Справа № 445/806/26
Провадження № 1-кп/445/293/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Золочівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 від 27.01.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України. До початку судового засідання прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів з визначенням розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, не маючи наміру на завжди ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 22.11.2024 до 08.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив місце служби тимчасове розташування роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_1 , та перебував поза межами місця служби, тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, до моменту добровільного з`явлення 03.12.2024 до місця тимчасового розташування роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, він же, оператор 3 відділення протитанкових ракетних комплексів 2 взводу протитанкових ракетних комплексів роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, повторно, не маючи наміру на завжди ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 17.02.2025 до 05.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив місце служби місце тимчасового розташування роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , та перебував поза межами місця служби, тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, до моменту прибуття 28.08.2025 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_2 , та зарахування його на тимчасовий облік як особи, що ухилялася від військової служби, чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Також, він же, оператор 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, повторно, не маючи наміру на завжди ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 02.01.2026, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив місце служби місце тимчасового розташування НОМЕР_4 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , та перебував поза межами місця служби, тривалістю понад три доби, проводячи час на власний розсуд, до моменту затримання його 16.02.2026 в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України слідчим слідчого відділення Золочівського РВП ГУНП у Львівській області за адресою органу досудового розслідування: Львівська область, м. Золочів, вул. М. Шашкевича, 43, чим вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 17.02.2026 (справа №445/395/26) стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16.04.2026 з утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», та визначено заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133120 грн., яка не внесена.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2026 стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» на строк 60 діб, тобто до 30.05.2026 включно, визначений обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, залишено без змін - у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120 грн., яка не внесена. Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 407 КК України, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Водночас, строк дії ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2026 закінчуються 30.05.2026, а кримінальне провадження по суті не розглянуто та перебуває на стадії підготовчого судового засідання, через що виникла необхідність у вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 на строк 60 днів.

Так, необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного судом щодо ОСОБА_4 , пов`язана з наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати. Про вказані ризики свідчить поведінка обвинуваченого, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військові злочини, а саме самовільне залишення місця служби тривалістю понад три доби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, у тому числі органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби. Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів не може усунути існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав. Захисник обвинуваченого в судовому засіданні клопотання прокурора заперечив, просив суд обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 та п.9 ч.2 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі, є запобіжні заходи.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України,під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, а також оцінити в сукупності обставини, які визначені в ч.1 ст.178 КПК України. Згідно зі ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Положеннями ст.199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Судом встановлено, що на розгляді у Золочівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 від 27.01.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України

Ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області від 17.02.2026 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування, тобто до 16.04.2026 з визначенням розміру застави.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 01.04.2026 стосовно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» на строк 60 діб, тобто до 30.05.2026 включно, визначений обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, залишено без змін - у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120 грн., яка не внесена. Суд погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а тому, з метою уникнення такої відповідальності, існують ризики того, що він може переховуватись від суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також слід зазначити, що ризики, які стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишились незмінними та не зменшились.

Докази на підтвердження факту і обставин вчинення злочинів, причетності обвинуваченого ОСОБА_4 до їх скоєння свідчать про існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Так, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме що він обвинувачується у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Водночас з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити про неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, з огляду на положення Закону України №2531-IX від 16.08.2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану».

Так, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України (із змінами, внесеними згідно Закону України №2531-ІХ від 16.08.2022 року) встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою). Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу. Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Одночасно в підготовчому судовому засіданні встановлено, що станом на даний час не встановлено, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою недопущення впливу на хід судового розгляду та з метою виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд вбачає фактичні та правові підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, який зазначив, що «продовження тримання під вартою може бути виправдано за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості». Суспільний інтерес полягає в тому, щоб кожна особа, причетна до вчинення кримінального правопорушення, була притягнута до відповідальності в міру своєї вини, а також щоб мало місце забезпечення швидкого судового розгляду і виконання обвинуваченим усіх покладених на нього процесуальних обов`язків. Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити відносно обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків, а тому виправдовує таке втручання у його права та інтереси. При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний обвинуваченому відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, надасть можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, підстави для продовження вказаного запобіжного заходу не відпали, та приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою. Аналізуючи при цьому у сукупності всі обставини справи, передбачені ст.178 КПК України з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд відповідно до ч.3 ст.315 КПК України та на підставі положень ч.8 ст.176 КПК України, приходить до висновку, що запобіжний захід щодо ОСОБА_4 слід продовжити та вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту. Відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Разом з тим, з метою недопущення погіршення становища обвинуваченого, враховуючи, що визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу є правом суду, суд вважає за можливе визначити заставу в розмірі, встановленому ч.5 ст. 182 КПК України, з покладенням на обвинуваченого передбачених у ст.194 КПК України обов`язків у разі внесення застави та звільнення з-під варти. Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 18.07.2026, з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 133 120,00 грн.

Щодо покликань захисника та обвинуваченого в частині можливості застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, слід вказати, що такі твердження не знайшли свого підтвердження під час підготовчого судового засідання і спростовуються викладеним вище, в тому числі положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.177-178, 183, 184, 194, 196, 197, 314-315, 369-372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» на строк 60 діб, тобто до 18.07.2026 включно.

Визначений обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, залишити без змін - у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять гривень 00 копійок) грн., яка може бути внесена як самими обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави: (призначення платежу - застава за обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі №445/806/26, кримінальне провадження №0000157 від 27.01.2025).

Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, обвинувачений ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Про внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти негайно повідомити слідчого, прокурора та суд.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) не відлучатися за межі постійного місця проживання АДРЕСА_4 , без дозволу слідчого, прокурора слідчого судді або суду;

2) з`являтися за викликом до суду за першою вимогою;

3) повідомляти прокурора та/або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) не спілкуватись із свідками, спеціалістами, експертами по даному кримінальному провадженню, без дозволу суду та/або прокурора.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ухвалою обов`язків - до 18.07.2026 включно.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 22.05.2026.

Суддя ОСОБА_1