Номер провадження: 11-кп/813/1491/26
Справа № 523/1388/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 14.01.2026 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000355 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 14.01.2026 задоволено частково клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 13.03.2026, з визначенням розміру застави - 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 328 000 грн.

Рішення суду мотивоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що судом не врахована суспільна небезпека наслідків дій обвинуваченої.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Встановлено, що на розгляді в Пересипського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000355 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останньої.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченої від суду.

Окрім того, продовжує існувати ризик можливого незаконного впливу на свідків в цьому ж провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки невстановлена особа, з числа співробітників спеціальних служб російської федерації, до теперішнього часу не затримана, з нею може бути знову встановлено обвинуваченою контакти через мережу Інтернет.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що сторона захисту не оскаржувала ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу та не оспорювала існування в цьому кримінальному провадженні вказаних ризиків.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України, єдиним запобіжним заходом, який може бути застосовано стосовно неї, з огляду на зазначені вище імперативні приписи кримінального процесуального закону України, які були враховані судом першої інстанції під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу, є тримання під вартою.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 , з чим погоджується апеляційний суд.

Водночас, на переконання апеляційного суду, визначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження та положення ч. 4 ст. 183 КПК України.

Так, абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, серед іншого, особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за кваліфікуючими ознаками: державна зрада, тобто діяння, умисне вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, інформаційній безпеці України: надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, санкцією якого встановлена, зокрема, найвища міра покарання у виді довічного позбавлення волі.

При цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Отже, враховуючи специфіку інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, вчинених в умовах воєнного стану, в тому числі, проти основ національної безпеки держави, обставини, викладені в обвинувальному акті, ступінь суспільної небезпеки, наявність суспільного інтересу, обумовленого вище наведеним, на переконання апеляційного суду, підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченій відсутні.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що не було встановлено обставин, які б давали змогу застосувати до обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у виді застави, зокрема, що такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та виконання покладених на неї обов`язків, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких вона обґрунтовано обвинувачується та наявність в зазначеному кримінальному провадженні вищевказаних ризиків.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , однак вважає безпідставним застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

Пунктом 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Водночас, апеляційний суд враховує, що обвинувачена досить тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, та вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження у відповідності до вимог передбачених ст. 28 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 409, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 14.01.2026 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000355 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000355 від 16.08.2024 відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 13.03.2026, без визначення розміру застави.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4