Номер провадження: 11-кп/813/264/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 24.08.2023 в к/п №0000414 від 08.06.2022 та №0000821 від 09.07.2022 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 6 місяців;

- за ч. 3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

До набрання вироком законної сили залишено незмінним застосований стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування ОСОБА_8 покарання обчислено з дня набрання вироком законної сили.

У строк відбування ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з дня затримання, тобто з 10.07.2022, до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 17 367, 76 грн.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 10.06.2022 та 18.07.2022.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він у невстановлений час та місці, діючи умисно, у невстановлений спосіб, незаконно придбав для власного вживання без мети збуту порошкоподібну речовину, що містить особливо небезпечну наркотичну речовину, обіг якої заборонено PVP, що містилась у двох полімерних пакетах та паперових згортках, з кількісним вмістом PVP 0,027г та 0,101г, а також у полімерній пляшці, з кількісним вмістом PVP 0,032г, та зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 до моменту вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку 08.06.2022 о 09:10 год.

09.07.2022 ОСОБА_8 у невстановлений час з корисливих мотивів, реалізуючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, прибув до поштомату №25757 ТОВ «Нова пошта» по вул. Єфімова, 13 у м. Одесі для отримання посилки. Достовірно знаючи про те, що у посилці знаходиться психотропна речовина, ОСОБА_8 отримав з поштомату посилку у вигляді картонної упаковки з речовиною, яка містила психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін: 1) у вигляді грудочок світло-бежевого кольору масою 1913 г, з кількісним вмістом амфетаміну 450, 703 г; 2) у вигляді речовини біло-жовтого кольору масою 145,058 г, з кількісним вмістом амфетаміну 0,722 г, після чого покинув місце розташування поштомату.

Таким чином, шляхом отримання ОСОБА_8 незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін загальною мастю 451, 425г, тобто у особливо великому розмірі, та зберігав її при собі з метою подальшого збуту до моменту вилучення працівниками поліції під час огляду місця події 09.07.2022 о 18:11 год.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не погодилась із оскаржуваним вироком, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невмотивованість з огляду на наступні обставини:

- судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України тривав майже рік, штучно затягувався з боку сторони обвинувачення, а згодом, коли стало зрозуміло, що доказів у вчиненні обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення недостатньо, у травні 2023 року з`явилось інше кримінальне провадження стосовно нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України;

- майже рік ОСОБА_8 лише продовжувався строк тримання під вартою, єдиний свідок по справі не з`являвся до суду, а також його явка не була забезпечена стороною обвинувачення; судовий розгляд здійснювався поверхово, оскільки судом двічі були постановлені ухвали про відмову у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, не зважаючи на те, що сторона захисту зверталась із таким клопотанням лише один раз;

- судом безпідставно відхилено доводи сторони захисту стосовно недопустимості в якості доказу та незаконності проведеного в зазначеному кримінальному провадженні обшуку від 08.06.2022 за адресою місця проживання ОСОБА_8 з огляду на його проведення неуповноваженою особою, зокрема, слідчим СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 , який не входив до складу групи слідчих станом на момент проведення зазначеної слідчої дії та всупереч дозволу на проведення обшуку, наданому ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 06.06.2022, натомість, витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням та не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування; зазначена обставина свідчить про те, що всі вилучені в ході його проведення речі та висновок експерта отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимий доказ, тобто також вважаються недопустимими доказами;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого були порушені конституційні права ОСОБА_8 , зокрема, його було позбавлено можливості зателефонувати будь-якій особі, що підтверджується технічним записом фіксації слідчої дії;

- судом була допущена вибірковість та обвинувальний ухил під час розгляду кримінального провадження, зокрема, ставлячи під сумнів показання свідка ОСОБА_12 щодо застосування стосовно нього та обвинуваченого ОСОБА_8 незаконних методів досудового розслідування, що спонукало його оговорити обвинуваченого, суд послався на матеріали досудового розслідування, визнані недопустимими відеозапис із телефону ОСОБА_12 , який не відкривався стороні захисту, в судовому засіданні не досліджувався та до матеріалів справи не приєднувався;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що будь-якими іншими належними та допустимими доказами причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України не підтверджується, зокрема, стосовно останнього не проводилось жодної оперативної закупки психотропних речовин, відсутні показання свідків, які б вказували на факти збуту або наміри збуту обвинуваченим психотропних речовин, у вилучених під час обшуку телефоні та комп`ютері ОСОБА_8 не встановлено обставин, які мають значення для кримінального провадження;

- суд залишив поза увагою те, що стороною обвинувачення не доведено суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зокрема, на підтвердження наявності у нього умислу саме на збут наркотичних засобів стороною обвинувачення не було доведено обставин, за яких він придбав засіб, чи залежало це від його волі та який мотив переслідував обвинувачений при придбанні та зберіганні наркотичного засобу, натомість, вилучена кількість речовини в даному випадку, за відсутності інших доказів, не може бути визначальним доказом вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з огляду також на те, що наркотичні засоби не були розфасовані в однакові пакунки, з певною масою, тобто вони не були підготовлені до збуту;

- доводи суду стосовно того, що ОСОБА_8 здійснював конспірацію не ґрунтуються на доведених доказами фактах, натомість, органом досудового розслідування не було встановлено та розшукано відправника посилки та його отримувача ОСОБА_13 , вилучена посилка при затриманні ОСОБА_8 була запакована, не відкривалась; доводи суду стосовно того, що винагорода кур`єра за доставку відра краски в розмірі 500 грн. є занадто великим розміром є суто припущеннями та власними міркуваннями;

- судом належним чином не було перевірено доводи скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно застосування до нього тиску та залякувань, зокрема, ухвалою суду від 30.03.2023 клопотання захисника про доручення ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві внесення відповідних відомостей до ЄРДР було задоволено частково та покладено розслідування на керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, проте станом на дату ухвалення вироку, зазначена ухвала виконана не була; прокурором не надано жодного документального підтвердження стосовно виконання зазначеної ухвали суду від 30.03.2023.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України та виправдати у зв`язку із недоведеністю того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 2 КПК України визначає коло завдань кримінального провадження, до яких відносяться захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав у повному обсязі та пояснив, що до затримання періодично 1-2 рази на тиждень вживав психотропну речовину амфетамін, психотропну речовину PVP не придбавав, не зберігав та не вживав, колись замовив амфетамін для себе через Інтернет, однак його обманули та надали не амфетамін, а іншу речовину, можливо ту, яка була виявлена працівниками поліції під час обшуку у його житлі 08.06.2022; не виключає, що виявлену психотропну речовину йому підкинули працівники поліції, під час обшуку були порушені його права, не був наданий захисник; він боявся, що працівники поліції позбавлять його свободи, тому не робив ніяких заяв під час фіксації обшуку.

09.07.2022 як кур`єр отримав у поштоматі «Нової пошти» посилку для подальшої її доставки замовнику, не був знайомий ні з відправником, ні з кінцевим одержувачем, після здійснення доставки повинен був отримати грошову винагороду 500 грн., спілкувався з замовником через месенджер; після отримання посилки пройшов близько 10 м та був затриманий працівниками поліції; після відкриття посилки поліцейськими виявилося, що в ній знаходилося відро з краскою, всередині якого була психотропна речовина; про вміст відправлення йому не було відомо до відкриття посилки; під час огляду місця події не робив зауважень, оскільки боявся працівників поліції, які могли позбавити його волі; за результатами медичного огляду було встановлено, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у той день вранці він вживав канабіс шляхом куріння.

Мотивуючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України, суд 1-ої інстанції, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, послався у вироку на досліджені у провадженні докази, а саме на:

- протокол обшуку від 08.06.2022 із додатком у вигляді відео-запису, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук, в ході якого у кімнаті, якою користується ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено кілька зіп-пакетів з порошкоподібними речовинами та їх залишками; 1 зіп-пакет з рідиною; електронні ваги; пластикову пляшку з залишками речовини; мобільний телефон, полімерний пакет з великою кількістю зіп-пакетів меншого розміру;

- висновок судової експертизи №СЕ19/116-22/9036-НЗПРАП від 29.03.2023, відповідно до якого вилучені у ОСОБА_8 в ході обшуку: 1) порошкоподібна речовина масою 1,079 містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з кількісним вмістом 0,027г; 2) порошкоподібна речовина масою 0,067г містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін з кількісним вмістом 0,051г; 3) порошкоподібна речовина масою 1,914г містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з кількісним вмістом 0,101г; 4) волога, в`язка речовина містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін з кількісним вмістом 0,012г; 5) порошкоподібна речовина масою 0,043г у пляшці містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з кількісним вмістом 0,032г. (т. 3 ар. 49-55);

- показання свідка ОСОБА_12 , який під час його допиту зазначив, що підтримує товариські відносини з ОСОБА_8 з 2015 року, йому відомо, що обвинувачений вживає наркотичні засоби; також відомо, що той займався кур`єрською доставкою посилок з «Нової пошти», у його присутності ОСОБА_8 неодноразово отримував посилки з поштоматів, розташованих у різних місцях; у липні 2022 року ОСОБА_8 заїхав за ним, щоб пограти у більярд, однак попередив, що йому необхідно забрати посилку у поштоматі; одразу отримати посилку у ОСОБА_8 не вийшло, оскільки вона ще не була доставлена, вони очікували приблизно 1 год., після чого повернулися; ОСОБА_8 отримав з поштомату посилку та через нетривалий час їх затримали працівники поліції, була викликана слідчо-оперативна група, від працівників поліції стало відомо, що у отриманому ОСОБА_8 відправленні були наркотики;

- протоколом огляду місця події від 09.07.2022 із додатком у вигляді відеозапису, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості біля будинку №13 по вул. Єфімова у м. Одесі, було виявлено та вилучено: паперову коробку «Нова пошта» із банкою фарби, всередині якої наявний пакет із порошкоподібною речовиною у формі каменю білого кольору, 2 полімерні пакети з порошкоподібною речовиною; в ході проведення огляду місця події було проведено експрес-тест «Identa» виявленої порошкоподібної речовини;

- висновок судової експертизи №СЕ-19/116-22/11095-НЗПРАП від 28.10.2022, згідно якого вилучена під час огляду місця події речовина у вигляді грудочок світло-бежевого кольору масою 1913г містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін з кількісним вмістом 450,703г; речовина біло-жовтого кольору масою 145,058г у двох полімерних пакетах містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін з кількісним вмістом 0,722г; експрес-тест у вигляді прозорої рідини об`ємом 1,6мл містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - амфетамін;

- протокол обшуку від 09.07.2022 із додатком у вигляді відеозапису, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено: порошкоподібну речовину білого кольору; 2 сім-картки мобільного оператора «Лайфсел»; 85 накладних «Нової пошти»; системний блок «Asus»; під час особистого обшуку ОСОБА_8 вилучено гроші в сумі 170 грн., мобільний телефон марки «Redmi» з сім-картами з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

- висновок судової експертизи №СЕ-19/116-22/11101-НЗПРАП від 23.09.2022, відповідно до якого вилучена під час обшуку речовина у вигляді грудочок біло-бежевого кольору масою 0,392г містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з кількісним вмістом 0,052г; кількісний вміст амфетаміну в наданій речовині становить 0,076г; залишки речовини білого кольору на картках мобільного оператора містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з кількісним вмістом 0,00016г; кількісний вміст амфетаміну в наданих залишках речовини становить 0,00035г;

- протокол медичного огляду №000654 від 10.07.2022, проведеного після затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, згідно якого встановлено, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння;

- інформацію, отриману з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, згідно якої сума річного доходу ОСОБА_8 у 2010-2022 роках не перевищувала 4867 грн. за квартал (у 2011 році), за 1 квартал 2022 року склала 276 грн., за ІІ квартал 2022 року склала 104 грн.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України та правильно кваліфікував його дії за:

- ч. 1 ст. 309 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту;

- за ч. 3 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин в особливо великих розмірах, з метою збуту.

Водночас, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2026 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 24.08.2023 скасовано, в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та к/п №0000414 від 08.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Окрім того, окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 13.04.2021 у справі №699/144/19 (провадження №51-5244км20), відповідно до якої обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Стандарт «поза розумним сумнівом» означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів і всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС ВС) від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України не підтверджується належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає такі твердження безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КПК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Диспозиція інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, визначала кримінальну відповідальність за незаконне придбання та зберігання психотропних речовин в особливо великих розмірах з метою збуту.

Придбання психотропних речовин це їх купівля, обмін на інші товари або речі, отримання як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого, тощо. Отже, придбання психотропних речовин може бути як оплатним, так і безоплатним.

Зберігання ж це будь-які умисні дії, пов`язані із фактичним незаконним перебуванням психотропних речовин у володіння винної особи (тримання їх при собі, в будь-якому приміщенні, сховищі або іншому місці), при цьому, відповідальність за незаконне зберігання таких речовин настає незалежно від його тривалості.

Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто ситуацією, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КПК України), а також метою збуту.

В контексті вирішення питання стосовно наявності в діях особи умислу на збут психотропних речовин заслуговує на увагу правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 07.04.2021 у справі №203/337/19 (провадження №51-4688км20), відповідно до якої про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі, чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи, та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то у такому разі умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Так, аналіз досліджених судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження доказів свідчить про наявність в діях ОСОБА_8 прямого умислу та мети саме на збут психотропних речовин.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 09.07.2022, обвинувачений ОСОБА_8 в цей день особисто отримав через поштомат організації поштового зв`язку «Нова пошта» відправлення, у вмісті якого (банці з фарбою) було приховано психотропну речовину (амфетамін) в особливо великому розмірі, відправлення було отримане ним як іншою особою, а саме ОСОБА_14 , при цьому, відправником та отримувачем зазначена одна й та сама особа (т. 4 письмових доказів, а.с. 7-15).

Окремим підтвердженням наявності в діях ОСОБА_8 мети збуту придбаної психотропної речовини слугує той факт, що в цей же день, тобто 09.07.2022, за місцем проживання останнього було вилучено, серед іншого, 85 накладних організації поштового зв`язку «Нова пошта», відправниками та отримувачами відповідно до яких були різні особи, в тому числі обвинувачений ОСОБА_8 , а також сім-карти мобільного оператора «Лайфсел»; окрім того, під час особистого обшуку ОСОБА_8 також було вилучено 12 накладних оператора поштового зв`язку «Нова пошта» із різними відправниками та отримувачами (т. 4 письмових доказів, а.с. 16-34; т. 5 письмових доказів, а.с. 98-119).

Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, вочевидь свідчать про системність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , який із використанням імен інших осіб та різних номерів абонентів мобільного зв`язку, тобто шляхом застосування конспірації, систематично здійснював відправлення посилок за допомогою оператора поштового зв`язку «Нова пошта».

Вищевказані досліджені судом 1-ої інстанції докази беззаперечно спростовують версію сторони захисту стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 лише виконував послуги кур`єра 09.07.2022, натомість, підтверджують висновок місцевого суду стосовно того, що обвинувачений діяв за допомогою засобів конспірації, задля приховування своєї протиправної діяльності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд констатує, що спосіб відправлення, доставки, упакування та фасування психотропної речовини, її кількість (загальна маса вилученої речовини перевищує потреби особи у власному вживанні), а також поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , який тривалий час очікував посилку, яка ще не була доставлена до поштомату, з урахуванням виявлених за місцем проживання ОСОБА_8 в ході проведення обшуку речей та накладних організації поштового зв`язку «Нова пошта», безумовно свідчать про достеменну його обізнаність стосовно дійсного вмісту відправлення (психотропної речовини), а також наявності в його діях умислу саме на придбання та зберігання такої речовини з метою збуту.

Водночас, є слушними посилання захисника на те, що під час проведення досудового розслідування к/п №0000821 стосовно ОСОБА_8 не було проведено оперативної закупки психотропних речовин, не було отримано показань свідків, які б вказували на факти або наміри збуту, а на вилучених у обвинуваченого технічних пристроях не встановлено обставин, які б мали значення для кримінального провадження.

Разом із тим, слідчий та прокурор, відповідно до приписів ч. 1 ст. 36 та ч. 5 ст. 40 КПК України, є самостійними у здійсненні своєї процесуальної діяльності, наділені повноваженнями вирішувати, який саме обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій необхідно провести у конкретному кримінальному провадження задля встановлення обставин, які мають значення в кримінальному провадженні, а вирішувати, який обсяг зібраних доказів буде достатнім для доведення поза розумним сумнівом винуватості конкретної особи у вчиненні злочину.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції кореспондується із правовою позицією ККС у складі ВС, викладеною в постанові від 20.01.2025 у справі №357/12623/21 (провадження №51-2720 км 23), згідно із якою сторона обвинувачення має право на власний розсуд визначати обсяг доказів, необхідних і достатніх для доведення винуватості особи в інкримінованому злочині та притягнення її до кримінальної відповідальності.

В даному контексті особливої уваги вартий правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 04.06.2025 у справі №686/20198/22 (провадження №51-565км25), відповідно до якого відсутність оперативної закупки чи безпосередньо зафіксованого факту збуту конкретним особам не спростовує наявності корисливого мотиву та умислу на збут психотропної речовини за наявності достатнього обсягу належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про те, що обвинувачений придбавав та зберігав психотропну речовину в особливо великих розмірах з метою її подальшого збуту та збагачення. Нез`ясування джерела походження психотропних речовин та їх відправника чи володільця не впливає на правильність кваліфікації дій особи за ст. 307 КК України.

Відтак, на переконання апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні місцевий суд дослідив достатній обсяг належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 придбав та зберігав психотропну речовину в особливо великих розмірах саме з метою її подальшого збуту, а не встановлення стороною обвинувачення та судом 1-ої інстанції джерела походження вилученої психотропної речовини та особи її відправника не спростовує висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та не впливає на правильність кваліфікації його діянь.

На наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу саме на придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту вказує також те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження не було здобуто жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_8 особисто вживає дану психотропну речовину амфетамін, натомість, результати проведеного медичного огляду, проведеного після затримання обвинуваченого, відповідно до протоколу №000654 від 10.07.2022, свідчать про те, що ОСОБА_8 перебував у стані наркотичного сп`яніння, викликаного канабіноїдами (виробляються рослиною коноплі (канабіс) (т. 4 письмових доказів, а.с. 73).

Є помилковими посилання захисника на те, що суд 1-ої інстанції при ухваленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 послався на недопустимий доказ відеозапис із телефону свідка ОСОБА_12 , який не відкривався стороні захисту та не приєднувався до матеріалів кримінального провадження, натомість, із аналізу змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом 1-ої інстанції досліджений протокол огляду мобільного телефону «Xiaomi Redmi note 7», належного свідку ОСОБА_12 від 13.07.2022 (т. 4 письмових доказів, а.с. 131-139) було визнано неналежним доказом в даному кримінальному провадженні на тій підставі, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на підтвердження того, яка саме особа зображена на виявлених у мобільному телефоні відеозаписах, кому саме та від кого адресовано відправлення «Нової пошти» за номером накладної 553 (т. 2, а.с. 114).

Відтак, зазначені вище відомості, зафіксовані на відеозаписі із мобільного телефону свідка ОСОБА_15 , всупереч твердженням сторони захисту, не були враховані судом 1-ої інстанції в якості одного з доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Що стосується посилань сторони захисту на те, що судом належним чином не було здійснено перевірки доводів обвинуваченого стосовно застосування щодо нього тиску та залякувань з боку правоохоронних органів, колегія суддів зауважує на наступному.

Так, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28.03.2023 захисник ОСОБА_9 під час судового розгляду к/п звернулась до суду 1-ої інстанції із клопотанням про доручення ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві внести до ЄРДР відомості щодо фактів, викладених в усній заяві обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування стосовно нього психологічного насильства з боку працівників поліції під час його затримання та проведення першочергових слідчих дій (т. 1, а.с. 125-128).

Згодом, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 клопотання захисника ОСОБА_9 було задоволено частково та було доручено керівнику Малиновської окружної прокуратури м. Одеси організувати проведення дослідження фактів, викладених обвинуваченим ОСОБА_8 стосовно незаконних дій під час досудового розслідування, шляхом ініціювання здійснення офіційного розслідування уповноваженим органом за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України (т. 1, а.с. 138-139).

Разом із тим, як на цьому обґрунтовано зауважує захисник, станом на дату ухвалення вироку, тобто на 24.08.2023, вищезгадана ухвала суду 1-ої інстанції виконана не була та від місцевої прокуратури не було отримано жодного документального підтвердження її виконання.

Водночас, апеляційним судом з метою перевірки стану виконання вищевказаної ухвали Малиновського райсуду м. Одеси від 30.03.2023, було здійснено запит до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси (т. 2, а.с. 187-188) та було отримано відповідь, згідно із якою Малиновською окружною прокуратурою м. Одеси 19.06.2024 були внесені до ЄРДР відомості за фактом ймовірно неправомірних дій працівників поліції під час затримання 09.07.2022 ОСОБА_8 та було розпочато к/п №0000051 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК України, яке 08.07.2024 було направлено до Одеської обласної прокуратури для подальшого скерування до ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві для здійснення досудового розслідування (т. 2, а.с. 194-195).

В подальшому, на відповідні запити суду апеляційної інстанції, 22.07.2025 було отримано відповідь ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_16 про те, що досудове розслідування к/п №0000051 від 19.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК України, розпочатого на підставі ухвали Малиновського райсуду м. Одеси від 30.03.2023, за скаргою ОСОБА_8 про застосування співробітниками поліції психологічного насильства, наразі триває, вживаються заходи щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, а також рішення, передбачені ст. 283 КПК України, не приймались (т. 2, а.с. 226).

Згодом, 29.05.2025 на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшла копія постанови ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_17 від 27.09.2025, якою к/п №0000051 від 19.06.2024 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях оперативних співробітників поліції ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 373 КК України (т. 3, а.с. 24-29).

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування було проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на отримання доказів, які б вказували на примушування ОСОБА_8 до надання показань при допиті шляхом незаконних дій з боку слідчого, працівника підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, поєднані із застосуванням насильства або зі знущанням над особою, проте відомостей стосовно протиправної діяльності співробітників поліції здобуто не було, натомість, аналіз матеріалів кримінального провадження дає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_8 фактично не згоден із прийнятими під час досудового розслідування стосовно нього процесуальними рішеннями та можливими порушенням вимог КПК України під час проведення досудового розслідування кримінального провадження стосовно нього за ст. 307 КК України.

Зазначена постанова слідчого ДБР від 27.09.2025 про закриття к/п №0000051 була оскаржена стороною захисту та ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 було відмовлено в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на постанову слідчого ДБР ОСОБА_17 від 27.09.2025 про закриття к/п №0000051 (т. 3, а.с. 60-63).

Водночас, із аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що вищезгадана ухвала слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20.10.2025 була оскаржена стороною захисту в апеляційному порядку (т. 3, а.с. 64-67) та ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.12.2025 апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_9 була залишена без задоволення, а оскаржена ухвала слідчого судді від 20.10.2025 була залишена без змін (справа №523/21182/25, провадження №11-сс/813/2204/25).

З урахуванням викладених обставин, факт застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 недозволених методів досудового розслідування співробітниками поліції, а саме психологічного насильства при його затриманні та проведенні слідчих дій під час досудового розслідування к/п №0000821, не знайшов свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, натомість, спростовується результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження за повідомленими обвинуваченим обставинами.

Факт того, що судом 1-ої інстанції на день постановлення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 не було отримано інформацію від Малиновської окружної прокуратури м. Одеси за результатами перевірки повідомлених обвинуваченим фактів застосування стосовно нього недозволених методів досудового розслідування, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для скасування такого вироку суду, оскільки під час апеляційного провадження такі твердження сторони захисту були ретельно перевірені та за результатами досудового розслідування була встановлена відсутність в діях співробітників правоохоронних органів ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 373 КК України.

Не відповідають дійсності посилання захисника на поверховість проведення судового розгляду к/п за обвинуваченням ОСОБА_8 на тій підставі, що судом 1-ої інстанції було двічі відмовлено в задоволенні клопотання захисника про призначення повторної експертизи, не зважаючи на те, що сторона захисту зверталась із таким клопотанням лише один раз.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28.03.2023 захисник ОСОБА_9 під час судового розгляду к/п №0000821 звернулась до суду 1-ої інстанції із клопотанням про призначення повторної експертизи наркотичних засобів, психотропних речових, їх аналогів та прекурсорів, мотивуючи його тим, що обвинувачений ОСОБА_8 висловлює недовіру експертам Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та, натомість, просить доручити проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України (ОНДІСЕ) (т. 1, а.с. 130-132).

Водночас ухвалою суду 1-ої інстанції від 30.03.2023 клопотання захисника ОСОБА_9 про призначення повторної експертизи було залишено без задоволення на тій підставі, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутні підстави вважати, що висновок експерта №СЕ-19/116-22/11095-НЗПРАП від 28.10.2022, наданий стороною обвинувачення, є необґрунтованим або завідомо неправдивим, натомість, стороною захисту не було надано доказів або будь-яких аргументів протилежної позиції (т. 1, а.с. 140-141).

В подальшому, в судовому засіданні від 23.08.2024 стороною захисту повторно було заявлене усне клопотання про проведення повторної експертизи в межах даного кримінального провадження (т. 2, а.с. 103-106), в задоволенні якого ухвалою суду від 23.08.2024 було відмовлено (т. 2, а.с. 107).

Відтак, колегія суддів констатує, що фактично захисником ОСОБА_9 , всупереч її твердженням, двічі було подано клопотання про призначення в даному кримінальному провадженні повторної експертизи наркотичних засобів, психотропних речових, їх аналогів та прекурсорів, які були розглянуті судом 1-ої інстанції відповідно до вимог кримінального процесуального закону, із наведенням вичерпних мотивів прийнятого рішення.

Зазначені обставини спростовують посилання сторони захисту на поверхневий розгляд судом 1-ої інстанції кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Надаючи оцінку твердженням захисника з приводу тривалого судового розгляду кримінального провадження, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що тривалість такого судового розгляду, яка склала менше року, була обумовлена об`єктивними причинами, зокрема, клопотаннями сторін захисту та обвинувачення про відкладення судового розгляду (т. 1, а.с. 58, 119, 122-123; т. 2, а.с. 8-9), відсутністю електроенергії в приміщенні суду (т. 1, а.с. 59), неявкою учасників кримінального провадження (т.1, а.с. 61, 106-107), об`єктивною необхідністю дослідження доказів у кримінальному провадженні та вирішення клопотань учасників кримінального провадження (т. 1, а.с. 76-77, 112-114, 134-136; т. 2, а.с. 2-3, 14-22, 24-28, 61, 73-76, 83-85, 103-106).

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Зяя проти Польщі» (заява №45751/10) зауважено на тому, що обґрунтованість тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, викладених у прецедентній практиці ЄСПЛ. Зокрема, складності справи та поведінки заявника та держорганів.

В даному випадку колегія суддів, з урахуванням складності кримінального провадження, необхідності дослідження доказів у повному обсязі, поведінки учасників провадження, відсутності електропостачання, кадрового дефіциту судової системи та зайнятості складу суду в розгляді інших кримінальних проваджень, вважає, що тривалість судового розгляду к/п №0000821 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України була обґрунтованою та загалом склала менше року з моменту надходження обвинувального акту до суду 1-ої інстанції.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання сторони захисту на те, що к/п №0000414 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України з`явилось в травні 2023 року, коли стороні обвинувачення стало зрозуміло, що доказів у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України недостатньо, натомість, такі твердження є особистими суб`єктивними припущеннями захисника.

Натомість, як вже було зазначено вище апеляційним судом, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2026 було задоволено клопотання захисника ОСОБА_10 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_8 , оскаржуваний вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 24.08.2023 скасовано в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за даної статтею закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та к/п №0000414 від 08.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відтак, з урахуванням скасування вироку стосовно ОСОБА_8 в частині визнання винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 К України та закриття к/п №0000414 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, колегія суддів не вбачає підстав для надання відповідної правової оцінки доводам апеляційної скарги сторони захисту з приводу недопустимості в якості доказів відомостей, зафіксованих у протоколі обшуку від 08.06.2022 в межах даного к/п, а також недоведеності того, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

За встановлених обставин, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, не встановивши при цьому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду 1-ої інстанції апеляційна скарга сторони захисту не містить.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позиція сторони захисту, яка полягає у запереченні винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину є способом самозахисту, оскільки вона об`єктивно спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції усними, письмовими та речовими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Водночас, з урахуванням факту звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття к/п №0000414 у зв`язку з його звільненням від кримінальної відповідальності, колегія суддів доходить висновку про необхідність відповідної зміни оскаржуваного вироку, вважаючи ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла, а також із необхідністю виключення із резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_8 остаточно покарання за правилами ст. 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень.

Окрім того, враховуючи те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2026, у звязку із закриттям к/п №0000414 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, було вирішено питання стосовно розподілу процесуальних витрат в даному кримінальному провадженні, зокрема, процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок №СЕ-19/116-22/9036-НЗПРАП від 29.03.2023) в розмірі 4530, 72 грн. були віднесені на рахунок держави, колегія суддів вважає також за необхідне змінити оскаржуваний вирок в частині розподілу процесуальних витрат.

Так, ч. 1 ст. 126 КПК України визначає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що у к/п №0000821було проведено судові експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за результатами яких були складені висновки №СЕ-19/116-22/11095-НЗПРАП від 28.10.2022 та №СЕ-19/116-22/11101-НЗПРАП від 23.09.2022 (т.4 письмових доказів, а.с. 107-112 та 121-126), процесуальні витрати на проведення яких склали 3775, 60 грн. та 3020, 48 грн. відповідно (т. 4 письмових доказів, а.с. 106, 120); судову комп`ютерно-технічну експертизу, за результатами якої було складено висновок №СЕ-19/116-12/11606-КТ від 02.09.2022 (т. 4 письмових доказів, а.с. 158-163), процесуальні витрати на проведення якої склали 6040, 96 грн. (т. 4 письмових доказів, а.с. 157).

Відтак, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень в даному к/п №0000821 загалом складають 12 837, 04 грн.

Враховуючи те, що апеляційний суд дійшов переконання про законність та обґрунтованість висновку суду 1-ої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок суду в частині стягнення процесуальних витрат та стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в загальному розмірі 12 837, 04 грн.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, суд 1-ої інстанції, на виконання приписів ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеристику його особи, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, призначив йому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, а також, з огляду на корисливий мотив вчинення злочину, додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке належить йому на праві приватної власності, окрім житла.

На переконання апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене вище у всій сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, та зміни вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_8 з мотивів, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407-409, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 24.08.2023, яким ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 307 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, окрім житла.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац другий, а саме посилання на призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ст. 70 КК України.

Абзац шостий резолютивної частини вирок викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експертів в загальному розмірі 12 837, 04 грн.».

В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4