Справа № 953/7463/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000742 від 24.04.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та ч. 2 ст. 194 КК України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене 24.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 114-1 КК України та ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.07.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2025 кримінальне провадження № 0000742 за обвинуваченням ОСОБА_5 призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , до 60 діб у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

В обґрунтування поданого клопотання, вимоги якого були підтримані в судовому засіданні, прокурор посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 з тримання під вартою на більш м`який, обґрунтовуючи наступним: обвинувачений ОСОБА_5 досить тривалий час утримується під вартою; ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні, прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджені; обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше; усі письмові докази по даному кримінальному провадженні дослідженні.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки ризики наведені прокурором не доведені.

Вирішуючи питання продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни міри запобіжного заходу щодо стосовно ОСОБА_5 , суд зважає на наступне.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 23 червня 2025 року. Визначено ОСОБА_5 заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151400,00 грн.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2025 року, від 23 липня 2025 року, від 18 вересня 2025 року, від 13 листопада 2025 року, від 09 січня 2026 року строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого продовжувався та остаточно визначений до 10 березня 2026 року. Визначено ОСОБА_5 заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90840,00 грн.

Суд при вирішенні клопотань прокурора бере до уваги, що з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж досудового розслідування та судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом часу зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу сторона обвинувачення має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи.

Проте таких доказів прокурором суду не надано та не наведено обґрунтованих доводів, що застосування більш м`якого запобіжного заходу наразі не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор.

Слід відмітити, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та одночасно такий запобіжний захід повинен бути обраний пропорційно до наявних ризиків та у світлі фактичних обставин справи, задля недопущення порушень прав особи підозрюваного та меті, яку переслідує кримінальне провадження.

Дійсно, в розумінні КК України інкриміновані ОСОБА_5 діяння, зокрема, є тяжкими, такими, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, проте сама по собі тяжкість правопорушення на даній стадії судового розгляду не є достатньою підставою для тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

Практика ЄСПЛ також чітко вказує на те, що одна лише тяжкість покарання не може слугувати єдиною та безумовною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Отже, суд, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває під вартою вже тривалий час, вважає, що наразі його подальше перебування під вартою є неспівмірним втручанням у права особи, оскільки незважаючи на тяжкість санкцій статтей кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що у світлі встановлених обставин, зокрема, тривалого часу перебування обвинуваченого під вартою, стадії судового розгляду, наявна необхідність у зміні запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, при якому буде дотримано завдання кримінального провадження.

При цьому суд враховує, що природа запобіжного заходу, не зважаючи на тяжкість інкримінованих діянь, які наразі не є доведеним, полягає не у карі, а лише винятково у забезпеченні виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів суд, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема, не лише тяжкість обвинувачення, а й особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності; тривалий час перебування під вартою, суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою буде суперечити п. п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою буде неспівмірним з тяжкістю обвинувачення, яке наразі не є доведеним.

Отже, суд вважає, що ризики, на які посилається прокурор, що стали підставою для застосування та продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі суттєво зменшились, а його подальше тримання під вартою буде порушенням його прав та свобод, відтак суд приходить висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому клопотання захисника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на більш м`який задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 із забороною покидати місце проживання в період часу з 22:30 год до 05:45 год (за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням "Повітряна тривога", чи перебування у безпечному місці під час оголошення сирени "Повітряна тривога") на строк 60 днів, тобто, до 03 травня 2026 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

2) негайно повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити, що в разі невиконання обвинуваченим ОСОБА_5 вказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити в залі суду негайно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Харківському районному управлінню поліції № 1 ГУНП в Харківській області.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту встановити до 03 травня 2026 року включно.

Повідомити обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що наступне судове засідання у даному кримінальному провадженні відбудеться 30 березня 2026 року о 15 год. 20 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10 березня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1