Справа № 944/5414/25
Провадження №1-кп/944/1553/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000570 від 09.08.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево, українки, громадянки України, неодруженої, працюючої двірником КП Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс», з середньою освітою, такої, що має на утриманні малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що у зв?язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан на території України неодноразово продовжувався, зокрема востаннє указом Президента України №26/25 від 14 січня 2025 року, затвердженим Законом України №4220/IХ від 15 січня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_4 достовірно знаючи про те, що на території України введено та діє правовий режим воєнного стану, 31 липня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 21:00 год. перебуваючи поблизу Яворівського навчально-виховного комплексу «Заклад дошкільної освіти-початкова школа» Яворівської міської ради Львівської області, що по вул.Івана Хрестителя, буд. 54, Яворівського району Львівської області усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, переконавшись в тому, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, із зовнішньої кишені куртки, таємно викрала у ОСОБА_5 , банківську картку АТ КБ «Приват Банк» за № НОМЕР_1 , відкриту за банківським рахунком НОМЕР_2 (з безконтактною технологією проведення платежів) та видану на ім?я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХII від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 І від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закон у України «Про банки та банківську діяльність» №2121-І від 07.12.2000 та згідно примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, з метою подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Таким чином ОСОБА_4 вчинила привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

В подальшому, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що у зв?язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан на території України неодноразово продовжувався, зокрема востаннє указом Президента України №26/25 від 14 січня 2025 року, затвердженим Законом України №4220/IХ від 15 січня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в у країні продовжено з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб, 31 липня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 21:00 год. перебуваючи поблизу Яворівського навчально-виховного комплексу «Заклад дошкільної освіти - початкова школа» Яворівської міської ради Львівської області, що по вул. Івана Хрестителя, буд. 54, Яворівського району Львівської області, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, переконавшись в тому, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрала у ОСОБА_5 , мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9», моделі «M2006C3LG2», вартість якого станом на 18.08.2025 року, становила 1600 гривень.

Не зупинившись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 01 серпня 2025 року в період часу з 09:04 год. по 13:27 год., усвідомлюючи, що на банківському рахунку ОСОБА_5 можуть знаходитися грошові кошти, які є чужим майном, використовуючи викрадену нею банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту за банківським рахунком НОМЕР_2 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітовану АТ КБ «Приватбанк» та видану на ім?я ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 кошти, шляхом здійснення 47 безготівкових оплат в магазинах м. Яворів, Яворівського району, Львівської області на загальну суму 15 981,16 гривень. В подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 17 491,16 гривень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення їй суті обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, положень ст.63 Конституції України, свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, в якому вона обвинувачується визнала повністю, та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу подій, про які зазначено в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаялася, просила суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу у його відсутності, просить обрати покарання на розсуд суду.

На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів, допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачена, яка усвідомлено відмовилася у встановленому законом порядку від захисника, а дійсність і добровільність вказаної відмови перевірена судом, свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях: привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів,та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, погодився із кваліфікацією дій за ч.1 ст.357 КК України та ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, щиро покаявся, добровільно відшкодував заподіяну ним потерпілому шкоду, та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_4 змісту обвинувачення, у добровільності її позиції і належно роз`яснив, що в такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом змісту норми ч.3 ст.349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Зазначене під час судового провадження підтримали прокурора та потерпіла, зокрема, остання у поданій нею заяві.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Згідно з абз.2 п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд ураховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України, є кримінальним проступком та злочином проти власності, дані про особу винної, яка неодружена, офіційно працює, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; висновок органу пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства; обставин, які б обтяжували покарання, не здобуто, пом`якшували щире каяття, про що зазначено в обвинувальному акті.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 без його ізоляції та поміщення до КВУ закритого типу і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за: ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі та ч.1 ст.357 КК України - обмеження волі (з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України); та мінімальному строці в межах санкції інкримінованих статей відповідно п`яти та одного років, зважаючи на обставини кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно слід визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи все вище викладене, а також беручи до уваги позицію прокурора, потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, суд вважає, що виправлення останнього можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку та з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.п.2 ,4 ч.3 ст.76 КК України, що, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

На думку суду таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Під час досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На час ухвалення вироку термін дії запобіжного заходу вже закінчився.

На підставі викладеного, керуючись ст.94, 349, 369-371, 373 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років;

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- компакт-диск типу DVD-R, у кількості 1 штука; компакт-диск типу DVD-R, у кількості 1 штука залишити при матеріалах кримінального провадження №0000570;

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» моделі «M2006C3LG», упакований в спецпакет «ICR 0033130»повернути потерпілому ОСОБА_5 .

- куртку чорного кольору, футболку чорного кольору з елементами білого, жовтого та червоного кольорів, шорти сірого кольору з візерунком чорного кольору та кепку жовтого кольору з елементами чорного та аквамаринового кольору повернути ОСОБА_4 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1