ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1749/25 Справа № 199/9286/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_7

представника особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000042 від 26.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України задоволено частково.

Накладено арешт на транспортний засіб марки «Infiniti Q60», днз НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження таким майном, дозволивши ним користуватись законному власнику.

Повернуто власнику ОСОБА_10 транспортний засіб марки «Infiniti Q60», днз НОМЕР_1 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію, які поміщені до спец. пакету PSP 1072157.

Покладено на власника майна обов`язок зберігати автомобіль та надавати доступ до нього для проведення слідчих/розшукових дій, дослідження як речового доказу на вимогу слідчого/прокурора/суду.

В іншій частині клопотання про арешт майна відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вказаний автомобіль визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим належить вжити заходи щодо його збереження.

Одночасно слідчий суддя визнав, що ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 170 КПК України, у цьому випадку можливо запобігти шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «Infiniti Q60», днз НОМЕР_1 із забороною лише відчуження та розпорядження таким майном, дозволивши ним користуватись законному власнику.

Застосування саме такого способу арешту зазначеного майна в даному випадку буде найменш обтяжливим та є виправданим і не призведене до будь-яких негативних наслідків від вжиття цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя вказав, що повний арешт майна (заборона на відчуження, розпорядження та користування), не виправдовує в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку транспортного засобу «Infiniti Q60», днз НОМЕР_1 , фактичним власником якого є ОСОБА_7 , ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з обов`язковим позбавленням права власників, користувачів на відчуження, розпорядження та користування автомобілем.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вказаний транспортний засіб є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000766, а отже з метою збереження речових доказів існує необхідність в накладенні арешту.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника та особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Переглядаючи оскаржену ухвалу слідчого судді з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у зв`язку із чим не вдається до детального обговорення обставин, які в апеляційному порядку не оспорюються, зокрема обгрунтованості підозри та доцільності арешту у цьому провадженні у статусі речових доказів транспортного засобу «Infiniti Q60», днз НОМЕР_1 , ключів від нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються обсягу застосованих до вказаного майна обмежень, колегія суддів вважає їх необгрунтованими. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Крім того, згідно із ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з наданих матеріалів, вищевказаний автомобіль належить особі, яка не є фігурантом цього кримінального провадження ОСОБА_10 , на якого оскарженою ухвалою покладені обов`язки зберігати арештоване майно та надавати доступ до нього для проведення слідчих/розшукових дій, дослідження як речового доказу на вимогу слідчого/прокурора/суду. Таким чином, фактично застосований обсяг арешту є достатнім для досягнення його мети.

Прокурор не вказує, як залишення за власником автомобіля можливості користуватися ним може вплинути на можливість використання цього автомобіля як речового доказу у справі, а доводи апелянта щодо недостатності застосованих обмежень мають характер загальних міркувань.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. Крім того, при апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 серпня 2025 року про арешт майна, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4