Справа №523/633/26
Провадження №1-кс/523/1297/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_5 , в присутності підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пересипської окружної прокуратури м.Одеса про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з вищою освітою, одруженої, працюючої офіцером-психологом ВЧ НОМЕР_1 , УБД, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001776 від 17.10.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Пересипської окружної прокуратури міста Одеси.

Так, органами досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 06.11.2025 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник протиправний, злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , яке полягало у вжитті заходів щодо видання наказу про переведення військовослужбовця третього батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який безпосередньо бере участь у бойових діях на лінії зіткнення, в одну із військових частин на території м. Одеси або Одеської області, де в подальшому останній проходитиме військову службу «формально» та не буде відряджений до зони ведення бойових дій. А в подальшому із виготовленням документів про звільнення зі служби лав ЗСУ та зняття з військового обліку.

Так, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу, 06.11.2025 року приблизно о 15 годині 00 хвилині, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, заздалегідь домовившись про зустріч з посередником, зустрілася з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території Міської Клінічної лікарні №11 ОМР, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Віталія Нестеренка, буд. 5, де в ході розмови повідомила останньому, що має знайомих посадових осіб та вплив на військові частини, що розташовані на території м. Одеси та Одеської області та за грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США може посприяти ОСОБА_7 у переведенні на військову службу в тилу (або одну із військових частин на території АДРЕСА_1 ), шляхом оформлення та видачі останньому невстановленого військово-облікового документу, на підставі якого, його буде переведено наказом на військову службу в одну із військових частин на території м. Одеси або Одеської області, яку ОСОБА_7 буде проходити «формально» та не буде відряджений до зони ведення бойових дій.

В подальшому, 07.11.2025 року ОСОБА_6 в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 повідомила останньому, про алгоритм дій щодо оформлення та видачі йому військово-облікового документу для переведення на «формальну» військову службу до військової частини в тилу, при цьому зазначивши ОСОБА_8 , що для цього йому необхідно надати повні дані ОСОБА_7 та фактичне місце його служби, а також сплатити наперед авансову суму для виготовлення першочергових документів в розмірі 2000 доларів США.

Так, на виконання вище вказаних умов поставлених ОСОБА_6 , шляхом домовленості особи дійшли щодо згоди та зменшення суми авансу неправомірної вигоди з 2000 доларів США на 1500 доларів США.

Надалі, 11.11.2025 року приблизно о 15 годині 13 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 заздалегідь домовившись про зустріч, зустрілася з ОСОБА_8 за власним місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, одержала від ОСОБА_8 , раніше обумовлену авансову суму неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 1500 доларів США (що станом на 11.11.2025 року відповідно до курсу Національного банку України становить 62 934 гривень) за її вплив на видання першочергових невстановлених документів посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , які б сприяли вжиттю заходів щодо видання наказу про переведення військовослужбовця третього батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який безпосередньо бере участь у бойових діях на лінії зіткнення, в одну із військових частин на території м. Одеси або Одеської області, де в подальшому останній проходитиме військову службу «формально» та не буде відряджений до зони ведення бойових дій.

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, 09.01.2026 року ОСОБА_6 в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 повідомила останньому, про те, що необхідно сплатити ще неправомірну вигоду в розмірі 2500 доларів США за видачу йому військово-облікового документу переведення на «формальну» військову службу до військової частини в тилу.

Так, 15.01.2026 року приблизно о 14 годині 50 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 заздалегідь домовившись про зустріч, зустрілася з ОСОБА_8 за власним місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , та переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, одержала від ОСОБА_8 , раніше обумовлену суму неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 2500 доларів США (що станом на 15.01.2026 відповідно до курсу Національного банку України становить 107 809 гривень) за її вплив на прийняття рішення посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , яке полягало у вжитті заходів щодо видання наказу про переведення військовослужбовця третього батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який безпосередньо бере участь у бойових діях на лінії зіткнення, в одну із військових частин на території м. Одеси або Одеської області, де в подальшому останній проходитиме військову службу «формально» та не буде відряджений до зони ведення бойових дій. А в подальшому із виготовленням документів про звільнення зі служби лав ЗСУ та зняття з військового обліку, після чого, ОСОБА_6 була викрита та затримана на місці вчинення злочину співробітниками правоохоронних органів.

15.01.2026 року ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України було затримано та 16.01.2026 року останній було повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. КК України, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема допитами свідка ОСОБА_8 , протоколами за результатами проведення негласних слідчих розшукових дій в рамках вказаного кримінального провадження, протоколом обшуку від 15.01.2026 за адресою: АДРЕСА_2 , та іншими матеріалами в своїй сукупності.

16.01.2026 року до Пересипського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Пересипської окружної прокуратури міста Одеси, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , яке обґрунтоване тим, що вона може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку із тим, що підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання від 3 (трьох) до 8-ми (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що підозрювана, знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може почати переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду.

Також, слід зауважити, що застосування запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), одним з важливіших серед яких є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від неї (тяжкості) залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України прямо вказано, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч. 1 ст. 177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений підозрюваним/обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, інкримінований підозрюваному/обвинуваченому, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього;

- незаконно впливати на свідків, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 знайома зі свідком ОСОБА_8 , на теперішній час, свідок допитаний лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак, під впливом підозрюваного може змінити показання в залі судового засідання, оскільки підозрюваний знає його особисто та може незаконно на нього впливати;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як на стадії досудового розслідування зібрано ще не всі докази у кримінальному проваджені, не досліджені всі обставини справи.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому;

захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання та просив застосувати нічний домашній арешт, або визначити розмір застави у розміру 20 прожиткових мінімумів, мотивуючи недоведеністю ризиків, зазначених в клопотанні, складення останнього за шаблонним підходом, особою підозрюваної та безпідставного застосування виключного розміру застави;

підозрювана ОСОБА_6 підтримала думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання підозрюваного під вартою повинна забезпечувати не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На даний час є достатні підстави вважати, що підозрювана перебуваючи на свободі з огляду на санкцію статті в підозрі може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду на території України з метою уникнення від кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні, як особисто, так і через третіх осіб, з метою дачі ним неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення так як на стадії досудового розслідування зібрано ще не всі докази у кримінальному проваджені, не досліджені всі обставини справи.

Слідчий суддя вважає, що запобігти вищезазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо, зважаючи на вище перелічені ризики.

Вказані обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, підозрювана ОСОБА_6 буде перешкоджати виконанню покладених на неї процесуальних обов`язків.

Зазначені ризики існують, що, згідно ст. 177 КПК України, є підставою для застосування підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

З урахуванням суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_6 пред`явлена підозра, усіх обставин справи, особи підозрюваної, яка є громадянином України, з вищою освітою, одруженої, працюючої офіцером-психологом ВЧ НОМЕР_1 , УБД, зареєстрованої та проживаючої в Одеській області, раніше не судимої, останній було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до восьми років з конфіскацією майна, слідчий суддя вважає, що потрібно застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, згідно ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Вирішуючи питання щодо встановлення застави, слідчий суддя приймає до уваги, обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , зокрема, підвищений ступінь суспільної небезпеки тяжкого корисливого кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваної, інші відомості про неї та положення ст.182 КПК України. Враховуючи розмір можливого безпідставного доходу підозрюваної від протиправної діяльності та, як наслідок, істотного поліпшення її майнового стану, слід дійти до висновку про наявність виключного випадку, що зумовлює необхідність визначити розмір застави, вище максимального розміру, визначеного п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Слідчий суддя, виходячи з практики ЄСПЛ, враховуючи підозру у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, сімейний і майновий стан підозрюваної ОСОБА_6 , вважає за можливе визначити розмір застави як альтернативний запобіжний захід у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на підозрювану процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у даному кримінальному провадженні, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваної, слідчий суддя не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого частково задовольнити та застосувати стосовно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що на даній стадії судового розгляду, з урахуванням даних про особу підозрюваної, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду застосування більш м`якого запобіжного, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_6 та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховується необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 16.03.2026 року включно, в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 832000 грн.

Підозрювана або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрювана звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого або прокурора;

-повідомляти слідчого або прокурора про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами щодо обставин даного кримінального провадження;

-прибувати до слідчого та прокурора за першою вимогою;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрювана, будучи належним чином повідомлена не з`явилась за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомила про причини своєї неявки, або якщо порушила інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1