Провадження №11-сс/991/697/25
Суддя 1 інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

прокурор та власник майна ОСОБА_7 не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року клопотання детектива НАБУ, яке погоджено прокурором, задоволено та накладено арешт (шляхом позбавлення права володіння, користування та розпорядження) на мобільний телефон iPhone чорного кольору із номером НОМЕР_1 на лотку для сім-картки, який належить ОСОБА_7 та вилучений 09 жовтня 2025 року під час проведення обшуку за місцем його проживання у АДРЕСА_1 . Судове рішення мотивоване тим, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, є необхідність у проведенні експертного дослідження, накладення арешту є пропорційним та співмірним завданням кримінального провадження, а тому не порушує право власності ОСОБА_7

27 жовтня 2025 року та 03 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшли апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 та доповнення до неї, у яких він просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива НАБУ про арешт майна; зобов`язати орган досудового розслідування повернути ОСОБА_7 мобільний телефон iPhone чорного кольору з номером НОМЕР_1 . На його думку, ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду справи слідчий суддя неналежним чином надав оцінку доказам, які долучені учасниками судового провадження. З клопотанням про арешт майна, власником/володільцем якого є особа без процесуального статусу, має право звернутися виключно прокурор, оскільки лише після звернення прокурора з таким клопотанням, особа набуває статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та зможе користуватися відповідними правами та обов`язками. Тому, у порушення вимог ч.2 ст.64-2 КПК України, з клопотання про арешт майна звернувся не уповноважений суб`єкт - детектив НАБУ, а не прокурор, що є істотним порушенням вимог КПК України. Мотивуючи постановлене рішення, слідчий суддя послався на положення ч.2 ст.64-2 КПК України, при цьому відмовив у задоволенні відводу детективу НАБУ як неналежного учасника судового процесу. Також слідчий суддя не врахував відсутність доказів зв`язку арештованого майна з обставинами кримінального провадження, його відповідність критеріям, що визначені ст.98 КПК України. Прийняття детективом НАБУ постанови про визнання майна речовим доказом не зобов`язує слідчого суддю ухвалити судове рішення про можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні. Вказане питання має вирішуватися під час розгляду клопотання про арешт майна у взаємозв`язку з наданими учасниками кримінального провадження доказами. Зміст протоколів допиту свідка ОСОБА_8 від 08 квітня 2025 року, протоколів: про результати проведення спостереження за річчю від 10 квітня 2025 року, про результати проведення спостереження за особою від 23 вересня 2025 року та про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 23 вересня 2025 року не містять відомостей про будь-який зв`язок, вилученого у ОСОБА_7 мобільного телефону з обставинами, які розслідуються у даному кримінальному провадженні. Телефон містить інформацію про особисте життя та професійне спілкування ОСОБА_7 , а накладення арешту призвело до розголошення та несанкціонованого доступу до інформації, яка в ньому містилася, тобто має місце порушення його права на приватне життя. Також внаслідок вказаних дій порушено право ОСОБА_7 на мирне володіння власним майном, право на невтручання у приватне життя, таємницю листування. Матеріали судової справи не містять процесуальних рішень керівництва НАБУ та САП щодо визначення групи слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні №0000101, слідчий суддя не мав можливості перевірити процесуальні повноваження детектива НАБУ ОСОБА_9 , тому безпідставно допустив його до участі у судовому засіданні. Протокол допиту ОСОБА_8 не містить інформації про участь, причетність, обізнаність ОСОБА_7 щодо обставин, які досліджуються у даному кримінальному провадженні. ОСОБА_8 у протоколі вказує, що його адвокат ОСОБА_10 зазначив про необхідність проведення зустрічі із представниками Офісу Генерального прокурора, яка мала відбутися 18 березня 2025 року. Цього ж дня в кафе «Ідеаліст» ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зустрілись, що підтверджується протоколом НСРД від 10 квітня 2025 року №19/2-215. Тобто, ОСОБА_7 не був учасником вказаної зустрічі, будь-яких розмов, у тому числі у розмові жоден з трьох учасників слідчої дії: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не згадували про ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_10 повинен був передати флеш-накопичувач із інформацією представнику Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , який повинен обговорити стан справи ОСОБА_8 із працівниками ВАКС та з іншими особами правоохоронних органів. Після чого, ОСОБА_8 передав флеш-накопичувач ОСОБА_10 . У долучених до матеріалів справи доказах фігурує особа на ім`я « ОСОБА_12 », який фактично є єдиним посередником між ОСОБА_11 та суддями ВАКС. Детективом НАБУ у судовому засіданні повідомлено, що за результатами проведення обшуку службового кабінету ОСОБА_11 було виявлено флеш-накопичувач, який ОСОБА_8 передав ОСОБА_10 , а ОСОБА_10 передав ОСОБА_11 . Отже, на підставі доказів, які долучено до матеріалів справи у взаємозв`язку з поясненнями детектива НАБУ можливо встановити, що флеш-накопичувач ніколи не передавався ОСОБА_7 , у його розпорядженні не знаходився, ним не досліджувався, а тому зафіксована зустріч ОСОБА_7 та ОСОБА_13 згідно протоколу про результати проведення спостереження за річчю від 10 квітня 2025 року не підтверджує обізнаність ОСОБА_7 щодо обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні №0000101. На його думку, вказана зустріч є збігом обставин, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є знайомими та колегами, які працюють у одному органі державної влади та в одному приміщенні, а тому такі зустрічі не є унікальними. Крім того, з опублікованих НАБУ відеозаписах, у засобах масової інформації та мережі Інтернет вбачається, що під час передачі грошових коштів у сумі 100 000 дол. США були присутні лише ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що підтверджується також протоколом НСРД від 23 вересня 2025 року №19/2-850 (т.2, а.с.165-166). Зі змісту розмов, що зафіксовані у протоколах НСРД убачається, що ОСОБА_11 говорить про групу «адвокатів», з керівником «Саша», які готували необхідний пакет процесуальних документів для подачі до Вищого антикорупційного суду. У судовому засіданні детектив НАБУ зазначив, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 були віднайдені грошові кошти, які надавались ОСОБА_8 для передачі фігурантам кримінального провадження. Разом з тим, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , стороною обвинувачення перевірені видані ОСОБА_7 грошові кошти та не встановлено їх збігу із коштами, що надавались ОСОБА_8 . Таким чином, докази, які містяться у матеріалах справи, підтверджують, що ОСОБА_7 не має відношення до кримінального провадження та до подій, які розслідуються у даному кримінальному провадженні. Наданий детективом НАБУ протокол проведення спостереження за особою від 23 вересня 2025 року містить відомості про зустріч ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у вечірній час (значно пізніше після зустрічі з ОСОБА_8 ), у ході якої не зафіксовано жодних відомостей про предмет розмови, зокрема відсутні відомості, що ОСОБА_11 передав що-небудь ОСОБА_7 . Крім того, під час цієї зустрічі, яка тривала лише 19 хвилин, детективами НАБУ не зафіксовано жодних дій та розмов, які б могли вказувати на вчинення неетичних, корупційних, злочинних дій, або таких, що можуть стверджувати про обізнаність ОСОБА_7 щодо обставин, які розслідуються у межах кримінального провадження №0000101.

31 жовтня 2025 року, 03 листопада 2025 року та 05 листопада 2025 року надійшли заперечення прокурора, у яких він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , оскільки ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням вимог КПК України. Вилучений під час обшуку мобільний телефон має систему логічного захисту, для подолання якої є необхідність у застосуванні спеціальних засобів та знань, він може містити інформацію про спілкування осіб, які ймовірно мають відношення до можливого злочину. Про відповідність критеріям вилученого у ОСОБА_7 мобільного телефону ознакам речового доказу, на його думку, свідчать протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 08 квітня 2025 року; протоколи: про результати проведення спостереження за річчю від 10 квітня 2025 року, про результати проведення спостереження за особою від 23 вересня 2025 року та про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 23 вересня 2025 року. Під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, органом досудового розслідування зафіксовано щонайменше 2 зустрічі ОСОБА_7 із особами, яким повідомлено про підозри, а тому вилучений мобільний телефон може містити інформацію щодо фактів чи обставин, які встановлюються у кримінальному провадженні. Разом з тим, на даний час це неможливо встановити, оскільки мобільний телефон обладнаний системою логічного захисту, пароль для подолання якого детективам НАБУ не відомий, а тому з метою копіювання вмісту інформації, яка на ньому міститься, детектив НАБУ призначив експертизу, обов`язковою умовою якої є надання експерту мобільного телефону ОСОБА_7 . Крім того, просить врахувати, що частина грошових коштів, які передавалися ОСОБА_11 свідком ОСОБА_8 дотепер не відшукана, при цьому у день одержання ОСОБА_11 грошових коштів він зустрічався з ОСОБА_7 , а тому органом досудового розслідування вживаються заходи до їх відшукання, здійснюється пошук та перевірка інформації зокрема щодо їх місця знаходження, яка може міститися, у тому числі у телефоні ОСОБА_7 . Доводи представника власника майна про відсутність документів щодо повноважень детектива та прокурора у кримінальному провадженні також є необґрунтовані, оскільки під час розгляду клопотання відповідні постанови було долучено до матеріалів справи, а тому воно подано уповноваженими особами та спростовуються вимогами ст.171 КПК України.

У судовому засіданні представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та дав пояснення аналогічні її доводам.

Прокурор у судове засідання не з`явився, у запереченнях на апеляційну скаргу просив розглядати справу за його відсутності. Третя особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, а метою, крім іншого, забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч.3 ст.132 КПК України).

З матеріалів судової справи вбачається, що НАБУ здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України. Крім того, у межах даного кримінального провадження здійснюється досудове розслідування за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.3, 4 ст.368 КК України.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Вказані вимоги детективом НАБУ при поданні клопотання про арешт майна виконані.

Досудовим розслідуванням встановлено, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за підозрою ОСОБА_8 (анкетні дані особи змінені на підставі постанови слідчого про застосування заходів безпеки).

ОСОБА_8 упродовж 2024 року, побоюючись, що може бути безпідставно притягнутий до кримінальної відповідальності, обговорював деякі обставини кримінального провадження із своїм знайомим - адвокатом ОСОБА_10

10 лютого 2025 року та 24 лютого 2025 року ОСОБА_10 ініціював зустрічі з ОСОБА_8 , під час яких запропонував декілька варіантів уникнення кримінальної відповідальності. Один з таких варіантів передбачав участь знайомих ОСОБА_10 прокурорів Офісу Генерального прокурора, які за надання неправомірної вигоди та залучення третіх осіб, обіцяли допомогти із вирішенням питання про закриття кримінального провадження.

18 березня 2025 року ОСОБА_10 організував зустріч та познайомив ОСОБА_8 із одним із прокурорів Офісу Генерального прокурора - ОСОБА_11 , таким чином залучивши його до процесу вирішення питання про закриття кримінального провадження. ОСОБА_11 запевнив учасників зустрічі, що зможе допомогти із закриттям кримінального провадження, оскільки має знайомства серед суддів Вищого антикорупційного суду. Також ОСОБА_11 презентував ОСОБА_8 свій план закриття кримінального провадження, який полягав у необхідності подання до Вищого антикорупційного суду скарги, яка має бути розподілена для розгляду заздалегідь обумовленому слідчому судді. Слідчий суддя повинен ухвалити судове рішення, яким буде констатовано факт закінчення строку досудового розслідування та зобов`язано орган досудового розслідування прийняти рішення у порядку ст.284 КПК України.

09 червня 2025 року під час розмови ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_16 , що уточнив у ОСОБА_11 остаточні умови для вирішення питання щодо закриття кримінального провадження. ОСОБА_16 необхідно буде надати неправомірну вигоду у розмірі 3,5 млн дол. США. При цьому 1,5 млн дол. США необхідно надати прокурорам САП. Вказаними діями повинен зайнятися ОСОБА_10 , та 2 млн дол. США надати як неправомірну вигоду суддям Вищого антикорупційного суду. Проте половину вказаної суми, тобто 1 млн дол. США необхідно надати до ухвалення судового рішення суддею Вищого антикорупційного суду та ще 1 млн дол. США, після ухвалення такого судового рішення. При цьому, якщо прокурори САП не погодяться на отримання неправомірної вигоди, то за 1,5 млн дол. США, залучені ОСОБА_11 особи, готові забезпечити у Вищому антикорупційному суді ухвалення необхідного кінцевого судового рішення на користь ОСОБА_8 .

Під час зустрічі 10 червня 2025 року ОСОБА_11 , у присутності ОСОБА_10 , підтвердив ОСОБА_8 даний порядок надання неправомірної вигоди та повідомив, що саме він буде почергово отримувати неправомірну вигоду для подальшої передачі особам, які безпосередньо разом з ним працюватимуть над вирішенням питання про закриття кримінального провадження.

26 червня 2025 року ОСОБА_11 організував зустріч ОСОБА_8 із адвокатами ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , які, з його слів, займаються юридичним супроводом вирішенням питання ОСОБА_8 . Під час зустрічі присутні обговорили стратегію захисту та необхідність отримання всіх матеріалів кримінального провадження, а також підписали договір про надання правової допомоги ОСОБА_8 у суді.

Окрім того, після зустрічі з адвокатами, ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 , що ОСОБА_15 , маючи особисті тісні зв`язки з суддями Вищого антикорупційного суду, окрім юридичного супроводу, надав свою згоду у допомозі з вирішенням питання про закриття кримінального провадження за обумовлену вище суму неправомірної вигоди.

16 липня 2025 року, перебуваючи у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , ОСОБА_8 передав ОСОБА_11 неправомірну вигоду у розмірі 100 000 дол. США для подальшої її передачі судді Вищого антикорупційного суду за прийняття в його інтересах рішення у провадженні, пояснивши, що іншу частину - 900 000 дол. США він покладе у скриньку, визначеного ним банку.

Враховуючи вищезазначені обставини, сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_10 своїми умисними активними діями шляхом умовляння та переконання підбурили ОСОБА_8 до закінченого замаху на надання суддям Вищого антикорупційного суду, неправомірної вигоди за прийняття рішення в інтересах ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.6 ст.12 КК України злочини, передбачені ч.3 ст.368, ч.4 ст.369 КК України, належить до тяжких злочинів, злочин за ч.4 ст.368 КК України є особливо тяжким злочином.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2025 року о 10 год 29 хв відбулася передача ОСОБА_8 флеш-накопичувача ОСОБА_10 , на якому були розміщені цифрові копії документів - матеріалів кримінальних проваджень №0000841 від 29 листопада 2017 року, №0000029 від 13 лютого 2019 року, інформація щодо прізвища суддів Вищого антикорупційного суду, які розглядають кримінальні провадження №0000841 від 29 листопада 2017 року та №0000029 від 13 лютого 2019 року, скаргу від 20 листопада до САП про недотримання процесуальним керівником САП розумних строків у кримінальному провадженні №0000841 від 29 листопада 2017 року. З протоколу про результати спостереження за річчю від 10 квітня 2025 року вбачається, що у подальшому о 14 год 58 хв ОСОБА_10 зустрівся з ОСОБА_11 , після чого о 15 год 48 хв до них підійшов привітатися ОСОБА_7 , учасники слідчої дії переговорили протягом однієї хвилини та розійшлися. ОСОБА_10 без флеш-накопичувача сів за кермо транспортного засобу та поїхав, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 залишилися разом та продовжили спілкування, проте флеш-накопичувач, який ОСОБА_10 отримав від ОСОБА_8 залишився у ОСОБА_11 . Після того, у період час із 15 год 51 хв по 16 год 19 хв, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 продовжили спілкування, після чого ОСОБА_11 зайшов до приміщення Офісу Генерального прокурора, а ОСОБА_7 пішов пішки до приміщення державної офісної будівлі. Зі змісту протоколу вбачається, що під час проведення негласної слідчої дії не вдалося встановити остаточне знаходження флеш-накопичувача у ОСОБА_11 чи у ОСОБА_7 , а тому було припинено фіксацію. Також, з матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2025 року на виконання попередніх домовленостей з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_8 передав ОСОБА_11 частину обумовленої суми неправомірної вигоди у розмірі 100 000 дол. США та цього ж дня, згідно протоколу про результати проведення спостереження за особою від 23 вересня 2025 року, відбулася зустріч ОСОБА_7 з ОСОБА_11 .

Таким чином, враховуючи обсяг доказів наданих учасниками судового провадження, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги сторони захисту, що зустрічі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є збігом обставин з огляду на те, що вони мали місце саме у той проміжок часу, який підлягає доказуванню як подія ймовірного кримінального правопорушення. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 є прокурором Офісу Генерального прокурора, тобто як працівник правоохоронного органу має обізнаність з порядком, тактикою та методикою проведення окремих негласних слідчих (розшукових) дій, що не виключає використання ним різних способів конспіративних методів. Не може залишитися поза увагою той факт, що 02 квітня 2025 року у проміжок часу з 10 год 00 хв до 16 год 19 хв було можливо ідентифікувати об`єкт спостереження - флеш-накопичувач, та лише після того, як ОСОБА_11 та ОСОБА_7 припинили спілкування біля адміністративної будівлі Офісу Генерального прокурора, подальше ведення спостереження вести не вдалося можливим.

Отже, зазначені вище обставини, з матеріалами, наданими слідчому судді, підтверджують наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_7 не має відношення до вказаного кримінального провадження, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна як речового доказу.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених п.2, 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 06 жовтня 2025 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_18 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_7 з метою відшукання та вилучення, у тому числі мобільних терміналів систем зв`язку, які містять відомості про кримінальне провадження №0000841 від 29 листопада 2017 року про обставини прохання неправомірної вигоди та обговорення між ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та іншими ймовірними учасниками даного кримінального провадження, обставин його вчинення, або які містять іншу інформацію, яка підлягає доказуванню у межах кримінального провадження №0000101 від 05 березня 2024 року.

09 жовтня 2025 року у ході проведення обшуку ОСОБА_7 надав свій мобільний телефон, проте на ньому була активована функція логічного захисту у вигляді необхідності введення паролю, разом з тим ОСОБА_7 відмовився надавати пароль доступу. Враховуючи дані обставини, прийнято рішення про вилучення мобільного телефону з метою проведення експертного дослідження для подолання системи логічного захисту та доступу до вмісту. Сім-карту з номером телефону НОМЕР_2 повернуто ОСОБА_7 .

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість клопотання детектива НАБУ та необхідність накладення арешту на вилучений мобільний телефон, наявна постанова детектива НАБУ від 10 жовтня 2025 року про визнання його речовим доказом (т.1, а.с.33-34), є необхідність у проведенні експертного дослідження щодо вилученого мобільного телефону із застосуванням спеціальних технічних знань та відповідного програмного обладнання для подолання системи логічного захисту доступу (т.1, а.с.29-32), оскільки в ході проведення обшуку ОСОБА_7 відмовився надавати пароль. Наявність виявленої системи логічного захисту доступу до інформації унеможливлює дослідження вмісту пам`яті телефону без застосування спеціальних технічних знань, а тому детективи НАБУ правомірно його вилучили, у зв`язку з чим доводи сторони захисту щодо порушення права власності ОСОБА_7 є необґрунтовані.

Згідно з ч.2 ст.168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Крім того, з протоколу обшуку від 09 жовтня 2025 року вбачається, що спеціаліст для участі в слідчій дії не залучався, що унеможливлює виконання детективами НАБУ вимог, які передбачені абз.4 ч.2 ст.168 КПК України.

Разом з тим, як свідчать відомості наявні в матеріалах справи, телефон може містити дані, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у кримінальному провадженні, а тому для надання консультацій та безпосередньої технічної допомоги є необхідність у залученні експерта, який має спеціальні знання та навички у сфері інформаційних технологій, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали слідчого судді та повернення вилученого мобільного телефону.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Доводи сторони захисту, що мало місце втручання у право ОСОБА_7 на його приватне життя є необґрунтовані, оскільки огляд інформації, що міститься в телефоні, не становить собою негласне втручання у приватне спілкування, передбачене §2 Глави 21 КПК України. Як вбачається з матеріалів справи, сторона обвинувачення отримала телефон у своє володіння на підставі проведеного обшуку наданого ухвалою слідчого судді, а тому огляд інформації, яка міститься в телефоні ОСОБА_7 є правомірним та відповідає вимогам КПК України. Крім того, вилучення мобільного телефону не свідчить про позбавлення ОСОБА_7 права власності, чи знищення/пошкодження інформації, яка на них міститься, оскільки сторона захисту не обмежена правом звернення до органу досудового розслідування з клопотанням про створення резервної копії даного пристрою, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є також необґрунтовані.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність постанови про визначення групи слідчих та прокурорів у матеріалах справи, колегія суддів зазначає таке.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2021 року у справі №724/86/20 зробила висновок, що витяг з ЄРДР не є процесуальним рішенням, а отже, не породжує правових наслідків щодо визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування. Процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови. При цьому таке процесуальне рішення необхідно долучати до матеріалів досудового розслідування для підтвердження наявності повноважень слідчих, які здійснюють досудове розслідування.

Колегією суддів встановлено, що станом на момент розгляду справи у слідчого судді були відсутні постанови про визначення групи прокурорів та детективів у кримінальному провадженні №0000101, а тому заперечення прокурора на апеляційну скаргу у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та були надані лише суду апеляційної інстанції. Таким чином, доводи сторони захисту щодо відсутності у матеріалах справи під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна є обґрунтовані, разом з тим за наявності усунення вказаних недоліків у суді апеляційної інстанції, шляхом надання постанов про визначення групи прокурорів та внесення змін до групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000101 від 05 березня 2024 року, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має, у тому числі, право залишити ухвалу без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.98, 132, 167, 170, 171, 173, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4