Провадження № 11-кп/824/4000/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

9 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0002156 обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України і призначенойому покарання за ці кримінальні правопорушення:

-за ч.4 ст. 186 КК України призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України призначено покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого покарання, остаточно призначеноОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати у даному кримінальному провадженні, з моменту фактичного затримання останнього, тобто з 17.06.2024 року.

Зарахованоу строк остаточно призначеного покарання ОСОБА_8 час, на який він був тимчасово затриманий по першому епізоду злочинної діяльності, а саме: з 11.06.2024 року по 13.06.2024 року.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою у Державній Установі Київському слідчому ізоляторі Міністерства Юстиції України залишено без зміни до набрання вироком законної сили та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч. 4 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене в період воєнного стану; за ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України- незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_10 11.06.2024 року, приблизно о 17 годині 40 хвилин, знаходився поблизу будинку №65 по вулиці Алішера Навої у м.Києві, де спілкувався з раніше йому знайомим ОСОБА_11 , при цьому у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в період воєнного стану, обравши об`єктом свого злочинного посягання золотий ланцюжок, який висів на шиї ОСОБА_11 .

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та діяв станом на 11.06.2024 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, в умовах дії воєнного стану на території України, ОСОБА_8 підійшов зі спини до потерпілого ОСОБА_11 та рукою зірвав золотий ланцюжок з шиї останнього, вартістю 11 000 грн.

В подальшому, ОСОБА_8 , утримуючи при собі відкрито викрадене чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_10 завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 у розмірі 11 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_10 17.06.2024 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись поблизу будинку №67 по вулиці Алішера Навої у м.Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_12 , при цьому у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та діяв станом на 17.06.2024 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, в умовах дії воєнного стану на території України, ОСОБА_8 , підійшов зі спини до потерпілої ОСОБА_12 та, схопивши однією рукою за шию потерпілу, іншою рукою намагався зняти каблучку з руки останньої вартістю 7000 грн. Однак, потерпіла ОСОБА_12 почала чинити опір та кликати на допомогу, а ОСОБА_8 , в свою чергу, повалив потерпілу на землю та притиснув коліном, з метою подолання опору, при цьому продовжив дії направлені зняття каблучки з руки останньої. На крик потерпілої підбігли мешканці будинку та перехожі, які затримали ОСОБА_8 , у зв`язку з чим останній не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 намагався завдати матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 у розмірі 7000 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановити ухвалу, якою зменшити покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі. Змінити принцип визначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, в порядку ст.ст. 70, 72 КК України на часткове складання призначених покарань, залишивши без змін остаточне до відбуття ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано обрав відносно ОСОБА_8 принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, під час визначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, достатнім та необхідних в розумінні ст. 65 КК України є обрання принципу часткового складання призначених покарань.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене в період воєнного стану та у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно в умовах воєнного стану. Особливості призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення урегульовані положеннями ст. 68 КК України. Відповідно до частини третьої цієї статті за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Цих вимог закону при призначенні ОСОБА_8 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України суд не дотримався.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України максимальне покарання за вказане кримінальне правопорушення, передбачене у виді позбавлення волі строком на 10 років. Застосування положень ч. 3 ст. 68 КК України дає підстави стверджувати, що за вчинення незакінченого замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України максимальне покарання не може перевищувати 6 років і 8 місяців позбавлення волі.

Призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення незакінченого замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, зокрема незастосуванні ч. 3 ст. 68 КК України.

Так, за правилами ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років і 8 місяців за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 від 12.03.2025 року змінити, пом`якшивши призначене останньому покарання до розміру, який би відповідав вимогам ч. 3 ст. 68 КК України.

Призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим, необхідним та достатнім, у зв`язку з чим залишає його без змін.

Разом з тим, при ухваленні вироку суд першої інстанції застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при визначені ОСОБА_8 остаточного покарання, який на підставі встановленого, не підлягав застосуванню.

Відтак в даному випадку, при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, підлягає застосуванню принцип часткового складання призначених покарань.

На підставі наведеного колегія судді вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць. На думку колегії, саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також за своїм видом і розміром відповідає як особі обвинуваченого, так і тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

У зв`язку із викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 :

- за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

- за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя