УХВАЛА

04 березня 2026 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000125 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на 2 місяці.

Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

05.01.2026 року ОСОБА_5 було затримано, в порядку ст. 208 КПК України, під час вчинення злочину.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 07.01.2026 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 06.03.2026 року.

На думку прокурора ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зменшилися.

Тож зважаючи на викладене прокурор просив продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту строком на 2 місяці.

В судовому засіданні:

Прокурор підтримав клопотання.

Обвинувачений та його захисник просили суд відмовити у клопотанні прокурора, та просили замінити йому запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання. Своє заперечення мотивували тим, що клопотання прокурора не підтверджується обставинами, оскільки поведінка обвинуваченого вказує на його законослухняність.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, думку учасників процесу, дослідивши представлені до клопотання матеріали, приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню. Натомість клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 131, 177 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, виключною (єдиною) метою застосування якого є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризику (ризиків), які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, що повністю узгоджується з положеннями Європейської конвенції з прав людини.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 189 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Згідно вимог ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної норми, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний кодекс України покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з частиною 1 та 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд згідно змісту вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення або зменшення ризику переховування від правосуддя, впливу на свідків чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування продовження існування ризиків ухилення обвинуваченого від суду та впливу на свідків з посиланням на конкретні докази його реального існування.

Відповідно вимог ст. 194 ч. 4 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання (продовження) запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_5 хоч і обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке хоч і передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, але на строк не більше 2 років, з урахуванням особи обвинуваченого, який є УБД, має постійне місце проживання та родинні зв`язки, враховуючи, що його процесуальна поведінка є сумлінною, суд, користуючись правом наданим йому вимогами ст. 194 КПК України, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора, при цьому, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 4 ст. 194 КПК України, суд вважає за необхідне обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.9 Закону України «Про міжнародні договори», ст.ст. 8, 9, 176-178, 179, 181, 193-196, 331, 532 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону щодо обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 2 місяці з визначенням строку дії до 04 травня 2026 року включно з покладенням наступних обов`язків:

- з`являтись на виклик суду упродовж судового розгляду кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це відповідну посадову особу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від будь-якого спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби у Волинській області паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають таке право (за наявності).

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6