Справа № 404/6834/17
Номер провадження 1-кс/404/1152/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду в місті Кропивницькому скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВП №2 Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 25.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0000139, за ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 подав скаргу на постанову дізнавача СД ВП №2 Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 25.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0000139, за ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185 КК України.

На обґрунтування скарги зазначено, що під час досудового розслідування дізнавачем не було вжито заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Скаржник подав заяву про розгляд скарги без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить скаргу задовольнити та скасувати постанову дізнавача.

Дізнавач, прокурор викликалися, не з`явилися.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Сектором дізнання ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницьким РУП ГУ НП в Кіровоградській області проводилось досудове слідство по кримінальному провадженню №0000139 від 17.01.2013 року, за ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185 КК України.

25.12.2023 року на підставі постанови дізнавача СД ВП №2 Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 вказане кримінальне провадження закрито, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Не погоджуючись з вказаними діями дізнавача, скаржник звернувся до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, як незаконну, посилаючись на те, що слідство не було проведено належним чином.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить ч. 1 ст. 94 КПК України щодо оцінки дізнавачем, слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки дізнавачем всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої дізнавачем постанови. Зокрема, якщо дізнавачем закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки дізнавача щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки дізнавачем доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Безумовною підставою для скасування постанови про закриття є відсутність кадастрового номеру земельної ділянки.

Дізнавач не аналізував істотних умов договорів оренди за спірний період.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року (справа 357/8277/19) містить правовий висновок про те, що поділ чи зміна титульного власника земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря. Передана в оренду земельна ділянка булла спадковою масою, отже перехід права власності не змінив первинних правовідносин що склались.

Ніхто не оспорює, що земельна ділянка на підставі чинного договору оренди використовувалась для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір оренди незаконним не визнаний. Дізнавач не зібрав докази виконаної претензійної роботу з приводу оренди та оплати за користування землею. Чи направив спадкоємець письмове повідомлення про намір продовжити чи припинити строк дії договору оренди, у свою чергу орендодавець не висловив заперечень з цього питання.

У постанові Верховного суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 зазначено, що частиною 6 ст. 33 закону № 161-XIV передбачено продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди; відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця протии користування («мовчазна згода» на пролонгацію договору); повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно за правилами ч. 6 ст. 33 закону № 161-XIV полягає саме у тому, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі не вимагається. Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору («мовчазна згода» орендодавця), зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Оскільки договір виконувався, то за правилами Перехідних положень він має продовжуватися на умовах визначених у законі на той час. Відповідно до ч. 6 ст. 33 ЗУ Про оренду землі,якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Дізнавач не описав у який період діяв договір оренди, тобто коли саме орендар правомірно обробляв земельну ділянку. Власник землі та орендар не заперечили проти продовження договору суборенди, отже чи була ознака самовільного захоплення земельної ділянки.

Несвоєчасне повернення або неповернення тимчасово займаних земель, наданих на підставі договору у довгострокове користування не вважається злочином, а утворює ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 54 КУпАП. Спір з приводу продовження строку дії оренди чи несвоєчасного повернення займаних земель після закінчення строку дії договору оренди тягне за собою тільки можливу адміністративну відповідальність.

Дізнавач не з`ясував, чи весь час орендар дотримувався умов договору та вимог цільового використання, сівозміни та родючості земель. Діяв добросовісно, безперервно і відкрито проводив обробку поля. Чи висловили інші особи отримати право на оренду зазначеної земельної ділянки. Розбіжність між власником та правовою позицією орендаря по суті становить тривалий невирішений земельний спір, що виключає ознаку самовільного захоплення земельних ділянок.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння земельною ділянкою, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування або не передавалась. На підставі письмового договору оренди земельну ділянку правомірно передали суб`єкту господарювання. Повернення земельні ділянки, не тотожне поняттю самовільного зайняття земельної ділянки. Законність передачі підтверджується письмовим договором, державною реєстрацією і тривалим, відкритим, добросовісним володінням земельної ділянки, отже слідчий не перевірив об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Суб`єктивна сторона самовільного зайняття земельної характеризується прямим умислом, коли винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити. Велика Палата Верховного Суду змінювала та формувала єдину практику у цих правовідносинах, отже орендар міг допустити помилку, суб`єктивно оцінив, несвоєчасно оформив чи неправильно реєстрував. Суспільна правова недосконалість тривалих договірних правовідносин не свідчить про спрямованість умислу орендаря на самовільне захоплення земельної ділянки. Дізнавач не зібрав доказів на підтвердження чи спростування прямого умислу. Самовільне зайняття земельної ділянки належить до злочинів із матеріальним складом. На підтвердження заподіяння шкоди дізнавач не перевірив і не зазначив докази завдання дійсної шкоди у значному розмірі. Не зазначений розмір шкоди від самовільного зайняття земельної ділянки. Розмір шкоди необхідно визначити у порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963, якою затверджена методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання. У пункті 7-1 вказаного порядку зазначено, що підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди є акт перевірки або акт, складений за результатами здійснення планового або позапланового заходу державного нагляду (контролю); протокол про адміністративне правопорушення. Такому розрахунку не передувала перевірка чи інший захід планового або позапланового державного нагляду, та матеріали що могли стати правовою підставою для розрахунку шкоди. Неможливо визначити розрахунок орієнтовної шкоди, що позбавляє можливості перевірити правильність розрахунків та застосувати відповідні коефіцієнтів на підставі наявної методики.

Не перевірявся розмір можливої шкоди. Відсутність цієї обов`язкової складової виключає можливість закриття провадження. Верховний Суд у складі другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув тотожну за обставинами справу № 400/122/18, за результатами якої висловив правову позицію про відсутність складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 197-1 України, у залежності від наявності чи відсутності розміру можливої шкоди.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування рішення дізнавача, слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію (ч. 2 ст. 307 КПК України).

Скаржник має право на повний і всебічний розгляд факту можливого кримінального правопорушення. Дізнавач при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження, цих положень Закону, не дотримався. Рішення про закриття кримінального провадження є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 3, 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВП №2 Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 25.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0000139, за ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185 КК України задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД ВП №2 Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_4 від 25.12.2023 року про закриття кримінального провадження №0000139, за ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 185 КК України.

Копію ухвали направити прокурору Кропивницької окружної прокуратури для організації подальшого досудового розслідування.

Відповідно до ст. 309 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти такої ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1