Провадження № 1-кп/389/52/25
У Х В А Л А

29 січня 2026 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі головуючого судді із складу колегії суддів ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, подані у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001742 від 15.11.2024 стосовно

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2025 року на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду від 01.04.2025 до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001742 від 15.11.2024 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року,справу передано колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду від 08.12.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , продовжена дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.02.2026.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивовані тим, що ризики, передбачені п.п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зникли та продовжують існувати.

На даний час член колегії суддів - суддя ОСОБА_8 з 14 січня 2026 року на невизначений час перебуває на лікарняному, що призводить до неможливості розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів.

Разом з тим, суд зауважує, що пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), було встановлено певні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Із запровадженням на території України воєнного стану, питання продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, стало регулюватися положеннями ч.6 ст.615 КПК України.

Зокрема, ч.6 ст.615 КПК України було передбачено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 8-р(II)/2024 від 18.07.2024 року у справі № 3-88/2022(205/22, 114/24) частину шосту статті 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

При цьому суд наголошує, що мотивами, які слугували для прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України, стала виключно неприпустимість автоматичного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголошення на необхідності розгляду вказаного питання судом, що завершується ухваленням вмотивованого та належним чином обґрунтованого судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України, за змістом вищевказаного рішення, зобов`язав Верховну Раду України «привести нормативне регулювання, установлене ч.6 ст.615 КПК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням» (п. 3 резолютивної частини рішення). У зв`язку з цим втрата чинності положень ч. 6 ст. 615 КПК України була відтермінована Конституційним Судом України на три місяці з дня ухвалення вищевказаного рішення.

Попри це, зі спливом тримісячного строку, встановленого Конституційним Судом України, Верховною Радою України нормативне регулювання, установлене ч.6 ст.615 КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, у відповідність до рішення Конституційного Суду України не приведено.

У зв`язку з цим, на теперішній час склалась ситуація, за якої положення ч.6 ст.615 КПК України є такими, що втратили чинність, та відповідно не можуть бути застосованими при продовженні строку тримання під вартою, а Верховною Радою України, всупереч вимогам Конституційного Суду України, не вироблено новий механізм, який врегулював би окреслене вище питання.

Водночас відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. При цьому, на переконання суду, такий перелік не є вичерпним.

Зокрема, положеннями ст.129 Конституції України аналогічно закріплено основні засади судочинства, в тому числі і кримінального, із зазначенням про те, що законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Таким чином, до загальних засад кримінального провадження слід віднести, зокрема: розумність строків, доступ до правосуддя, а також незмінність складу суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Згідно з положеннями ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Порядок визначення складу суду встановлений ст.35 КПК України. Водночас ч.9 ст.35 КПК України передбачає, що склад суду у кримінальному провадженні є незмінним, крім випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічно, згідно положень ч.1 ст.319 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.

За загальними правилами судочинства незмінність складу суду при проведені судового розгляду полягає в тому, що справа від початку її розгляду і до закінчення повинна розглядатись за участі лише судді або колегії суддів, визначених ЄСІТС для розгляду конкретного кримінального провадження, натомість тимчасова неможливість розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою (зокрема у зв`язку з перебуванням члена колегії на лікарняному) не може бути безумовною підставою для вилучення справи з подальшим її перерозподілом, що призведе до порушення розумних строків розгляду справи, а також необхідності кожного разу розпочинати судовий розгляд спочатку, що в свою чергу може призвести до втрати доказів по справі, зокрема неможливості повторного допиту свідків, потерпілих тощо.

У зв`язку з викладеним, оскільки член колегії суддів - суддя ОСОБА_8 перебуває на лікарняному, з огляду на те, що строк тримання під вартою обвинувачених спливає 05.02.2026, і, відповідно, неможливо за вказаних обставин колегією суддів розглянути питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених, вищевказане клопотання прокурора, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема незмінності складу суду, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 18.07.2024, розглядається суддею ОСОБА_1 , яка є головуючим суддею у складі колегії суддів, що здійснює розгляд вищезазначеного кримінального провадження.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що, застосовуючи загальні засади судочинства, з урахуванням вимог Конституційного Суду України, суд не здійснює продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого автоматично, а розглядає вказане питання, із забезпеченням прав учасників судового розгляду, здійснюючи судовий контроль на предмет наявності чи відсутності ризиків, що виправдовують потребу у подальшому триманні обвинуваченого під вартою та постановляючи вмотивоване рішення.

Обвинувачена ОСОБА_4 не заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, її захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримала думку обвинуваченої.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурор, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані клопотання, просив задовольнити та вказав на недостатність підстав застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши у судовому засіданні думку учасників судового провадження, суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судвраховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на практику Європейського суду, колегія суддів враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Про наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчить таке.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин, з мірою покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, тому, усвідомлення тяжкості кримінального правопорушення, та, розуміння можливого покарання у разі доведення їх вини, вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинувачених від суду, зокрема виїхати до тимчасово окупованих територій України, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існування данного ризику додатково підвищується військовою агресією РФ протии України та дією на всій території України воєнного стану.

Щодо ризиків того, що обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує, що обвинувачені імовірно вчинили диверсію, за попередньою змовою групою осіб, з дотриманням вимог конспірації протягом тривалого часу, з метою приховання протиправної діяльності від правоохоронних органів, а тому ризик вказаних дій є досить імовірним.

Водночас судом враховано, що обвинувачені раніше не судимі,не працевлаштовані, офіційного джерела доходу не мають, утриманці відсутні, осіб які б відносились до членів їх сім`ї та могли б їх матеріально забезпечувати, судом не встановлено, що вказує на відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків та високу ймовірність переховування їх від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та можливість вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Зазначене підтверджує, що заявлені раніше ризики наразі не зменшились і це дає достатні підстави вважати, що у разі зміни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останніми їх процесуального обов`язку.

Отже, враховуючи викладене, не підлягає задоволенню клопотання задвоката ОСОБА_7 про застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом також враховано характер кримінального правопорушення, та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

З огляду на викладене, судвважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Продовжуючи дію такого запобіжного заходу, суд виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, продовжують існувати, що також унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331, 376, 392, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці смт.Олександрівка Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 11:30 год. 29 січня 2026 року до 11:30 год. 29 березня 2026 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м.Знам`янка Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 11:30 год. 29 січня 2026 року до 11:30 год. 29 березня 2026 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали, до відома, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», вручити прокурору та обвинуваченим.

Повний текст ухвали оголошено о 12:00 год. 29.01.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1