Справа № 357/7449/25
У Х В А Л А

03.03.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартоюу кримінальному провадженні за № 0000182, внесеному до ЄРДР 02.05.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

26.02.2026 року, через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, які були враховані судом при обрані та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, та вчиняти інше кримінальне правопорушення не зменшилися. Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому просить продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку обвинуваченого. Вказувала, що у справі є ряд свідків, на яких може здійснювати вплив ОСОБА_6 , а не лише свідок ОСОБА_8 , на якого вказує сторона захисту. Заперечувала проти клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходлу на більш мякий. .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, а саме обрати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Як альтернативу просить обрати запобіжний захід у виді застави. Зазначив, що ризики відсутні. Доказів незаконного тиску на свідків, експерта, спеціалістів відсутні. Всі докази зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. Вказав, що наміру переховуватися від суду в нього немає, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не має можливості, а вчиняти нові злочини не має наміру. Посилаючись на рішення Європеського Суду з прав людини, стверджував, що клопотання прокурора шаблонні та необгрунтовані.

Захисник ОСОБА_5 щодо продовження строків запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою заперечував. Вважав за можливе застосувати до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави. Пояснив, що винуватість ОСОБА_6 ще недоведена. Зазначає, що жоден з ризиків, зазначених прокурором не підтверджений. ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а саме дружину, яка онкохвора, та двоє малолітніх дітей, є учасником бойових дій. Готовий в повній мірі співпрацювати зі слідством та надавати покази, не переховується та по першому виклику готовий з`являтися до суду. Тобто ризик переховування відсутній. Що стосується ризику впливу на свідка зазначив наступне, свідок ОСОБА_8 , на даний час, мобілізований до лав ЗСУ та направлений для проходження військової служби до В/ч НОМЕР_1 . Тому ризик впливу на свідка на даний час повністю відсутній. На інших свідків також впливати не буде. Також відсутній ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. В разі продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити йому альтернативний запобіжний захід у виді застави та встановити її розмір 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та наявні в розпорядженні суду матеріали, необхідні для вирішення клопотань, колегія суддів дійшла наступного висновку.

В судовому засіданні, встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2025 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів, тобто до 11.06.2025 року включно, з визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2025 року ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2025 року скасовано та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11.07.2025 року.

Ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2025 року, 06.08.2025 року, 24.09.2025 року, 17.11.2025 року та 06.01.2026 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 06.03.2026 року і розглянути вказане кримінальне провадження до закінчення вказаних строків не вбачається можливим, тому враховуючи заявлені і подані клопотання та вимоги ст. 331 КПК України, колегія суддів має розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу та відповідно зміну запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, крім ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, колегія суддів зобов`язана оцінити у сукупності всі обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного (обвинуваченого) не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність прокурором ризику можливості підозрюваного переховуватися від суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали клопотання містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 перебуваючи на волі чинити вплив на свідків, які поряд із ризиком можливості переховуватися від суду, теж залишаться існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений знає свідків та перебуваючи на волі зможе на них впливати, шляхом вмовляння, переконання чи підкупу.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, колегія суддів дійшла висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 винятковий вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Також, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи, що ризики та обставини, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися і на даній стадії процесу продовжують існувати, також наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України, а тому колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 винятковий вид запобіжного заходу тримання під вартою.

Те, що ОСОБА_6 є учасником бойових дій, має на утриманні хвору дружину та має дітей, не зменшує наявності існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням злочину, в якому ОСОБА_6 обвинувачується, вчиненому у період дії воєнного стану.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на теперішній час не встановлено.

Будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, крім іншого, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, злочин вчинено під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе не визначати розмір застави.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 183,193, 194, 196, 199, 331 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 1 травня 2026 року включно.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_9

Суддя ОСОБА_10

Суддя ОСОБА_11