УХВАЛА

16 березня2026 року

м. Київ

справа № 686/3625/23

провадження № 51-2132ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно нього,

встановив:

Перевіривши скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті.

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених вимог, адже суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Цей суд уповноважений скасувати чи змінити оспорювані рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не перевіряє законність судових рішень з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

За правилами ст. 433 КПК Суд не перевіряє повноти судового розгляду, оцінки доказів із погляду їх достовірності та висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Виходячи із вимог касаційної скарги, засуджений просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу України та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судових розглядів, неправильну оцінку доказів та здійснює їх аналіз, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Поряд з тим, зміст доводів касаційної скарги не узгоджується з її вимогами, оскільки здебільшого посилання засудженого не стосуються предмету касаційного розгляду, а суть зводиться до незгоди із засудженням за ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 436-2 КК.

В свою чергу скарга не містить обґрунтувань, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень або рішення, які порушення допустили суди попередніх інстанцій, як вони вплинули на законність і обґрунтованість прийнятих рішень або рішення та чому їх необхідно відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу.

Крім того, засуджений не конкретизує, які порушення допустив апеляційний суд з урахуванням приписів статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких цей суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній.

Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі є посилання на те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, однак необхідно врахувати, що відповідно до приписів

ст. 404 КПК повторне дослідження доказів є обов`язком апеляційного суду лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, або які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Власне факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Також засудженому необхідно зазначити, які конкретно обставини суди безпідставно не взяли до уваги, чи не враховали, які впливають на можливість застосувати приписів ст. 75 КК.

З урахуванням викладеного, засудженому необхідно, обґрунтувати свої доводи, конкретно вказати, які судові рішення є предметом оскарження, які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій і належно систематизувати свої доводи.

Окрім цього касаційна скарга засудженого містить протиріччя між її мотивувальною і прохальною частинами, так мотивувальна частина містить доводи про порушення вимог КПК і у зв`язку з цим ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень, однак у прохальній частині ставить лише питання про призначення йому покарання за ч. 3 ст. 436-2 КК та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Засудженому необхідно взяти до уваги, що встановлені Судом недоліки, необхідно усунути шляхом подачі касаційної скарги в новій редакції.

Оскільки скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає приписам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений повинен підтвердити, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3