П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 155/1682/24

провадження № 51-3990км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 липня 2025 року щодо

ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Стрийського району Львівської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Горохівського районного суду Волинської області від 10 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 липня 2025 року вказаний вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінено та на підставі ст. 75 КК звільнено його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 26 серпня 2024 року приблизно о 18 год 00 хв керував автомобілем марки «Mercedes-Benz V-КLASSE» (д.н.з. НОМЕР_1 ), рухався на автодорозі сполученням «Львів-Радехів-Луцьк» між селами Скобелка та Терешківці Луцького району Волинської області у напрямку до с. Скобелка на відстані близько 2,2 км від дорожнього знаку 5.50 «Кінець населеного пункту» (Терешківці), грубо порушив підпункти «б», «д» п. 2.3, пункти 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), був неуважним, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та узбіччя, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21063» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21063» ОСОБА_9 загинув на місці події, а водій ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у реанімаційному відділенні КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради».

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог КПК, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК є м`яким. Наголошує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме грубе порушення засудженим вимог ПДР, що призвело до загибелі двох осіб. Також ставить під сумнів щире каяття засудженого.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник та потерпілі вказують про її необґрунтованість, просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор підтримала вимоги касаційної скарги, просила її задовольнити, а захисник та засуджений просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули. У запереченнях на касаційну скаргу потерпілі просили здійснити розгляд касаційної скарги прокурора без їхньої участі.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, Суд під час оцінки касаційних доводів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами попередніх інстанцій.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК в касаційній скарзі не оскаржуються.

Прокурор у цьому провадженні не погоджується із можливістю застосування до засудженого положень ст. 75 КК. Однак колегія суддів не погоджується із такими доводами сторони обвинувачення.

Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував особливостей саме цього провадження і обставин вчинення ДТП. Які на його думку, унеможливлюють застосування до засудженого інституту звільнення від кримінальної відповідальності.

Водночас судами було встановлено, а стороною обвинувачення не заперечуються факти про те, що засуджений керував автомобілем і не перебував в стані алкогольного сп`яніння, орган досудового розслідування не встановив перевищення швидкісного режиму руху, зміна напрямку руху автомобіля засудженого відбулася не через обгін і виїзд на зустрічну смугу, а через особливості, пов`язані із самопочуттям і здоров`ям останнього.

Також засуджений визнав вину і шкодував про вчинену ДТП, відшкодував потерпілим шкоду, спілкується з ними і жалкує, що взагалі став причиною такої події.

Колегія суддів погоджується із тим, що в цьому провадженні засуджений жодним чином не перешкоджав встановленню істини у справі і сприяв здійсненню розслідування. Той факт, що він казав, що не пам`ятає сам момент виїзду на зустрічну смугу через своє самопочуття, не свідчить про відсутність щирого каяття.

Також до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких потерпілі висловлюють позицію про те, що виправлення засудженого можливе без реального відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що засуджений раніше не судимий, пенсіонер, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, визнав свою винуватість та добровільно відшкодував заподіяну потерпілим матеріальну та моральну шкоду, а також шкоду, заподіяну КП «Горохівська багатопрофільна лікарня Горохівської міської ради», має незадовільний стан здоров`я та низку захворювань, які потребують лікування.

Також апеляційним судом була врахована досудова доповідь органу пробації та позиція потерпілих, які як в суді першої інстанції, так і в апеляційних скаргах та судовому засіданні апеляційного суду, наголошували, що вибачили ОСОБА_7 , вважали його розкаяння щирим та не мали до нього претензій майнового і морального характеру, а тому просили застосувати до засудженого інститут звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом апеляційної інстанції визнано щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання із застосуванням до нього положень ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду відповідає положенням статей 370, 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів Верховного Суду не встановлено істотного порушення вимог КПК, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а тому касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а судове рішення апеляційного суду необхідно залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3