА_14 , яка зареєстрована за ОСОБА_16 в 2015 році, а перереєстрована на довірену особу ОСОБА_11 - ОСОБА_27 . На даний час у вказаній квартирі мешкає ОСОБА_28 яка згідно матеріалів НСРД в минулому являлася особою яка була пов`язана з ОСОБА_11 спільним побутом, тобто мала з останнім спільний бюджет, в тому числі для спільного користування, здійснення спільних витрат в тому числі на продукти харчування, дозвілля, утримання житла, його ремонт та перебувала у відносинах які притаманні подружжю.

- квартира за адресою: АДРЕСА_15 придбане ОСОБА_11 та зареєстроване на його дружину ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка займається фактичним веденням бухгалтерії підконтрольних ОСОБА_11 фірм, легалізацією придбаного ОСОБА_11 майна та колишня засновниця ТОВ «Серпень-9» .

В березні 2025 року ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом своєї знайомої ОСОБА_6 , в м. Дніпрі не впорався з керуванням та пошкодив його. У зв?язку з цим ОСОБА_11 придбав ОСОБА_6 авто MERCEDES-BENZ НОМЕР_8 вартістю 4 560 000 грн. з подальшим встановленням на нього додаткових опцій на суму 74 тисячі гривень. Тобто зазначене авто придбане ОСОБА_11 та зареєстроване на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

31.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.10.2025 справа № 757/49087/25-к проведено обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, недопущення знищення та переховування речових доказів та документів, які будуть мати суттєве значення для розслідування даного кримінального провадження, під час якого виявлено та вилучено наступне:

- мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ;

- ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього;

- годинник «Rolex» сріблястого кольору;

- предмети, схожі на грошові кошти, а саме: долари США в сумі 100 (сто) тисяч, кожна купюра номіналом по 100 доларів США;

- «договор № 42305.978.5.3825.6500539 о вкладе «Управляй» (Сбербанк Росии)» від 08.05.2015 на 2 арк;

- касовий ордер 0402008 на 1 арк;

- візитна картка ОСОБА_10 на 1 арк;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк;

- комерційна пропозиція на 1 арк;

- договір купівлі-продажу автомобіля № на 18 арк;

- специфікація від 27.03.2025 на 3 арк.;

- срібна пам`ятна монета серії «Духовні скарби України»;

- срібна пам`ятна монета «Петриківський розпис»;

- годинник Cartier.

Вилучені в ході обшуку речі та документи постановою слідчого від 31.10.2025 визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

07.11.2025 року (клопотання датоване 31.10.2025) прокурор другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт, з забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись, на майно, вилучене під час обшуку 31.10.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 , а саме:

- мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього;

- годинник «Rolex» сріблястого кольору;

- предмети, схожі на грошові кошти, а саме: долари США в сумі 100 (сто) тисяч, кожна купюра номіналом по 100 доларів США;

- «договор № 42305.978.5.3825.6500539 о вкладе «Управляй» (Сбербанк Росии)» від 08.05.2015 на 2 арк;

- касовий ордер 0402008 на 1 арк;

- візитна картка ОСОБА_10 на 1 арк;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк;

- комерційна пропозиція на 1 арк;

- договір купівлі-продажу автомобіля № на 18 арк;

- специфікація від 27.03.2025 на 3 арк.;

- срібна пам`ятна монета серії «Духовні скарби України»;

- срібна пам`ятна монета «Петриківський розпис»;

- годинник Cartier.

Клопотання прокурор мотивував тим, що в ході досудового розслідування виникла та існує на даний час необхідність у збереженні речових доказів у вигляді вищевказаних вилучених речей із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

З метою досягнення дієвості цього провадження, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на вказане майно.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказами вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин.

Крім того, надання вилученого мобільного телефону разом з інформацією, що на ньому міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження - судової комп`ютерно-технічної експертизи.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу другого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпоряджання та користування, яке вилучено 31.10.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , а саме:

- мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 ;

- ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього;

- годинник «Rolex» сріблястого кольору;

- предмети, схожі на грошові кошти, а саме: долари США в сумі 100 (сто) тисяч, кожна купюра номіналом по 100 доларів США;

- «договор № 42305.978.5.3825.6500539 о вкладе «Управляй» (Сбербанк Росии)» від 08.05.2015 на 2 арк.;

- касовий ордер 0402008 на 1 арк.;

- візитна картка ОСОБА_10 на 1 арк.;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк.;

- договор об эксклюзивном представительстве № 0107UA на 5 арк.;

- комерційна пропозиція на 1 арк.;

- договір купівлі-продажу автомобіля № на 18 арк.;

- специфікація від 27.03.2025 на 3 арк.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовлено.

З таким рішенням слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього, мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 годинник «Rolex» сріблястого кольору, які належать ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя зазначив, що зазначене в ухвалі майно підпадає під ознаки речових доказів, оскільки воно могло бути здобуте злочинним шляхом, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Так, задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, могло бути набутим злочинним шляхом, або може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та визнане речовим доказом постановою слідчого від 31.10.2025 року у даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає вимогам речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що дане майно могло бути здобутим злочинним шляхом та може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу власника майна з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що власниця майна є добросовісним набувачем арештованого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення про те, що вилучене майно може містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та могло бути здобутим злочинним шляхом, а тому зазначене майно, а саме: грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, ноутбук SONY SVP132A1CV та зарядний пристрій до нього, мобільний телефон IPhone 16 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 ,IMEI 2: НОМЕР_2 , годинник «Rolex» сріблястого кольору, які належать ОСОБА_6 , відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Твердження апелянта про непричетність власника ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, а також те, що їй не вручалась підозра, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4