КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1158/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. Звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0000395 від 29.04.2020 відносно останнього - закрито. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Прийняте рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що найбільш тяжке кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 (передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014), відповідно до ст. 12 КК України, за своєю правовою природою належить до категорії тяжких злочинів (санкцією ч. 2 ст. 365 КК України передбачений найбільш суворий вид основного покарання - позбавлення волі до восьми років).

Відповідно до положень ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минув десятирічний строк.

Згідно з обвинувальним актом, з моменту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, минули відповідні строки давності притягнення до кримінальної відповідальності (десять років), а правових перешкод щодо звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав, передбачених ст. 49 КК України, не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати. Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011) на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000395 від 29.04.2020 року - закрити.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор звертає увагу на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що положеннями ст.44 КК України передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення не передбачено. Отже, Кримінальний кодекс України чітко зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності може бути застосовано лише стосовно особи, яка вчинила кримінальне правопорушення і з дня вчинення такого правопорушення минули визначені законом строки та зазначені строки не переривалися і не зупинялися.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що суд першої інстанції всупереч положенням ч. 1 ст. 372 КПК України, в мотивувальній частині ухвали, серед іншого, не зазначив встановлені судом обставин із посиланням на докази. Натомість суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 лише послався на обставини викладені в обвинувальному акті, однак не зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ст. 340 КК України (в редакції Закону України № 2341-14 від 05.04.2001); ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України № 746-УІІ від 21.02.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41, ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України № 3207-VІ від 07.04.2011) та взагалі не зробив висновку про факт вчинення цих правопорушень.

Таким чином, на переконання прокурора, незважаючи на вимоги ч. 1 ст. 372 КПК України, в мотивувальній частині ухвали, суд не зазначив встановлені судом обставини із посиланням на докази та у подальшому, застосовуючи ч. 1 ст. 49 КК України не зазначив про вчинення правопорушень обвинуваченим, що надало б можливість застосувати строки давності визначені пунктами 1-5 частини 1 цієї статті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зокрема, порядок та умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначено у ст. 49 КК України.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до класифікації, визначеної приписами ст.12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), та відповідно до висунутого обвинувачення, інкриміновані йому дії за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ст. 340 КК України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001) та ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011) він вчинив в період часу з 30.11.2013 по 04.12.2013; а за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014) - 30.11.2013 року.

Таким чином, найбільш тяжке кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 41 ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону України 746-VII від 21.02.2014), відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.

Виходячи з наведених даних, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, станом на день розгляду клопотання судом закінчився.

На підставі вищенаведеного захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття на цій підставі кримінального провадження, яке ОСОБА_7 підтримав безпосередньо під час судового розгляду та просив його задовольнити.

Таким чином, заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу зазначеного клопотання та перевіривши наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для закриття кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону внаслідок того, що не доведено факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та не встановлено його винуватості, то вони не можуть бути визнані такими, що заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються, як на нормах матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Ці норми, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

При цьому у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2025 року справа №712/8174/23.

Отже, встановлені під час апеляційного розгляду обставини, дозволяють стверджувати про те, що посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині ухвали спочатку мав встановити факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а вже потім встановити обставини щодо звільнення від кримінальної відповідальності та звільнити його від кримінальної відповідальності, слід визнати безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище нормами законодавства та висновками щодо застосування норм права, викладеними у постанові Верховного Суду.

Істотних порушень судом першої інстанції норм КПК України під час вирішення питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, є законним та обґрунтованим, а тому підстави, передбачені законом для його скасування, як про це просить прокурор, відсутні.

На підставі наведеного та за наслідками розгляду поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4