Номер провадження: 11-кп/813/992/26
Справа № 499/1090/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000530 від 29.08.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 07.07.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михайлопіль Іванівського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

встановив:

Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07.07.2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 та взяття його під варту в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирався.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_8 , з 23.04.2004 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний запасу Збройних Сил України другої категорії за спеціальністю водій автомобілів «Камаз».

27.07.2024 року за результатами обстеження, проведеного військово-лікарською комісію та згідно довідки військово-лікарської комісії №830, ОСОБА_8 визнано придатним за станом здоров`я для проходження військової служби. Також встановлено відсутність обставин, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_8 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Того ж дня військовозобов`язаному ОСОБА_8 під особистий підпис було вручено повістку, відповідно до якої, він зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:30 годину 31.07.2024 року для призову на військову службу по мобілізації та відправлення до місця проходження військової служби.

Після цього, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , діючи умисно, реалізуючи умисел, направлений на ухилення від мобілізації, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи можливість прибути до вказаного центру комплектування, не маючи підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до вказаного Центру не прибув, причини неявки у назначену дату повідомив тим, що у нього є троє дітей і він проходити військову службу не буде, про що був складений акт про його неявку, тим самим ухилився від призову на військову службу під час загальної мобілізації, оголошеної 24 лютого 2022 року, згідно з Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію», на особливий період, а саме в період воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», порушивши вимоги ст.65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію».

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та ступінь доведеності його вини, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що ОСОБА_8 раніше не судимий, визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

На думку захисника, судом проігнорована та обставина, що ОСОБА_8 працює молодшим комірником в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Логістік Юніон», яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у зв`язку з чим має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 31.12.2026 року, а по закінченню строку відстрочки має отримати продовження бронювання.

Також, захисник вважає, що місцевий суд не в повній мірі врахував досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризики небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як середні, а виправлення обвинуваченого можливе без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в ід кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура

Відповідно до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, а також доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ст.336 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, колегія суддів не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно незаконності вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК є нетяжким, а також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого.

Обставини, які відповідно до ст.ст.66,67 КК України пом`якшують, або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вироку суду місцевим судом не встановлені.

Призначаючи ОСОБА_9 реальне покарання місцевий суд послався на суспільну небезпечність вчиненого злочину, який може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Крім того, місцевий суд послався на сталу практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо неможливості призначення особам, які ухилились від мобілізації покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України.

Водночас конкретні судові рішення, в яких містяться такі правові висновки касаційного суду, суд першої інстанції у вироку не зазначив.

Пославшись на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим та призначив йому реальне покарання у виді позбавлення волі.

Надаючи оцінку можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд зазначає про таке.

Згідно з положеннями ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що за наявності вказаних вище підстав, під час вирішення питання щодо застосування положень ст.75 КК суд враховує: тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ст.75 КК України не містить імперативної заборони для звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України.

Колегія суддів враховує, що в суді першої та апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та не заперечував фактичних обставин вчиненого ним злочину.

Крім того колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальної відповідальності, а згідно досудової доповіді Березівського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробацій» в Одеській області, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_8 , його способу життя, історію порушень, орган пробації дійшов висновку, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не ставить високої небезпеки для суспільства.

У судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_8 працевлаштований, на даний час працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Логістік Юніон», яке визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, у зв`язку з чим обвинувачений отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 31.12.2026 року.

За наявності вищевказаних обставин, з урахуванням особи ОСОБА_8 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності та визнав свою провину, щиро покаявся, має на даний час відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із роботою на підприємстві критичної інфраструктури, а також за відсутності обставин, які обтяжують покарання, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.

З урахуванням наведеного й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість досягнення мети виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, за умови контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку 2 роки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Положеннями ч.2 ст. 409 КПК встановлено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може також бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 07.07.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України змінити.

Застосувати до засудженого ОСОБА_8 положення ч.1 ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного вироком Іванівського районного суду Одеської області від 07.07.2025 року покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4