Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/98/24

Номер провадження: 1-кп/511/56/26

10.02.2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 (дистанційно), ОСОБА_8 (дистанційно), ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000059 від 05 червня 2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Октябрський Камчатської області, РФ, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 304, ч. 2 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , мотивоване тим, що ОСОБА_4 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. (ч.1 п.1 ст.177 КПК України). Обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у вказаному провадженні, тобто перешкоджати їх з`явленню до суду, примушувати їх до відмови від давання показань, а також давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози насильством, знищенням їх майна, а також погрожувати вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також, ОСОБА_4 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на його схильність до скоєння злочинів, ідентичних за своїми кваліфікуючими ознаками. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора, мотивуючи тим, що є можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації, врахувати, що ОСОБА_4 не може сплатити заставу, так як немає джерела доходу, є військовослужбовцем, має незадовільний стан здоров`я внаслідок поранення на фронті, має на утриманні мати - особу з інвалідністю 1 групи, яка потребує його нагляду, неповнолітню дитину, одружений, немає судимостей. Обвинувачений свою причетність до вчинення злочинів категорично заперечує, наполягає на відсутності доказів його вини у сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1ст.177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, постійного місця роботи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, давши оцінку обґрунтованості заявленого клопотання прокурора, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Під час розгляду питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Під час вирішення клопотання прокурора щодо продовження міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Оскільки усі свідки допитані судом, то ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України відпав, про що суд зазначав вже раніше.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій, а враховуючи тяжкість передбаченого покарання, його вік, наявність воєнного стану в Україні та неможливість повного контролю над кордонами може виїхати за межі країни з метою уникнення відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів, санкція статей передбачає позбавлення волі на строк до 12 років (ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313 КК України).

ОСОБА_4 раніше судимий 28.11.1990 Великомихайлівським районним судом Одеської області по ст. 81 ч. 3 КК України (в редакції 1960 р.) до 3-х років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку 2 роки; 20.11.1992 Великомихайлівським районним судом Одеської області по ст.215-3 ч.2 КК України (в редакції 1960 р) до 3-х років позбавлення волі (10.11.1994 р. Постановою Хмельницького районного суду Хмельницької області покарання замінено на виправні роботи із невідбутим строком 6 міс. 27 днів); 16.11.1995 Великомихайлівським районним судом Одеської області по ст.86-1, 44 КК України (в редакції 1960 р) до 5-ти років 1 місяць 24 дні позбавлення волі з конфіскацією майна; 12.11.2002 апеляційним судом Одеської області по ст.215-3 ч.3 КК України (в редакції 1960 р) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився з місця позбавлення волі?11.04.2011 після відбуття покарання.

ОСОБА_4 засуджений вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.01.2022 року до реального позбавлення волі за вчинення корисливих злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, але вирок не набрав законної сили, кримінальне провадження перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді. По даному кримінальному провадженню 6 років перебував у розшуку.

ОСОБА_4 не має власної сім`ї, колишня дружина та діти мешкають окремо, не має постійного джерела доходу, обвинувчується в тому, що організував незаконну діяльність, пов`язану з виготовленням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини саме з метою матеріального збагачення та покращення свого матеріального становища. На момент затримання військову службу не ніс, перебував вдома, за повідомленням старшого групи прокурорів Садовської самовільно залишив військову частину, про ще є івдповідний наказ командира.

Вказані обставини свідчать про те, що усвідомлюючи міру покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, а отже в даному випадку наявний ризик, передбачений ч.1 п.1 ст.177 КПК України. Вказаний ризик є триваючим та таким, що не зменшився.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працює, міцних соціальних зв`язків немає, має не зняті та непогашені судимості, тому наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд вважає, що дії, що ставлять ОСОБА_4 у провину носять суспільно-небезпечний характер, вчиненні ним під час запровадження в Україні воєнного стану в зв`язку з військовою агресією, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Суд не вбачає наявності у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків. Доказів незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, контузії, що унеможливлює його перебування під вартою, також суду не надано.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або заподіюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеного кола осіб від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

Суспільна небезпека злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності. Цим явищам притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Між наркоманією і злочинністю існує тісний взаємозв`язок. Він характеризується вчиненням наркоманами та іншими особами "наркотичних" злочинів з метою заволодіння цими засобами і речовинами для їх вживання та/або розповсюдження, вчиненням значної кількості злочинів під безпосереднім впливом наркотиків і психотропних речовин на психіку і волю їхніх споживачів (у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, абстиненції), віктимним характером поведінки наркоманів (часом вони самі стають жертвами злочинів).

Наркологічна ситуація в Україні є надзвичайно складною, щороку погіршується і, зрештою, становить реальну загрозу генофонду нації, забезпеченню правопорядку, національній безпеці України.

Родовий об`єкт злочинів цієї категорії - здоров`я населення.

Найголовнішим об`єднуючим началом цих злочинів в одну групу посягань на здоров`я населення є їх здатність завдавати однорідну шкоду (чи створювати небезпеку заподіяння такої шкоди) у вигляді поширення наркоманії і токсикоманії серед невизначеного кола осіб шляхом незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Отже, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 мають підвищений суспільний інтерес.

Суд зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Відтак, аналізуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що на даній стадії процесу, саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Розгляд вказаного кримінального провадження по суті триває, судом допитані свідки обвинувачення та захисту, досліджені усі письмові докази, проведена судово-психіатрична експертиза обвинуваченому, також кримінальне провадження є складним, в ньому приймають участь багато учасників, зокрема, 3 обвинувачених, 3 захисника, участь яких є обов`язковою і які не завжди мають змогу прибути в судове засідання, обсяг обвинувачення є великим, по справі проводились НСРД, не заслуховувались показання обвинувачених, які не виявляли бажання давати показання до дослідження усіх доказів у справі, а тому суд позбавлений можливості перевірити їх версії станом на теперішній час.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту неможливо, так як необхідних умов для обрання такого виду запобіжного заходу на даній стадії процесу не встановлено. Домашній арешт у нічний час доби не сприяє запобіганню наявним ризикам, а цілодобовий домашній арешт неможливий, оскільки обвинувачений не має сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було визначено розмір застави в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн, який є мінімальним.

На момент розгляду даної справи термін тримання обвинуваченого під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, суд вважає за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 10 квітня 2026 року (включно) з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.

Розмір застави, визначений ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 січня 2024 року в сумі 242 240,00 гривень та обов`язки - залишити незмінними.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1