Дата документу 19.02.2026 Справа № 332/3138/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3138/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/457/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не зникли, а інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог вказує про недоведеність ризиків, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях прокурора.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто можливості застосування до нього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, не визначено розміру застави.

Звертає увагу на те, що він не отримав клопотання прокурора та йому не було надано 3 годин для ознайомлення з ним.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не проведено аналізу всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не взято до уваги те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, страждає на ряд хронічних захворювань.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги без доповнень та просив їх задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційні скарги. Зазначив, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 є необґрунтованим, жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України не було доведено, обвинувачений не переховувався, раніше не судимий, вину визнає та має незадовільний стан здоров`я.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про особисту участь у розгляді даного провадження не звертався.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання за злочин.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, суворість можливого покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України встановлена у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним.

На переконання апеляційного суду, врахування тяжкості має раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньою високим ступенем ймовірності її поведінку.

Більш того, на користь ризику переховування, колегія суддів враховує і встановлені стороною обвинувачення обставини, які викладені в обвинувальному акті.

Так, як убачається із викладених фактичних обставин, обвинувачений ОСОБА_6 ймовірно має зв`язки з представниками іноземної держави - держави агресора рф, якими він може скористатися для переховування.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини свідчать про вкрай високий ризик вчинення обвинуваченим дій для переховування.

Крім того, апеляційний суд вважає, що і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та обумовлюється тим, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває, зі змісту оскаржуваної ухвали випливає, що свідки у даному кримінальному провадженні судом ще не допитувались, а будучі обізнаним з анкетними даними свідків, обвинувачений ОСОБА_6 задля уникнення від кримінальної відповідальності, може вчинити незаконний тиск на свідків, які ще не допитувались та їх покази ще не були сприйняті безпосередньо судом.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує той факт, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, фактичні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про заздалегідь розроблений план та відповідну підготовку обвинуваченого, які передували вчиненню злочинів, що вказує на здатність скоєння ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні, надалі.

Отже, апеляційний суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки ОСОБА_6 , приходить до висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що доводи про наявність у ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків, відсутність судимостей та не перебування обвинуваченого на обліках у лікарів нарколога та психіатра, на даний час не свідчать про скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Доводи обвинуваченого про те, що клопотання прокурора не було вручено йому вчасно, колегія суддів вважає такими, що не є таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах провадження міститься розписка про отримання 28 січня 2026 року ОСОБА_6 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, що свідчить про те, що обвинувачений мав можливість ознайомитись з його змістом.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Крім того, судова колегія вважає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з положеннями, передбаченими ч. 6 ст. 176 КПК України, які встановлюють, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З приводу доводів сторони захисту щодо не визначення застави, то колегія суддів також погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні, що узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на зазначені стороною захисту доводи щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити уповноваженим особам філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 і за потреби забезпечити йому належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року включно, залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях, організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4