В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1037/24

Провадження № 1-кп/348/93/25

01 грудня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000066 від 26.03.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем з ремонту технологічного обладнання ремонтно механічної дільниці ПАТ «Укрнафта», перебуваючого у фактичних шлюбних стосунках, на утриманні має одну неповнолітню дитину, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 умисно спричинив легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .

Кримінальне правопорушення вчинено ним при наступних обставинах:

26.03.2024 року близько 04 год. 30 хв. перебуваючи в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_6 вчинив словесний конфлікт із ОСОБА_5 , під час якого у обвинуваченого виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_6 наніс декілька ударів кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 .

В результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя у вигляді синців та набряку, синця та подряпини тім`яно-скроневої ділянки зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю.

Суду пояснив, що потерпілого ОСОБА_5 він знає, оскільки той являється батьком його співжительки - ОСОБА_7 . Стосунки з ним неприязні, оскільки ОСОБА_5 зловживає алкогольними напоями і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння чіпляється до всіх з якимись претензіями.

В той день, 26.03.2024 року він перебував в себе вдома в АДРЕСА_1 , де проживає разом з мамою і десь в 23 год. 00 хв. ліг спати.

Близько 04 год. 00 хв. ранку йому подзвонила його тепер вже співжителька ОСОБА_8 , з якою він на той час тільки зустрічався, і сказала, що її батько - ОСОБА_5 знову напився і влаштував конфлікт з її мамою, тобто своєю дружиною, в зв`язку з чим прокинулися та розплакалися її діти. Він швидко зібрався і побіг до будинку де проживає його співжителька.

Зайшовши в будинок він побачив свою співжительку, яка плачучи розповіла йому, що батько ( ОСОБА_5 ) погрожує матері ножем, діти прокинулися і дуже бояться.

Почувши це він дуже розлютився, зайшов в кімнату, де перебував ОСОБА_5 , схопив його за одяг та звернув на підлогу, а потім наніс декілька ударів кулаком йому в обличчя.

Щоб він ОСОБА_5 не наносив більше ударів його зупинила співжителька. Після цього ОСОБА_5 трохи заспокоївся, встав і пішов до себе в кімнату, а він повернувся додому. Пізніше ще раз подзвонила ОСОБА_9 , що батько знову починає буянити, однак він не йшов його заспокоювати, бо вже час було йти на роботу.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_5 ображаючи його співжительку, її матір та лякаючи дітей спровокував його на такі дії.

Разом з тим, усвідомлює, що вчинив умисне кримінальне правопорушення. Просить суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється. Запевнив суд, що подібного більше не повторить.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, його винуватість повністю доводиться іншими зібраними в даному провадженнні та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він проживає з дружиною, донькою та її двома неповнолітніми дітьми. Обвинувачений ОСОБА_6 є співжителем його дочки ОСОБА_9 . Стосунки з ним неприязні з того моменту, коли він почав ще зустрічатися з його дочкою.

Зазначає, що його дружина та дочка спланували 26.03.2024 року його побиття і зробили це таким чином. Він, його дружина та старша внучка спали в одній кімнаті. Тому жінка ввечері спочатку забрала внучку з кімнати та дочекалася коли він засне. Крізь сон він почув, що його зловили за груди, стягнули з дивана і почали бити. Хоч в кімнаті було темно він бачив, що удари наносив ОСОБА_6 , а поряд стояла його жінка з дочкою, яка присвічувала ліхтариком мобільного телефону. Вони спокійно дивилися як його б`ють.

Стверджує, що ОСОБА_6 нананосив йому правою рукою дуже багато ударів в ділянку обличчя. Після побиття ОСОБА_6 , його дружина та дочка вийшли з кімнати, а він ледве піднявся з підлоги та сів на диван.

Через деякий час приїхала поліція та швидка медична допомога, однак хто її викликав йому невідомо.

Просить суд карати обвинуваченого ОСОБА_6 згідно закону.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду повідомила, що на час подій, що мали місце 26.03.2024 року вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_5 , дочкою та внучками. Стосунки з теперішнім зятем ОСОБА_6 у неї нормальні, а от з чоловіком - неприязні, оскільки він зловживає алкогольними напоями, вночі не спав і не давав спати їй, дочці та внучкам, бо ходив по хаті, включав телевізор.

26.03.2024 року чоловік черговий раз напився, вночі знову не спав, ходив по хаті туди-сюди, потім взяв в руки ніж і сказав, що заріже її за те що вона гуляє (зраджує йому), що насправді не відповідає дійсності. Вона сильно перелякалася, тому дочка ОСОБА_8 подзвонила до ОСОБА_6 з яким на той час зустрічалася, однак ще офіційно він її ( ОСОБА_10 ) зятем не був.

Прибіг ОСОБА_6 якому дочка розповіла, що сталося, після чого він наніс декілька ударів правою рукою в обличчя ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_6 пішов додому. Однак чоловік перед ранком знову почав дебоширити і дочка викликала поліцію. Десь близько 04 год. 30 хв. приїхали поліцейські і вони всі (вона, дочка, ОСОБА_5 ) поїхали в поліцію.

Стверджує, що ні вона, ні дочка жодних ударів потерпілому ОСОБА_5 не наносили.

З показань допитаної в якості свідка ОСОБА_7 встановлено, що вона разом з дітьми, мамою та батьком проживає в АДРЕСА_2 . На даний час обвинувачений ОСОБА_6 є її цивільним чоловіком з яким в них є спільна дитина. З батьком - ОСОБА_5 , потерпілим по даній справі, вона не підтримує жодних стосунків близько 3-х років, оскільки він зловживає алкогольними напоями і поводиться в такому стані дуже агресивно.

Зазначає, що її батько, мати та старша дочка-школярка спали в одній кімнаті будинку, а вона з меншою дочкою в іншій кімнаті.

Пригадує, що 26.03.2024 року батько цілий день та ввечері пив, а вночі почав з дружиною (її мамою) суперечку в ході якої прокинулася її старша дочка. Вона це чула із сусідньої кімнати. Потім прокинулася і молодша донька.

Почувши крики вона вирішила зайти в кімнату до батьків і побачила, що батько стоїть з ножем навпроти матері і погрожує їй. Зрозумівши, що батько неадекватний, вона подзвонила до ОСОБА_6 , який на той час ще проживав у себе вдома, та розповіла, що батько погрожує її матері, що заріже її.

Десь через 5-10 хв. прийшов ОСОБА_6 , і оскільки вже знав про обставини, підійшов до батька і вдарив його декілька разів, однак куди точно не пригадує.

Зазначає, що це тривало буквально декілька секунд, бо вона відразу ОСОБА_6 зупинила, а батько трохи заспокоївся. Однак в подальшому знову почав говорити всякі нісенітниці, що його жінка вживає наркотики, а також, що має коханця.

Тому вона викликала поліцію, яка приїхала та відібрала пояснення в батька, який потім з працівниками поліції поїхав в м.Надвірну здавати побої. Пізніше вона з мамою також поїхали в Надвірнянський РВП писати заяви про неправомірні дії батька - ОСОБА_5 .

Також винуватість ОСОБА_6 в скоєному підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.03.2024 року, з якого вбачається, що 26.03.2024 року близько 04 год. 40 хв. в потерпілого ОСОБА_5 виник словесник конфлікт із його дружиною до якого долучився співмешканець його дочки - ОСОБА_6 , тобто обвинувачений по даному провадженні, який в подальшому наніс потерпілому удари в область голови, спричинивши йому тілесні ушкодження (а.к.п.83);

- протоколом огляду місця події від 02.04.2024 року та фототаблицею до нього, яким являється приміщення житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , в яких деталізовано та відображено місце вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, а саме умисного спричинення потерпілому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень (а.к.п.84-87);

- висновком експерта за №84 від 28.03.2024 року, яким встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи на ім`я гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , догоспітального клінічного протоколу №981 КНП «Надвірнянська ЦРЛ», картки виїзду швидкої медичної допомоги №51А від 26.03.2024 року, КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф Івано-Франківської обласної ради» на його ім`я, експерт прийшов до наступних підсумків:

У гр. ОСОБА_5 виявлені такі тілесні ушкодження: забій м`яких тканин обличчя у вигляді синців та набряку, синець та подряпина тім`яно-скроневої ділянки зліва, які отримані від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну утворення вказаному в даній постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень, не виключають можливості їх утворення і від ударів руками та ногами у вказані анатомічні ділянки, в кількості не менше п`яти фізичних контактних дій (а.к.п.88-89);

Зазначені докази зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого та свідків у даному провадженні.

В ході судового розгляду всі учасники процесу погодились з дослідженим судом обсягом доказів, оскільки клопотань про дослідження доказів, що не були предметом розгляду не надходило, заперечень щодо неповноти з`ясування обставин під час розгляду в умовах закінчення з`ясування обставин кримінального провадження сторони також не заявляли.

Судом розглянуті всі клопотання щодо забезпечення розгляду кримінального провадження доказами.

Суд враховує докази, надані стороною обвинувачення, стороною захисту та докази, одержані в ході судового розгляду.

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України докази є належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У відповідності до вимог ст.94 КПК України, суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено всі розумні сумніви.

Аналізуючи показання потерпілого та свідків, суд надає їм віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження.

Крім того, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення вини поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Судом, на виконання вимог ч.1 ст.22 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, створено всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку, при обставинах викладених в обвинувальному акті, повністю доведена та вважає, що умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС України зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС України у постанові від 09.10.2018 року (справа №756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку кримінально-протиправне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальні правопорушення, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) ВС України зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння кримінального правопорушення, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС України від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к).

Разом з тим, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС України у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке відповідно до вимог чинної ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо та роботи, за яким характеризується позитивно, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні кримінального проступку, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_6 обставин судом не встановлено.

Отже, аналізуючи встановлені судом відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання згідно закону, приписи статей 50, 65 КК України, роз`яснення ВС України, викладені у постанові від 17.04.2018 року, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому частини статті, а саме у виді штрафу у розмірі 850 грн. 00 коп.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На переконання суду, такий вид та розмір покарання відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відносно запобіжного заходу, суд зазначає наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на момент розгляду даного провадження - відсутній.

Таким чином, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, суд вважає за можливе не обирати обвинуваченому запобіжний захід до вступу даного вироку в законну силу.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні №0000066 від 26.03.2024 року, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні - не заявлявся, арешт на майно - не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 369, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речовий доказ: догоспітальний клінічний протокол, виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , який згідно постанови дізнавача СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 28.03.2024 року після проведення судово-медичної експертизи передано на відповідальне зберігання КНП «Надвірнянська ЦРЛ», після набрання даним вироком законної сили повернути КНП «Надвірнянська ЦРЛ НРР», місцезнаходження: м.Надвірна, вул.Грушевського, 12, Івано-Франківської області.

Речовий доказ: карту виїзду карети швидкої медичної допомоги, видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , яка згідно постанови дізнавача СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 від 28.03.2024 року зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000066 від 26.03.2024 року, після набрання даним вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1