Справа № 643/3603/26
Провадження № 1-кс/643/1837/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 05.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000082 від 26.12.2024, -

встановив:

До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 05.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000082 від 26.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КПК України, в якій заявник скарги просить постанову слідчого скасувати, визнати його потерпілим та надати витяг з ЄРДР і пам`ятку потерпілого.

В обґрунтування скарги зазначено, що кримінальним правопорушенням йому було заподіяно фізичної та моральної шкоди. Зокрема відповідно до висновку лікаря за результатами проведеного обстеження у заявника скарги було встановлено наявність перелому. Однак слідчий проігнорував дану обставину, винісши оскаржувану постанову.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 25.02.2026 за скаргою відкрито провадження, призначено дату та час судового засідання, від Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, витребувано матеріали кримінального провадження № 0000082 від 26.12.2024.

Через канцелярію суду 02.03.2026 (вх. № 12063/26) витребувані матеріали кримінального провадження в одному тому надійшли до слідчого судді.

У судовому засіданні заявник скарги в своїй промові скаргу підтримав, навівши аргументи, тотожні викладеним в скарзі.

Уповноважена особа Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, до суду не з`явилась. Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника скарги, ознайомившись з матеріалами скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази, приходить до наступного.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Нормою ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000082 від 26.12.2024, реєстрація кримінального провадження була проведена на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення. Водночас згідно короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, 17.12.2024 надійшло повідомлення з ІТТ № 5 ГУНП в Харківській області про те, що працівники Лозівського РВП ГУНП в Харківській області спричинили підозрюваному ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятого ребра справа із задовільним стоянням фрагментів.

На сьогоднішній день не допитано в якості свідків слідчих слідчого відділу Лозівського РВП, а також службових осіб ІТТ № 5, які надали відомості, що лягли в основу висновку за результатами службового розслідування, затвердженого т.в.о. начальника Лозівського РВП ГУНП в Харківського області ОСОБА_5 .

Також в матеріалах кримінального провадження відсутні протоколи за результатами слідчих дій за участю ОСОБА_3 . Зокрема останньому не було надано можливості надати показання.

Відповідно до ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Принципи щодо ефективності розслідування наведені в рішенні у справі «Мустафа Тунч і Феджіре Тунч проти Туреччини» [ВП] (Mustafa Tunc and Fecire Tunc v. Turkey) [GC], заява № 24014/05, пункти 169 182, від 14.04.2015). В цьому рішенні Суд погодився, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає з викладом подій скаржника. Проте воно, у принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи (див. рішення у справі «Пол та Одрі Едвардс проти Сполученого Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom), заява №46477/99, пункт 71, ЄСПЛ 2002-II).

Відтак, проаналізувавши доводи заявника, дослідивши матеріали скарги, матеріали витребуваного кримінального провадження, приходжу до висновку, що завдання кримінального провадження наразі не досягнуто. Більше того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, визначене нормою ст. 365 КК України, являється за своєю природою злочином з матеріальним складом, роль потерпілого має важливе значення для досягнення завдань кримінального провадження.

Нормою ст. 40 КПК України чітко визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно норми ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

У постанові від 14.02.2023 у справі №405/680/22 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого стаття 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування, що при цьому не нівелює собою можливість забезпечення судового контролю за досудовим розслідуванням за наявності передбачених законом підстав.

Водночас, враховуючи викладене вище, слідчий суддя, керуючись загальними засадами кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, дійшов висновку, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим була об`єктивно винесена за результатами зібраного процесуального матеріалу, а відтак не підлягає скасуванню, а відтак скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 26, 40, 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 05.02.2026 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000082 від 26.12.2024 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 06.03.2026 о 10:25.

Слідчий суддя ОСОБА_1