Номер провадження: 11-кп/813/1022/26
Справа № 521/4973/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Новоархангельського району Кіровоградської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з середньою освітою, одруженого, неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, працюючого в ТОВ «Чкалівський Дім» на посаді директора, без інвалідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Чкалівський Дім» , що зареєстровано за адресою м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 44, в приблизний період часу з листопада 2021 року по травень 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося) будучі обізнаним, як директор підприємства про вимоги законодавства України у сфері використання земельних ділянок та будівництва будівель під час здійснення господарської діяльності, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам містобудівного законодавства в частині отримання вихідних даних для будівництва, порушуючи встановлений законом порядок отримання земельної ділянки для будівництва будівель, достовірно знаючи про відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також усвідомлюючи той факт, що право розпорядження зазначеною земельною ділянкою, належить виключно територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, порушуючи вимоги ст. 14 Конституції України, ст.ст. 80, 83, 116, 124, 125, 126, 221 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», положення Закону України «Про містобудівну діяльність», за допомогою найманих працівників підшуканого ОСОБА_8 підрядника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Мерітайм», здійснив самовільне будівництво триповерхової нежитлової будівлі адміністративного призначення за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, 6 (координати супутникових знімків Google maps - 46,4798659, 30,6408618) із площею забудови 171 кв.м. на земельній ділянці комунальної форми власності, що належить Одеській міській раді.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції:

Оскаржуваною ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_8 , та звільнено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження, №0000072 від 29.06.2023 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України закрито.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу суду заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу місцевого суду відносно ОСОБА_8 такою, що підлягає скасуванню з підстав незаконності та порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального Закону.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не приділив уваги тому, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 є триваючим злочином. Так, з відомостей ЄРДР вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені 29.06.2023 року на підставі рапорту прокурора про виявлення кримінального правопорушення, тобто станом на 29.06.2023 року протиправні дії ОСОБА_8 тривали, а тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності є передчасними.

На підставі викладеного, прокурор просить ухвалу відносно ОСОБА_8 скасувати, та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0000072 від 29.06.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, з огляду на наступне.

Так, судовий розгляд справи призначався на 24.02.2026 року.

Так, згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Згідно матеріалів судової справи, ухвала суду постановлена 26.06.2025 року.

В судове засідання, призначене на 24.02.2026 року обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , будучи повідомленими не з`явились, адвокат надіслав клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із хворобою.

Водночас, колегія суддів визнає причини неявки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника неповажними та такими, що направлені на затягування розгляду справи з метою спливу процесуальних строків притягнення до кримінальної відповідальності, з огляду на таке.

Так, заява про відкладення судового розгляду, призначеного на 24.02.2026 року датована 24.02.2026 року та підписана КЕП, направлена через підсистему «Електронний суд». Водночас, у заяві адвокат зазначає, що причиною неможливості з`явитись в судове засідання є поганий стан здоров`я. При цьому, на підтвердження цього, останній не надав жодного підтверджуючого документа.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Приходячи висновку про можливість розгляду справи за відсутності обвинуваченого, колегія суддів враховує, що вимоги апеляційної скарги прокурора не призводять до погіршення становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст. 2 КПК одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ухвали суду ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «Чкалівський Дім», що зареєстровано за адресою м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 44, в приблизний період часу з листопада 2021 року по травень 2022 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи про відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також усвідомлюючи той факт, що право розпорядження зазначеною земельною ділянкою, належить виключно територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності, порушуючи вимоги ст. 14 Конституції України, ст. 80, 83, 116, 124, 125, 126, 221 ЗК України, ч. 1 ст. 376 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», положення Закону України «Про містобудівну діяльність», за допомогою найманих працівників підшуканого ОСОБА_8 підрядника - ТОВ «Юніон Мерітайм», здійснив самовільне будівництво триповерхової нежитлової будівлі адміністративного призначення за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, 6 (координати супутникових знімків Google maps - 46,4798659, 30,6408618) із площею забудови 171 кв.м. на земельній ділянці комунальної форми власності, що належить Одеській міській раді.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. З ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Оскаржуваною ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року було задоволено клопотання ОСОБА_8 , та звільнено ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Нормою статті 49 КК України встановлено:

- строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності;

- підстави такого звільнення;

- правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що:

- протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); - особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); - законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Отже вирішальним для прийняття судом обґрунтованого та законного рішення було правильне визначення проміжку часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено у подальшу судом, і до дня припинення вчинення особою відповідного триваючого злочинного діяння, а не день, з якого таке діяння досягнуло стадії закінченого злочину.

Поняття триваючого кримінального правопорушення вироблено в теорії кримінального права.

Проте значення тривалості окремих кримінальних правопорушень, у тому числі для цілей ст. 49 КК, у чинному КК України не конкретизовано.

На врахування специфіки триваючих кримінальних правопорушень містить вказівка в Законі України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року № 392/96-ВР (далі - Закон № 392/96-ВР).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону № 392/96-ВР дія закону про амністію поширюється на кримінальні правопорушення, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані кримінальні правопорушення, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.

У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.

Отже, триваюче кримінальне правопорушення - це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 09.09.2024 по справі № 353/999/23, щодо особливостей правозастосування положень ст. 49, ч. З ст. 197-1 КК України зробила висновок, що днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 197-1 КК, є триваючим злочином. Склад вказаного кримінального правопорушення є закінченим з початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

Так, кримінальне правопорушення за ч.3 ст.197-1 КК України, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ст. 12 КК, відноситься до нетяжких злочинів, строк давності із закінченням якого особа звільняється від кримінальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та складає - три роки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він в період часу з листопада 2021 року по травень 2022 року самовільно захопив земельну ділянку та збудував на ній капітальну споруду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 197-1 КК України.

Зокрема, із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 29 червня 2023 року на підставі рапорту прокурора від 29 червня 2023 року про виявлення кримінального правопорушення з ознаками ч. З ст. 197-1 КК України.

Тобто, станом на 29 червня 2023 року протиправні дії ОСОБА_8 передбачені ч. З ст. 197-1 КК України тривали.

Отже судом першої інстанції не враховано зазначений вище правовий висновок Верховного Суду при правозастосуванні статей 49, ч. З ст. 197-1 КК України під час судового розгляду кримінального провадження, не взято до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є триваючим злочином, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України без врахування всіх вказаних обставин є передчасними.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, серед іншого, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, яким підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 про звільнення ОСОБА_8 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 376 ч.2, 403, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 26.06.2025 року, стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження №0000072 від 29.06.2023 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження, іншим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4