ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_8

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України, але з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій просить ухвалу суду відносно ОСОБА_9 скасувати, постановити нову, якою продовжити ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Вказує, що ухвалою суду від 02.09.2025 року визначено запобіжний захід ОСОБА_9 без визначення застави. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177-178 цього кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. Також, судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_9 скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила ПДР, вчинив дії, що свідчать про підвищений ступінь зневаги до правил безпеки.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 5 Європейської Конвенції з прав людини зазначено, що законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні Європейського суду з прав людини (справа «Мацнеттер проти Австрії») зазначено, що підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність ризиків, зокрема вчинення обвинуваченим подальших правопорушень.

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, внаслідок якого загинуло дві людини, одна з яких є неповнолітньою.

При винесені рішення, суддя вказав, що через тривалий час об`єктивні причини (не явка потерпілої ОСОБА_10 в судові засідання, потерпіла ОСОБА_11 померла ) суд не може провести навіть підготовче судове засідання, ОСОБА_8 перебуває тривалий час під вартою, тому суд вважає за можливе визначити розмір застави відповідно до ст. 182 ч 5 КПК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним рішенням судді, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення він не в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, тому вважає, що суд прийшов до передчасного рішення про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_9 .

Під час розгляду клопотання, а також на час перегляду ухвали слідчого судді за апеляційною скаргою прокурора ризики, передбачені ст. 177 КПК України є реальними та існують на даний час, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, так як він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, скоєння дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння, яке призвело до смерті двох потерпілих, одна з яких є неповнолітньою та яке відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою без визначення застави.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , спосіб його вчинення та наслідки, до якого воно призвело, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді запобіжного заходу у виді тримання під вартою із застосуванням застави на даний час буде не достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого наявний у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування та суд, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель кількох людей, який забезпечить повне і всебічне проведення досудового розслідування, а також виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що неявка потерпілих або їх представників в підготовче судове засідання до суду першої інстанції, не може вплинути та розцінюватись, як вирішальні обставини, для визначення альтернативного запобіжного заходу або його зміні обвинуваченому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала судді скасуванню, з постановленням нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави відносно ОСОБА_8 скасувати.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28 травня 2026 року включно.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді