Справа № 138/493/26
Провадження №:1-кс/138/154/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000076 від 18.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2026 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000076 від 18.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що як встановлено досудовим розслідуванням, до Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області по спеціальній лінії «102» 18.02.2026 від тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_7 надійшло повідомлення про те, що на автодорозі «Р-36 Немирів Могилів-Подільський» було зупинено автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «431410» номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 зеленого кольору 1986 року випуску, на кузові якого наявна деревина, без дозвільних документів.

За вказаним фактом заступником начальника слідчого відділення Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000076 від 18.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

У ході проведення огляду місця події 18.02.2026 на автодорозі «Р-36 Немирів Могилів-Подільський», що за межами м. Могилів-Подільський Вінницької області було виявлено автомобіль марки ЗИЛ державний номерний знак НОМЕР_1 на кузові якого знаходилася деревина. Оглядом встановлено, що деревина, ймовірно, породи дуб, різного діаметру. Керував зазначеним автомобілем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником зазначеного автомобіля.

Вказаний автомобіль з деревиною було вилучено та поміщено на майданчик Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

В подальшому, після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в рамках зазначеного кримінального провадження, беручи до уваги, що всі вищевказані об`єкти були оглянуті під час огляду місця події, 18.02.2026 слідчим визнано речовими доказами автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «431410» номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 зеленого кольору 1986 року випуску, на кузові якого наявна деревина об`ємом близько 5,8 метрів кубічних, про що винесено відповідну постанову.

Наразі, у зв`язку із всебічним, повним та об`єктивним розслідуванням вказаного кримінального правопорушення, а також з метою уникнення можливості втрати речових доказів необхідно накласти арешт.

Слідчий вважає, що на речовий доказ автомобіль необхідно накласти арешт, оскільки він є безпосереднім знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, а саме використовувався при перевезенні незаконно зрубаних дерев. На речовий доказ незаконно зрубану та виявлену деревину необхідно накласти арешт, оскільки така є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій. При цьому, зазначені речові докази можуть бути процесуальним джерелом доказів при проведенні слідчих експериментів та судових експертиз, висновки яких слугуватимуть доказами у кримінальному провадженні.

За таких підстав, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України - з метою збереження речових доказів та проведення інших слідчих (розшукових) дій із їх залученням, слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «431410» номерний знак НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 зеленого кольору 1986 року випуску та поміщену до нього деревину об`ємом близько 5,8 м. куб., належні ОСОБА_4 з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні. Додатково зазначив, що автомобіль на який слідчий просить накласти арешт є знаряддям вчинення злочину, що передбачено диспозицією статті 246 КК України. Також, деревина є об`єктом кримінально-протиправних дій, однак, на даний час зазначати про те, що вона підлягатиме спецконфіскації ще зарано, оскільки повідомлення про підозру не вручено.

Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо часткового задоволення клопотання та просили повернути автомобіль власнику з правом користування без права на відчуження. Адвокат зазначив, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, пенсіонером, отримує пенсію в розмір 5528 грн., одружений та вказаний у клопотанні слідчого автомобіль є додатковим засобом для заробітку, оскільки використовується для перевезення вантажів. Крім того, адвокат додав, що вилучена деревина є сухостоєм, який ОСОБА_4 зібрав на дорозі та мав використати в якості палива для обігріву житла. При цьому, доказів того, що останній перевозив лісову продукцію, яка зрізана в лісі до клопотання слідчого не додано, також слідством не було знайдено і засобів для зрізу.

Прокурор заперечуючи щодо доводів представника власника тимчасово вилученого майна зазначив, що ОСОБА_4 відмовився від надання показів, що свідчить про ухилення від сприяння досудовому розслідуванню. Крім того, стороною захисту не додано доказів, на підтвердження відсутності інших доходів у ОСОБА_4 , при цьому, оскільки останній є інвалідом ІІ групи, тому має право на отримання соціального забезпечення від держави.

Щодо відмови ОСОБА_4 від надання показів адвокат ОСОБА_5 додав, що останній скористався наданим йому правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, що не може свідчити про ухилення від допомоги слідству.

Заслухавши учасників, дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить такого до висновку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 18.02.2026 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000076 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України. Вказані відомості внесені на підставі повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 на спецлінію «102» від 18.02.2026 про те, що на автодорозі «Р-36 Немирів Могилів-Подільський» було зупинено автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «431410», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зеленого кольору, 1986 року випуску, на кузові якого наявна деревина, без дозвільних документів.

Під час огляду місця події 18.02.2026 було вилучено автомобіль марки ЗИЛ з державним номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , на кузові якого знаходилася деревина об`ємом близько 5,8 кубічних метрів.

Постановою слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 від 18.02.2026 автомобіль марки «ЗИЛ», моделі «431410», державний номерний знак НОМЕР_1 на кузову якого знаходиться деревина визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та поміщено на зберігання на штраф майданчик Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області за адресою вул. Сагайдачного, 4, м.Могилів-Подільський.

Слідчим суддею з копій матеріалів, доданих до клопотання, також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22.06.2023 власником автомобіля марки «ЗИЛ», моделі «431410», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, є ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Під час відібрання пояснень ОСОБА_4 згідно ст. 63 Конституції України відмовився надавати будь-які пояснення.

З копій матеріалів доданих адвокатом встановлено, що ОСОБА_4 є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 . Крім того, згідно копії посвідчення серії НОМЕР_5 ОСОБА_4 є учасником бойових дій та в період з 30.04.2022 по 12.05.2022 безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській обастях, забезпечені їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в н.п. Авдіївка Донецької області (копія довідки командира військової частин НОМЕР_6 від 12.05.2022).

Разом з тим, необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи клопотання щодо наявності критеріїв у майна, про арешт якого просить слідчий, останній посилається на те, що автомобіль марки «ЗИЛ», моделі «431410», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1986 року випуску, є знаряддям вчинення злочину, оскільки використовувався для перевезення деревини, а тому вказаний транспортний засіб підлягає арешту з метою забезпечення збереження речових доказів (можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження).

Слідчий суддя вважає, що слідчий довів, що вказаний транспортний засіб, зважаючи на обставини його затримання, може бути знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, а тому щодо вказаного транспортного засобу є необхідним застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту.

Разом з тим, слідчий суддя, беручи до уваги заперечення сторони захисту, враховує ті обставини, що органом досудового розслідування з вказаним транспортним засобом були проведені необхідні слідчі дії, зокрема, його огляд. Доказів, які б свідчили про необхідність проведення якихось інших слідчих дій, зокрема, експертизи, матеріали клопотання не містять. Крім того, слідчим до клопотання не додано будь-яких доказів які б свідчили, що власник вилученого транспортного засобу має намір його знищити чи пошкодити.

Відповідно до частини 4 статті 173 КПК у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на обґрунтування слідчим клопотання та подані ним докази, а також доводи сторони захисту, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності особи як арешт вказаного транспортного засобу без права користування ними, а тому, з урахуванням вимог ч. 2, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та вважає, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на автомобіль з правом користування, без права відчуження та розпорядження.

При цьому, на думку слідчого судді, вилучена деревина підпадає під критерії визначені ст. 98 КПК України і слідчий з прокурором довели, що вказане майно може бути використане як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у випадку ненакладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його відчуження чи знищення.

За викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на деревину об`ємом близько 5,8 метрів кубічних, що була вилучена у ОСОБА_4 під час огляду місця події 18.02.2026.

Накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «431410», номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зеленого кольору, 1986 року випуску, власником якого є ОСОБА_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , з правом користування без права відчуження.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1