КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5802/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 114-2 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000719 від 16 червня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 грудня 2025 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, враховуючи, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є такими, що відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів, міри покарання у виді позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченому у разі доведення його винуватості, та усвідомлення ним цієї обставини переконливо дало суду підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом враховані дані про його особу, який не одружений, не працевлаштований, є раніше не судимою особою, при цьому обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти національної безпеки України, за який передбачено покарання на строк до дванадцяти років, а тому суд дійшов висновку, що ризик переховування від суду з метою уникнення покарання є цілком ймовірним.

При цьому судом взято до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочатий по суті, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику як перешкоджати чи незаконно впливати на свідків.

Встановлені обставини в їх сукупності, на переконання суду, свідчить, що обвинувачений може вчинити дії з метою переховування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також судом враховано, що об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою, відсутні.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що ризики визначені ст.177 КПК України, на які посилався прокурор а також доведеність тієї обставини, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для зміни раніше застосованого запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Окрім того, з посиланням на положення ч.4 ст.183 УКПК України суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що ухвала суду є безпідставною, необґрунтованою та незаконною, оскільки судом не взята до уваги недоведеність висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, яке ґрунтується на припущеннях сторони обвинувачення. Також захисник наголошує, що судом не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, те, що обвинувачений працює, має стійкі міцні соціальні зв`язки - дружину, малолітнього сина, який перебуває на його утриманні; має постійне місце проживання.

Окремо захисник звертає увагу, що що кримінальним процесуальним законом передбачено, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожного разу доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази. Окрім того, як наголошує захисник, клопотання прокурора містить загальний характер, без наведення будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків, які фактично спростовуються встановленими на даний час обставинами та даними про особу ОСОБА_8 .

Захисник вважає, що ухвала суду винесена з істотним порушенням вимог КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги;

- прокурора, який категорично заперечував проти апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою;

- дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, витребувані в порядку, передбаченому ст. 422-1 КПК України, а також додатково долучені захисником під час апеляційного розгляду,

- обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення та захисту.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, відсутність повноважень у колегії суддів апеляційного суду на даному етапі судового провадження перевірки доказів в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявності або відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, правильності кваліфікації його дій тощо, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку в цій частині доводам захисника, викладеним в апеляційній скарзі.

Всупереч доводів апеляційної скарги, не вправі давати таку оцінку доказам на цій стадії і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті при постановленні рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про безпідставність висунутого обвинувачення є неспроможними.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом оскаржуваної ухвали та копі клопотання прокурора, останній на стадії судового розглядузвернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому прокурор зазначає, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. При цьому прокурор зазначив про те, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п. 5 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховуватися від суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Наявність таких ризиків прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Також обвинувачений є громадянином рф, тому має можливість безперешкодного перетину державного кордону України, має зв`язки з представниками спеціальних служб рф, які беруть участь у збройній агресії проти України, є обізнаним з формами та методами б правоохоронних органів, методами конспірації та може їх використовувати з метою уникнення кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, втекти та переховатись від суду та вчиняти спроби покинути територію України, що ОСОБА_8 .

Також прокурор наголошує, що злочинна діяльність ОСОБА_8 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому, перебуваючи на волі, останній може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки був затриманий правоохоронними органами та не виконав усі завдання співробітника спецслужби рф. Приймаючи до уваги особливу суспільну небезпечність протиправного діяння ОСОБА_8 , те, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють йому ефективно переховуватись від суду, у т.ч. й за кордоном, враховуючи, що заявлені ризики існують, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, абз.3 ч. 4 ст. 183 КПК України, на переконання прокурора, слід дійти висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти уникненню встановлених ризиків з боку обвинуваченого.

За результатами розгляду поданого клопотання суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність на даному етапі судового розгляду наявності ризиків та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

За таких обставин, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, даних про те, що обвинувачений є громадянином рф, на думку колегії суддів, є небезпідставними доводи клопотання прокурора та висновки місцевого суду про те, що у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, є підстави вважати, що обвинувачений може виїхати за межі України та переховуватися від суду.

При цьому під час апеляційного розгляду прокурор вказав про те, що цивільна дружина ОСОБА_8 разом з дитиною також може безперешкодно виїхати за межі України, що також не буде стримуючим фактором.

Окрім того, з огляду на обставини та характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, на думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового розгляду і ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, і доводи апеляційної скарги захисника не спростовують такі висновки суду.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а саме: запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження, які з урахуванням періоду перебування обвинуваченого під вартою хоча і зменшилась, проте, продовжують існувати, та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з призначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, а відтак доводи апеляційної скарги про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, є непереконливими.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що прокурором у клопотанні було заявлено про наявність ризику переховування від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Однак, судом першої інстанції прийнято до уваги, що судовий розгляд даного кримінального провадження не розпочатий по суті, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику як перешкоджати чи незаконно впливати на свідків. Разом з тим колегія суддів наголошує, що про наявність такого ризику стороною обвинувачення не заявлялось, що було підтверджено і під час апеляційного розгляду, а, відтак, колегія суддів вважає, що на даному етапі за відсутності відомостей про свідків у кримінальному провадженні, відсутній і ризик незаконного впливу на них.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги,що під час апеляційного розгляду захисником надані документи, які підтверджують, що ОСОБА_8 є ФОПом, сплачує податки, здійснював роботу по спеціальності за договором.

Однак, колегія суддів вважає, що відсутність вказаного ризику, а також відомості про зайняття певною діяльністю обвинуваченим жодним чином не спростовує реальність та наявність інших ризиків, встановлених на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 грудня 2025 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4