ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2872/25 Справа № 180/2/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , до 08 жовтня 2025 року включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2025 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , до 15 серпня 2025 року включно. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у діянні за ч.4 ст.186 КК України. На даний час не зменшились та продовжують існувати ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, тому суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою на строк не більше ніж на 60 днів, а в задоволенні клопотання сторони захисту, слід відмовити.

Із вказаною ухвалою не погодився захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та оскаржила її в апеляційному порядку. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вказує, що суду не було надано доказів підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КК України, мали характер припущень. Вважає, що прокурор ніяким чином не обґрунтував наявність ризиків, на які посилався. Вказує, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдат. Під час проходження військової служби він був поранений. Правопорушення, вчинення якого йому інкримінується, вчинив перебуваючи на реабілітаційному лікуванні після поранення. Тому повідомлення прокурора про те, що ОСОБА_7 самовільно залишив розташування військової частини не відповідають дійсності, а в провадженні суду відсутні відповідні обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 . Вказує, що протягом півроку до зали суду не з`являються ані потерпіла, ані свідки. Відомостей про виконання ухвали про примусовий привід свідків до суду прокурором також не надано. Вважає, що її підзахисний фактично позбавлений доступу до правосуддя, оскільки в судових засіданнях лише продовжується строк тримання його під вартою, порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження судом. Вважає, що судом не врахований стан здоров`я ОСОБА_7 , та провести вказане медичне обстеження неможливо в умовах КП «ДУВП№ 4». Тому продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 наносить шкоду його здоров`я та унеможливлює отримання необхідної медичної допомоги. Просила судовий розгляд проводити в письмовому провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 та прокурор повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст.. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу або вчинити інше кримінальне правопорушення.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора врахував думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора, та їх пояснення.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, а тому, обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду. Судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосереднього дослідження доказів судом, обвинувачений може: переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілу яка ще не допитана судом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_7 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що у ОСОБА_7 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдат, під час проходження військової служби він був поранений та правопорушення, вчинення якого йому інкримінується, вчинив перебуваючи на реабілітаційному лікуванні після поранення. Тому повідомлення прокурора про те, що ОСОБА_7 самовільно залишив розташування військової частини не відповідають дійсності, а в провадженні суду відсутні відповідні обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Доводи апеляційної скарги, що до процесуальної поведінки потерпілої та свідків по справі та відсутність відомостей про виконання ухвали про примусовий привід свідків до суду, в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги, що судом не врахований стан здоров`я ОСОБА_7 та неможливість провести вказане медичне обстеження в умовах КП «ДУВП№ 4». Тому продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 наносить шкоду його здоров`я та унеможливлює отримання необхідної медичної допомоги, є безпідставними.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого та те, що ОСОБА_7 позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Навпаки до апеляційної скарги стороною захисту додано фотокопію відповіді Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях у якому зазначений стан здоров`я обвинуваченого, зазначено якими лікарями обвинувачений був оглянутий та яке надано ними заключення. В кінці зазначено, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_7 стабільний, відповідає наявній патології, отримує призначене лікування та заплановане обстеження. Ургентного лікування в ЗОЗ МОЗ України не потребує. Що повністю спростовує доводи сторони захисту, про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого та відсутність необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги щодо можливості зміни запобіжного заходу на запобіжний захід більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді