Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/707/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі судове провадження №296/10854/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Коростень,Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків. Вважає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм КПК України. Зазначає, що прокурором не доведені ризики, які зазначені в клопотанні, та не встановлено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Вказує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство, стріляв в землю перед потерпілими, один з яких і спровокував конфлікт. Зазначає, що слідчім суддею не враховано, що підозрюваний добровільно з`явився до поліції, не переховувався, кошти на лікування потерпілого відшкодовує, позитивно характеризується, проходив службу в ВСУ, має нагороди, подяки, а також має неповнолітню дитину та батьків інвалідів другої групи.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий CУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що CУ ГУНП в Житомирській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001467 від 24.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.09.2025 близько 22 год 55 хв. у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 . Під час конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства двох і більше осіб, а саме вище названих людей. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , використовуючи невстановлену слідством вогнепальну зброю, здійснив декілька прицільних пострілів у вище названих осіб та з місця події зник у невідомому напрямку.

24.09.2025 о 14год.15хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України

25.09.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, доведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчій суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 слідчим суддею в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим CУ ГУНП в Житомирській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001467 від 24.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

24.09.2025 о 14год.15хв. у порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 та 25.09.2025 осаннього повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами, копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Також, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_7 , та доведеність прокурором високого ступеню ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, ризик можливого переховування обґрунтований тим, що під тяжкістю можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких (ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України) є відповідно до ст.12 КК України особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може вчиняти спроби протиправного впливу на вказаних осіб будь-яким шляхом для зміни/відмови від показів останніх з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи, що вони проживають в одному населеному пункті, а свідки перебувають у дружніх, товариських відносинах з підозрюваним.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється обґрунтований характером кримінальних правопорушень, вчинення яких інкримінується підозрюваному, а саме незаконне зберігання вогнепальної зброї, боєприпасів та замах на умисне вбивство двох і більше осіб.

За таких обставин, колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, та доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти зазначеним ризикам.

Колегія суддів вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному початковому етапі досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Отже, доводи апелянта про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не доведені, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_7 може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання та колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу і в апеляційній скарзі.

Посилання захисника на те, що підозрюваний щиро кається у скоєному, на думку колегії суддів не може бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки вказана обставина не зменшує ризиків, встановлених слідчім суддею.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 добровільно з`явився до поліції, не переховувався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний після вчинення інкримінованих йому дій з місця злочину зник, та останнього було затримано в порядку ст.208 КПК України. З`явився він до правоохоронного органу лише на наступний день.

Колегія суддів також визнає безпідставними посилання апелянта про неврахування слідчим суддею позитивної характеристики підозрюваного, та те, що він проходив службу в ВСУ, має нагороди, подяки, а також має неповнолітню дитину та батьків інвалідів другої групи, оскільки вказані обставини слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були враховані.

Наявність в матеріалах провадження заяви потерпілого про те, що він просить пом`якшити підозрюваному запобіжний захід, на переконання колегії суддів не є визначальним, оскільки ОСОБА_7 на початковій стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінального правопорушення та ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є актуальними.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження при застосуванні підозрюваному запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26 вересня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :