ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/374/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в її діях складу даних кримінальних правопорушень,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалася у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.28, ч.ч.1, 3 ст.358, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК.

21.02.2020 кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в частині обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205 КК, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене особою.

Ухвалою суду від 17.02.2015 звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.1, 3 ст.358 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Ухвалою суду від 17.02.2015 року звільнено ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.1, 3 ст.358 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї закрито.

Ухвалою суду від 21.02.2020 кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 в частині обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.2 ст.205 КК, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене особою.

Ухвалою суду від 17.08.2021 звільнено ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358, ч.ч.2, 3 ст.358, ч.2 ст.209 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 у вказаний період злочинної діяльності організованої групи ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , діючи у складі організованої групи, під керівництвом ОСОБА_11 та з відома ОСОБА_8 , знаходячись на посадах директорів вказаних підприємств, відповідно являючись посадовими особами, складали та підроблювали за допомогою печаток та бланків, що знаходились у їх розпорядженні офіційні документи, вносили неправдиві відомості до звітів про господарську діяльність вказаних підприємств, які в подальшому надавались до державних контролюючих органів з метою приховування злочинної діяльності та додання видимості легальної діяльності зазначених суб`єктів підприємницької діяльності.

Вказані фіктивні документи складались та виготовлялись ОСОБА_11 з відома інших учасників організованої ним злочинної групи за допомогою належного йому ноутбуку та іншої невстановленої в ході досудового розслідування комп`ютерної техніки.

Крім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , діючи у складі організованої ОСОБА_11 групи та під керівництвом останнього, з метою отримання готівкових грошових коштів з рахунків вказаних фіктивних підприємств у відповідних банківських установах та передачі їх клієнтам - контрагентам, у грошових чеках, які являлися підставою для отримання готівки, вказували неправдиві відомості про призначення платежів, а саме: «на закупівлю товарів» та «господарські потреби».

Так, в період з 17 січня 2008 року по 23 листопада 2009 року ОСОБА_11 , діючи у складі організованої ним групи, спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та з відома ОСОБА_8 , внесли завідомо неправдиві відомості про проведення фінансово - господарської діяльності ТОВ «ТрансАвтоінтер» та ТОВ «Алпі», яка насправді даними підприємствами не здійснювалась, в офіційні документи.

Внаслідок прикриття незаконної діяльності ТОВ «ТрансАвтоінтер», ТОВ «Алпі» та їх підприємств-контрагентів, з конвертації безготівкових грошових коштів у готівку, з метою ухилення підприємств - контрагентів від сплати податків, шляхом внесення в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей та надання цих документів до контролюючих органів, у бюджет держави було недонараховано і відповідно не сплачено податку на додану вартість у сумі 6 644 438,98 грн, що у двісті і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та призвело до настання тяжких наслідків - спричинення збитків державним інтересам.

Крім того, у період діяльності організованої злочинної групи, а саме з 17 січня 2008 року по 23 листопада 2009 року ОСОБА_11 , маючи умисел на підробку документів та подальше їх використання, діючи повторно, у складі організованої ним злочинної групи, узгоджено з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , розпоряджаючись коштами, перерахованими з рахунків ТОВ «ТБ «Енергопромцентр», ТОВ «ТрансАвтоінтер», ТОВ «Алпі», а також підприємств - контрагентів на рахунки ТОВ «Промекоінтер», з метою прикриття своєї незаконної діяльності, не повідомляючи своїх злочинних намірів засновнику і директорам ТОВ «Промекоінтер» ОСОБА_13 та ОСОБА_14 складали звіти про фінансово - господарську діяльність, а також оформляли необхідні первинні бухгалтерські документи ТОВ «Промекоінтер», куди вносились неправдиві відомості про проведення господарської діяльності та призначення платежів у грошових чеках і платіжних дорученнях, таким чином прикриваючи безтоварні операції.

З метою полегшення виконання злочинних планів, ОСОБА_11 , діючи узгоджено з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ставив підписи на документах податкової звітності та грошових чеках ТОВ «Промекоінтер», в результаті чого прискорювався процес складання підроблених документів та отримання готівкових грошових коштів у банківських установах.

Всі документи, складалися членами злочинної групи як в приміщенні Запорізького регіонального управління АБ «Полтава Банк» за адресом: м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд.100, а також у невстановлених слідством місцях, де ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , за допомогою комп`ютерної техніки та канцелярського приладдя створювали підроблені документи, які надалі були ними використані в ході злочинної діяльності та надано в різні державні контролюючі органи, з метою прикриття їхньої незаконної діяльності з конвертації безготівкових грошових коштів у готівку та подальшого проведення після цього фінансових операцій.

За період злочинної діяльності, ОСОБА_11 та інші учасники організованої групи, підробили документи фінансової звітності підприємства ТОВ «Промекоінтер», які були надані ними до контролюючих органів.

Вказані дії ОСОБА_8 були кваліфіковані прокурором за ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене організованою групою; за ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК, як підробка документа, який видається і посвідчується підприємством, надає права і звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, вчинені повторно, організованою групою.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в її діях складу даних кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що суд у вироку не взяв до уваги та не надав оцінки всім показам свідка ОСОБА_13 , а вказав лише частину її показів. Між тим, свідок, окрім іншого, надала покази про те, що коли вони приїздили до ПАО КБ «Полтава-Банк» знімати гроші, ОСОБА_11 казав їй, що у нього в банку є своя людина ОСОБА_8 , що печатка ТОВ «Промекоінтер» зберігалась у приміщенні банку у сейфі ОСОБА_8 , як у відповідальної особи. Також свідок зазначила, що при знятті грошових коштів ПАО КБ «Полтава-Банк» в якості директора ТОВ «Промекоінтер» їх з ОСОБА_11 завжди зустрічала ОСОБА_8 і ОСОБА_11 з нею вирішував всі питання. При знятті грошових коштів у ПАО КБ «Полтава-Банк» перший раз грошовий чек свідок заповнювала сама, а у подальшому ОСОБА_8 надавала вже заповнені грошові чеки з мокрою печаткою ТОВ «Промекоінтер», навіть вже підрізані. Також свідок вказувала, що вони з ОСОБА_11 завжди знімали суми 49900 грн, оскільки зі слів ОСОБА_11 переведення юридичною особою грошей у безготівковій формі у сумі 50 000 грн і більше, ця юридична особа підпадала під фінансовий моніторинг. Вказані покази суперечать показам ОСОБА_8 , яка пояснювала, що розмір суми, яка знімається з рахунку юридичної особи, не має значення та не підпадає під фінансовий моніторинг.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили про те, що після звільнення ОСОБА_8 з банку, правоохоронні органи за їх участі у приміщенні ПАО КБ «Полтава-Банк» у сейфі, яким користувалась ОСОБА_8 , вилучили документи та якісь печатки. Під час досудового розслідування у приміщенні ПАО КБ «Полтава-Банк» у сейфі кабінету ОСОБА_8 вилучено печатку ТОВ «Промекоінтер», яку визнано речовим доказом.

Також під час судового розгляду судом було досліджено речові докази, у тому числі печатку ТОВ «Промекоінтер», вилучену у сейфі ОСОБА_8 . Проте суд у вироку взагалі не вказав дану стадію судового розгляду та не надав оцінку дослідженим речовим доказам та як вони узгоджуються з іншими доказами.

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд вирішував питання, які відповідно до ст.314 КПК були предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, за результатами проведення якого було призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Окрім цього, суд, незважаючи на встановлені обставини, безпідставно виключив таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину у складі організованої групи. Між тим в діях обвинувачених наявні усі ознаки, які вказують на вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи. Зокрема наявність організатора підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме ОСОБА_11 на початку 2008 року посвятив у свій злочинний план та залучив до організованої групи своїх знайомих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , які надали свою згоду на вчинення злочинів, відповідно до розробленого ОСОБА_11 злочинного плану. Таким чином, на початку 2008 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 під керівництвом ОСОБА_11 зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення злочинів. Участь у підготовці та вчиненні злочину приймало участь п`ять осіб. Наявність єдиного відомого всім учасникам організованої групи плану злочинної діяльності та розподіл функцій учасників групи підтверджується тим, що обвинувачені розробили детальний план скоєння злочину. Тобто учасники організованої групи діяли з розподілом ролей за заздалегідь розробленим планом і схваленим всіма учасниками групи, при цьому усі співучасники усвідомлювали, що дії кожного з них є невід`ємною частиною загального обсягу дій при скоєнні злочинів. Крім того, співучасниками організованої групи було вжито заходів конспірації. При цьому стійкість організованої групи підтверджується тим, що вказані особи з січня 2008 року по листопад 2009 року здійснювали підготовку до вчинення злочинів, інформували один одного про свої дії та в подальшому підтримували міцний зв`язок, обговорювали подальші плани щодо вчинення інших злочинів та консультували один одного щодо спілкування з правоохоронними органами, що свідчить про збереження організованої групи на майбутнє. Таким чином, наявність перелічених ознак свідчать про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_17 та ОСОБА_10 під керівництвом ОСОБА_11 було вчинено злочини у складі організованої групи. Отже суд неправильно здійснив тлумачення кримінального закону та дійшов до неправильного висновку про відсутність складу злочину в діях обвинувачених.

Крім іншого, в порушення ч.9 ст.100 КПК у резолютивній частині вироку суд не вирішив долю речових доказів, а лише обмежився формулюванням «вирішити долю речових доказів в порядку ст.100 КПК. За таких обставин долю речових доказів вирішити неможливо.

Також судом в порушення ст.412 КПК не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції, оскільки в матеріалах провадження відсутня фіксація судового засідання від 29.09.2017 та від 07.05.2021.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинувачену та її захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє твердження прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_8 за ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно з п.3 ч.1 ст.373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Пунктом 1 частини 3 статті 374 КПК передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі та визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як регламентовано ст.62 Конституції України та ст.17 КПК, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених КПК випадках на потерпілого.

Обвинувальний вирок може бути постановлено судом лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

Зокрема, місцевий суд дослідив і належним чином оцінив із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК як показання обвинуваченої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , так і письмові докази у кримінальному провадженні.

За наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК, у яких вона обвинувачується.

Доводи прокурора про те, що суд не надав оцінки частині показів свідка ОСОБА_13 щодо повідомлення ОСОБА_11 , що у нього в банку є «своя людина» ОСОБА_8 та про зберігання печатки ТОВ «Промекоінтер» у сейфі ОСОБА_8 , є неспроможними.

Відповідно до ст.94 КПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Те, що свідок ОСОБА_13 відтворювала слова іншої особи ( ОСОБА_11 ) про «свою людину» та про зберігання печатки ТОВ «Промекоінтер» у сейфі ОСОБА_8 , є показаннями з чужих слів, а тому в силу вимог кримінального процесуального законодавства не можуть бути використані як допустимий доказ на підтвердження доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих їй злочинів (ч.ч.1, 6 ст.97 КПК).

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на показання свідка ОСОБА_13 щодо надання ОСОБА_8 вже заповнених грошових чеків з мокрою печаткою ТОВ «Промекоінтер», які навіть були вже підрізані, є непереконливими, оскільки жодними доказами, окрім показів вказаного свідка, не підтверджуються, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги ці суперечливі твердження.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що допитані в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 повідомили, що в банку існували суворі вимоги щодо заповнення чеку, а тому керівництвом банку була надана вказівка допомагати клієнтам з їх заповненням.

Твердження прокурора про те, що суд виклав у вироку не всі показання свідка ОСОБА_13 , є необґрунтованими, оскільки КПК не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. Якщо зі змісту технічних записів судових засідань випливає, що показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст.91 КПК, то це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Такі висновки колегії суддів кореспондуються з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального Суду Верховного суду від 14 грудня 2022 року у справі №754/10882/17, провадження №51-1223 км 22.

Отже відсутність детального цитування кожного речення свідка у вироку не свідчить про їх неврахування, оскільки місцевий суд надав загальну оцінку достовірності показань у сукупності з іншими доказами.

З приводу посилання прокурора на наявність суперечностей між показаннями свідка ОСОБА_13 та поясненнями ОСОБА_8 щодо фінансового моніторингу колегія суддів зазначає, що вказана обставина сама по собі не свідчить про доведеність вини обвинуваченої.

При цьому слід відмітити, що з показань обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що суми, які вносились в чек, були різними (не тільки 49900 грн.), а фінансовий моніторинг підприємств проводився обов`язково перші три місяці після відкриття рахунку в банку незалежно від того, які суми грошей знімалися з поточного рахунку підприємства, тоді як допитана свідок ОСОБА_13 пояснила, що про відсутність фінансового моніторингу, у разі переведення грошових коштів до 50000 грн., їй відомо зі слів ОСОБА_11 , що в свою чергу є показаннями з чужих слів, особи яка не була допитана з цього приводу під час судового розгляду, а тому в розумінні положень ч.6 ст.97 КПК не є допустимим доказом.

Щодо доводів прокурора про ненадання судом оцінки факту вилучення печатки ТОВ «Промекоінтер» у приміщенні ПАТ КБ «Полтава-Банк» із робочого сейфа в кабінеті ОСОБА_8 , колегія суддів виходила з наступного.

Матеріалами провадження встановлено, що сейф знаходився у службовому кабінеті ПАТ КБ «Полтава-Банк». Сам факт знаходження печатки в сейфі в кабінеті ОСОБА_8 після її звільнення не є беззаперечним доказом її особистої участі у злочинній схемі, оскільки не встановлено період і обставини потрапляння печатки до сейфу, до якого після звільнення ОСОБА_8 тривалий час (декілька днів) мали безперешкодний доступ інші співробітники банку.

Твердження апелянта про те, що суд не вказав стадію дослідження речових доказів та не надав їм оцінку, не є підставою для скасування вироку.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що речові докази досліджувалися у встановленому законом порядку. Відсутність у тексті вироку окремого аналізу речових доказів не порушує вимоги ст.374 КПК, оскільки суть цих доказів була врахована при загальному висновку про відсутність складу злочинів. Сам по собі речовий доказ (печатка), без належних доказів його незаконного використання саме обвинуваченою ОСОБА_8 , не спростовує висновків суду першої інстанції про її невинуватість.

Доводи прокурора стосовно того, що суд у мотивувальній частині вироку вирішував питання, які відповідно до ст.314 КПК були предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, є помилковими, оскільки суд, посилаючись на неконкретність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення через відсутність чітко визначених дій саме обвинуваченої, які б вказували на наявність об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованих їй злочинів, вказав про неможливість суду вийти за межі пред`явленого обвинувачення з огляду на положення ст.337 КПК, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Сторона обвинувачення в свою чергу не скористалася передбаченим ст.338 КПК правом змінити обвинувачення в суді, у зв`язку з чим суд, виходячи з пред`явленого обвинувачення, дійшов висновку, що аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про недоведеність наявності в діях ОСОБА_8 складу передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2,3 ст.358 КК кримінальних правопорушень.

Твердження прокурора про існування організованої групи є декларативними та не підтверджені належними та об`єктивними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не було доведено стійкість об`єднання, чіткий розподіл ролей, існування єдиного плану, доведеного до всіх учасників, узгодженість дій.

Сформульоване в обвинувальному акті обвинувачення ОСОБА_8 у здійсненні протиправної діяльності у складі організованої групи є загальним, із формальним зазначенням обов`язкових складових організованої групи та її діяльності, та ґрунтується виключно на припущеннях.

Стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачена ОСОБА_8 була заздалегідь обізнана з метою дій ОСОБА_11 та їй було відомо про фіктивну господарську діяльність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 . З ОСОБА_9 та ОСОБА_12 обвинувачена взагалі не була знайома. Не доведено, що ОСОБА_8 якимось чином спілкувалась з вказаними вище особами телефоном чи будь-яким іншим способом та координувала чи надавала консультації з приводу відкриття рахунків у банках та проведення банківських операцій з переведення в готівку грошових коштів з безготівкової форми, як про це стверджував прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Відтак стороною обвинувачення не наведено доказів, які б підтверджували здійснення злочинної діяльності обвинуваченою ОСОБА_8 у складі організованої злочинної групи. Вказівка в обвинувальному акті «з відома ОСОБА_8 » є занадто узагальненою і такою, що не свідчить і не описує кримінально караного характеру її дій чи бездіяльності, жодним чином не доводить її роль у складі організованої групи. Оскільки кваліфікація її дій мала місце без посилання на відповідну частину ст. 27 КК України, слід припускати, що в неї була роль співвиконавця у складі організованої групи. Проте опис її активних дій як співвиконавця у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 366, 358 КК, в обвинувальному акті не зазначено.

Крім того, вступ особи до організованої групи означає надання цією особою згоди на участь в ній за умови, що вона усвідомлювала факт її існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів, і організована група, утворена впродовж тривалого часу. Докази зазначеного відсутні, матеріалами, дослідженими в суді першої інстанції, зазначене не підтверджується, що свідчить про недоведеність в даному випадку участі обвинуваченої в складі організованої групи.

Щодо доводів апелянта про невирішення судом долі речових доказів колегія суддів зазначає, що суд в резолютивній частині вироку ухвалив письмові речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження, що спростовує твердження прокурора.

Також прокурор як на підставу для скасування вироку суду посилався на відсутність технічного запису судових засідань від 29 вересня 2017 року та від 07 травня 2021 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що з аналізу змісту положень ст.412 КПК вбачається, що підставою для скасування судового рішення є лише істотні порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення або обмежили права учасників процесу.

У даному випадку прокурором не доведено, які саме права були порушені, не наведено, які процесуальні дії залишилися незафіксованими та як це вплинуло на результати судового розгляду кримінального провадження.

Натомість суд апеляційної інстанції встановив, що 29 вересня 2017 року судове засідання було відкладено за клопотанням прокурора, а 07 травня 2021 року судове засідання було відкладено через неявку обвинувачених і захисників. Тобто у вказаних судових засіданнях не досліджувалися докази та не допитувалися учасники провадження.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду відсутність запису судового засідання, на якому не розглядалася справа по суті, не є істотним порушенням вимог КПК, що тягне за собою обов`язкове скасування вироку.

Таким чином, зазначене порушення не є істотним та не тягне за собою безумовне скасування вироку суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд достатнім чином мотивував свої висновки щодо необхідності виправдання ОСОБА_8 , які ґрунтуються на даних, належно перевірених у судовому засіданні та змістовно наведених у вироку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість цих висновків, апеляційна скарга прокурора не містить.

Таким чином, місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження у відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, ухвалив умотивоване рішення про відсутність в діях ОСОБА_8 складу передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.366, ч.3 ст.28, ч.ч.2, 3 ст.358 КК кримінальних правопорушень та виправдав її на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК, а тому доводи прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Отже, в контексті наведених обставин, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора мотиви незгоди з судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що оскаржуваний вирок був постановлений з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів його законність.

Не встановлено колегією суддів й жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження, а іншої оцінки доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, апеляційним судом не надавалось.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що в ході розгляду цього кримінального провадження районний суд не допустив істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не встановлено колегією суддів і жодних підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав, визначених ст.415 КПК, про що вимагав прокурор в своїй апеляційній скарзі. Вирок суду відповідає положенням статей 370, 373, 374 КПК. Тому з огляду на вищевказане, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог за викладеними в апеляційній скарзі доводами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4