Ширяївський районний суд Одеської області
19.03.2026 Справа №: 511/1303/25 Провадження № 1-кп/518/39/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному 13.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ширяївським районним судом Одеської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України.

Прокурор подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке підтримав у судовому засіданні.

Клопотання обґрунтовано тим, що за обставин викладених в обвинувальному акті, громадянин України ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, за попередньою змовою, будучи обізнаними із тимчасовими обмеженнями, які діють на період дії правового режиму воєнного стану щодо осіб чоловічої статі призовного віку, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 та громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , є призовниками та не мають законних підстав для виїзду за межі території України, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зокрема вжив заходів для незаконного переправлення особи чоловічої статі призовного віку через державний кордон України, але злочин ним не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки завершенню його вчиненню завадили працівники Служби Безпеки України.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 23.01.2026 відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Судовий розгляд обвинувального акту не завершений.

На думку прокурора, підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відсутні, оскільки ризики, що обґрунтовували необхідність обрання запобіжного заходу не зменшились і жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не може запобігти заявленим ризикам. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України і які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та інше.

Обґрунтовуючи позицію про збереження актуальності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, прокурор зазначає, що переховування від суду підтверджується тим, що обвинувачений має знання щодо нелегального перетину державного кордону, до чого його може спонукати, зокрема, встановлена кримінальним законом відповідальність за вчинення інкримінованого йому особливо тяжкого злочину у цьому кримінальному провадженні та обізнаності останнього про способи та методи нелегального перетину державного кордону, також, у держави наразі з об`єктивних причин через дії російської федерації відсутні можливості належним чином контролювати його поведінку та місцезнаходження, а також державний кордон у місцях активних бойових дій.

Крім того, ОСОБА_4 12.10.2023 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а також останній перебуває на обліку у лікаря нарколога на «Д» обліку з 2018 року, діагноз «Опіоїдна залежність».

При визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у інкримінованому злочині.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні підтверджується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків шляхом їх безпосереднього допиту, водночас суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку передбаченому ст. 225 КПК України, а також із врахуванням того, що на даний час не встановлено всіх осіб задіяних у вчинені кримінального правопорушення, а також в силу тяжкості покарання що йому загрожує, чим може примусити до зміни показань чи до відмови від їх надання.

Враховуючи суспільно небезпечний характер вищевказаного кримінального правопорушення та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його судом винним, є всі підстави вважати, що обвинувачений з високим ступенем ймовірності може вчинити вищезазначені дії, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 266240 гривень.

Враховуючи характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у безальтернативному позбавленні волі, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик переховування від органу досудового розслідування, спілкування із свідками та невстановленими співучасниками вчинення кримінальних правопорушень, а також тиску на них, оскільки ОСОБА_4 відомі їхні персональні дані, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та Інтернет зв`язку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_4 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними ні негласними засобами контролю, таким чином забезпечуючи подальше функціонування та вчинення учасниками тяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_4 12.10.2023 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 310 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а також останній перебуває на обліку у лікаря нарколога на «Д» обліку з 2018 року, діагноз «Опіоїдна залежність».

З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, водночас просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Також, обвинувачений подав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 463372741 від 09.02.2026 року, відповідно до якого у власності обвинуваченого є об`єкт житлової нерухомості.

Перевіривши доводи клопотання і заперечень, заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права людини на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є законність.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

За змістом п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 177 КПК.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У розумінні ст. 9 Конституції України - Конвенція про захист прав людини, Протоколи до Конвенції та Рішення ЄСПЛ - є частиною національного законодавства.

У рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» (№ 30671/04 від 23.02.2012 р.) вказано підстави для тримання під ватою мають бути підтверджені фактами.

У п. 85 Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» (№ 40107/02 від 10.02.2011 р.) зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи.

Як зазначено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р.: будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою.

Згідно з Постановою №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Ч. 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має визначене та постійне місце проживання, підтримує сімейні зв`язки з матір`ю та співмешканкою, має умови для виконання обов`язків, які можуть бути покладені на нього судом у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

У зв`язку з наведеним, оцінивши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 діб задоволенню не підлягає, оскільки під час судового засідання прокурором не доведено, що зазначені ним ризики не можуть бути усунуті шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, при цьому суд враховує дані про особу обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, наявність у нього стійких соціальних зв`язків.

Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді домашнього арешту застосовується до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статті яких передбачає позбавлення волі.

Ч. 1 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відтак, беручи до уваги, стадію судового розгляду цього кримінального провадження, період тримання особи під вартою, обставини повідомлені стороною захисту щодо особи обвинуваченого, зменшення ризиків зі сплином часу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 1, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 331, 369, 370 - 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був продовжений ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 23.01.2026 року змінити на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 17 травня 2026 року включно, заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги в Кіровоградській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття), перебування в укритті, та у випадку рятування життя та здоров`я.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, який розглядає це кримінальне провадження;

- без дозволу суду не відлучатися з населеного пункту, в якому зареєстрований та проживає;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваними в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти із зали суду негайно.

Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що порушення умов цілодобового домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту направити для виконання, негайного взяття на облік до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого Новоукраїнського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області.

Ухвалу суду надіслати до ВП №2 Березівського РВП ГУНП в Одеській області для виконання, до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду через Ширяївський районний суд Одеської області.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.03.2026 року.

Суддя ОСОБА_1