Справа № 297/1381/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/999/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину, та покладено на нього обов`язки, відповідно до положень п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 у невстановлений слідством день, час та місці, діючи умисно, з метою незаконного збуту бойових припасів, у порушення Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року, незаконно придбав корпус гранати типу РГД-5 з маркуванням Е 18-87 «Т», запал до ручної гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням 111-86 11, ручну гранату RG-4 з маркуванням, 514/94 tno, які переніс та заховав до закинутої будівлі неподалік вул. Каштей у с. Батрадь, Берегівського району, Закарпатської області, а також п`ять ручних гранат RG-4, які переніс та заховав до закинутої будівлі неподалік вул. Центральної у с. Кідьош, Берегівського району, Закарпатської області, де без передбаченого законом дозволу зберігав бойові припаси з метою подальшого незаконного збуту.

У подальшому, 20 лютого 2025 року о 17 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля закинутої будівлі неподалік вул. Каштей у с. Батрадь, Берегівського району, Закарпатської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і суспільну небезпечність з метою незаконного збуту бойових припасів та особистого збагачення, за грошові кошти в сумі 3000 грн. незаконно збув громадянину ОСОБА_10 , який у встановленому законом порядку був залучений працівниками правоохоронних органів до проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та діяв під їх контролем, корпус гранати типу РГД-5 з маркування Е 18-87 «Т», запал до ручної гранати типу УЗРГМ-2 з маркуванням 111-86 11, які згідно висновку експерта № СЕ-19/107-25/2695-ВТХ від 19 березня 2025 року є корпусом ручної осколкової гранати РГД-5 та засобом ініціювання вибуху запалом УЗРГМ-2 для ручних гранат, які у конструктивному поєднанні являються бойовим припасом ручною осколковою гранатою РГД-5, ручну гранату RG-4 з маркуванням, 514/94 tno, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/107-25/2694-ВТХ від 07 березня 2025 року є ручною наступальною гранатою RG-4, боєприпасам, придатним до вибуху, які ОСОБА_10 видав працівникам правоохоронних органів.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 24 лютого 2025 року о 07 год. 59 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи біля закинутої будівлі неподалік вул. Центральної у с. Кідьош, Берегівського району, Закарпатської області, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність і суспільну небезпечність з метою незаконного збуту бойових припасів та особистого збагачення, за грошові кошти в сумі 7000 грн., незаконно збув громадянину ОСОБА_10 , який у встановленому законом порядку був залучений працівниками правоохоронних органів до проведення негласної слідчої (розшукової) дії у виді контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки та діяв під їх контролем, п`ять ручних гранат типу RG-4, які згідно висновку експерта № СЕ-19/107-25/2697-ВТХ від 06 березня 2025 року є ручними наступальними гранатами RG-4, боєприпасами, придатними до вибуху, які ОСОБА_10 видав працівникам правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі прокурор Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошує, що місцевий суд не врахував, що злочини у сфері незаконного обігу вибухових пристроїв, зброї та бойових припасів - це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб.

Акцентує, що обсяг вилученої вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин свідчить про значну суспільну небезпечність дій обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 не припинив свою протиправну поведінку, а його щире каяття без надання правоохоронним органам інформації про реальне походження вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин є нікчемним, отже підстав застосовувати положення ст. 75 КК України нема.

Просить дослідити характеризуюючі обвинуваченого відомості подані сторонами, інформацію про витрати на проведення судових експертиз, що свідчить про вилучений в обвинуваченого значний обсяг бойових припасів.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_9 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч.2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка згідно положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст. 75 КК України і реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду і за своєю правовою природою є дискреційною функцією, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи і різного роду факторів та критеріїв, що впливають на покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, покликаючись на наявність об`єктивно встановленої обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги висновок досудової доповіді фахівця І категорії Берегівського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_11 від 23 травня 2025 року про результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_7 , що показали середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення, середній рівень ризику небезпеки для суспільства та окремих осіб, а також можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк та звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладанням на нього відповідних обов`язків, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу винного, який раніше несудимий, пенсіонер і призначив покарання в межах санкції ч.1 ст. 263 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, та всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, навівши у вироку переконливі мотиви на підтвердження прийнятого рішення.

Таким чином, колегія суддів об`єктивно констатує, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відтак, на переконання колегії суддів, застосування відносно обвинуваченого інституту, так званого умовного звільнення, не суперечить загальним засадам призначення покарання і забезпечить досягнення його мети.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2025 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4