Справа № 522/3265/25
УХВАЛА

15 січня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

перекладача - ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосованих запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у кримінальному провадженні № 0000693 від 08.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України,

установив:

І. Суть питання, що вирішується.

На розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження за № 0000693 від 08.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України та за підозрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 року стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.01.2026 без визначення розміру застави, та продовжено на два місяці обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до кожного з них окремо, строк покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи те, що до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у судовому засіданні суд поставив на обговорення учасників судового провадження питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачених.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1. Клопотання прокурора.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор наголошував перед судом на необхідності утримання ОСОБА_8 в Ізмаїльському СІЗО.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор наголошував перед судом на необхідності утримання ОСОБА_9 в Ізмаїльському СІЗО.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку обов`язків передбачених ст.194 КПК України покладений на обвинувачену ОСОБА_10 , 24.12.1971 року строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачена ОСОБА_10 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку обов`язків передбачених ст.194 КПК України покладений на обвинувачену ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачена ОСОБА_11 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку обов`язків передбачених ст.194 КПК України покладений на обвинувачену ОСОБА_12 , 19.04.1988 року строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачена ОСОБА_12 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку обов`язків передбачених ст.194 КПК України покладений на обвинувачену ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачена ОСОБА_13 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

2. Позиція сторін щодо заявленого клопотання.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою, та клопотання про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , просив суд їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора. Вона зазначила, що твердження сторони обвинувачення про намір двох осіб без військового та політичного досвіду повалити конституційний лад у державі є необґрунтованими. Щодо ризиків захисник вказала, що прокурор посилався виключно на суворість можливого покарання, ігноруючи принцип презумпції невинуватості. Ризик впливу на свідків не був підтверджений жодними доказами: частина свідків є обвинуваченими, окремі свідки не знайомі з підзахисним. Адвокат наголосила на відсутності події злочину, доказів вини та будь-яких підтверджень можливості продовження кримінального правопорушення, а також на використанні прокурором понять, не передбачених законом. Крім того, захисник зазначила, що твердження щодо повалення конституційної влади та захоплення державної влади в Одесі є взаємовиключними, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та зазначала про недоцільність подальшого тримання підзахисного під вартою. Вона вказала, що прокурор помилково відносив ч. 1 ст. 109 КК України до тяжких злочинів, тоді як така кваліфікація є юридично неправильною. Адвокат наголосила, що фактичні обставини, викладені в обвинувальних актах щодо інших обвинувачених, є ідентичними обставинам, інкримінованим ОСОБА_8 , однак дії останнього були додатково кваліфіковані за трьома статтями, що, на думку захисту, штучно створювалося стороною обвинувачення з метою утримання його під вартою. Захисник зазначила, що, попри посилання прокурора на можливість впливу на свідків, жодних доказів на підтвердження наявності у підзахисного реальної можливості такого впливу надано не було, у тому числі й щодо так званого дистанційного впливу через засоби масової інформації. Вона звернула увагу, що окремі особи перебувають за межами України, частина свідків є обвинуваченими, інші родичами обвинувачених або не надали жодних відомостей. Крім того, адвокат зауважила, що посилання прокурора на абстрактний «суспільний інтерес» та злочини проти обороноздатності держави не ґрунтуються на нормах кримінального законодавства, оскільки підзахисному не інкриміновано жодної статті, яка б передбачала відповідальність за такі діяння. Захисник посилалася на практику ЄСПЛ щодо оцінки ризику переховування від суду, зазначивши, що підзахисний був обізнаний про здійснення досудового розслідування та у відповідний період перебував за межами України, однак добровільно повернувся. Адвокат наголосила, що якби підзахисний мав намір уникнути слідства чи суду, він не повернувся б до України, хоча мав для цього реальну можливість протягом більш ніж пів року. Було зазначено, що за місцем проживання та реєстрації підзахисного раніше проводилися обшуки, у зв`язку з чим він достеменно знав про кримінальне провадження, однак жодних дій, спрямованих на переховування, не вчиняв, що свідчило про відсутність відповідного ризику. Стосовно стану здоров`я захисник пояснила, що в слідчих ізоляторах відсутня власна медична служба, а відповідні повноваження покладені на Центр охорони здоров`я, який повідомив про неможливість видачі довідок, у зв`язку з чим отримання таких документів є об`єктивно неможливим. У зв`язку з цим адвокат просила долучити наявні матеріали щодо стану здоров`я підзахисного. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначила, що підзахисний раніше не судимий та має позитивні характеристики. Крім того, захист звернув увагу на неналежні умови тримання в СІЗО, зокрема відсутність електропостачання протягом тривалого часу, при цьому прокурор не надав доказів наявності світла та опалення в Ізмаїльському СІЗО. Також було зазначено, що віддаленість установи обмежує право підзахисного на захист. Адвокат повідомила, що харчування та медикаменти підзахисному забезпечує родина, та звернула увагу на складність логістики доставки необхідного. З огляду на викладене захисник просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи своїх захисників.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що протягом майже 11 місяців судового розгляду стороною обвинувачення не наведено та не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував вину обвинуваченого. Вказав на формальний та припущений характер доводів прокурора, відсутність обвинувачень щодо посягань на об`єкти критичної інфраструктури чи передачі інформації державі-агресору, а також на упередженість сторони обвинувачення. Наголосив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду чи впливу на свідків, є недоведеними та не підтверджені жодними доказами; обвинувачений належно виконував процесуальні обов`язки та не перешкоджав розгляду справи. У зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або ж визначити розмір застави. Прокурор порушив порядок при зверненні до суду із клопотанням.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав доводи свого захисника.

Захисник ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечень щодо продовження обов`язків не висловила.

Обвинувачена ОСОБА_12 підтримала свого захисника.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні принципових заперечень щодо продовження обов`язків не висловила.

Обвинувачена ОСОБА_10 підтримала свого захисника.

Захисник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_4 не заперечувала проти продовження обов`язків.

Обвинувачена ОСОБА_11 підтримала доводи свого захисника.

Захисник ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_4 не заперечувала проти продовження покладених на підзахисну обов`язків. Водночас вона звернула увагу суду на те, що попереднім судовим рішенням один із обов`язків, який просить продовжити прокурор судом не покладався на її підзахисну.

Обвинувачена ОСОБА_13 підтримала доводи свого захисника.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд

За змістом ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання прокурора та заперечення захисників, суд доходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченому кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На думку суду, обставини цього кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який між іншим, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру пов`язану з допитом осіб, які є свідками на стадії судового розгляду.

Вказане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Тому, у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме можливість здійснювати на них вплив, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку суду у цьому кримінальному провадженні існує ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, з урахуванням посилання на погіршення стану здоров`я обвинуваченого.

Також суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022, дію якого було продовжено до теперішнього часу. Воєнний стан введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації та повномасштабним вторгненням на територію України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст.176 КПК доповнено частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст.ст.109, 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження Кримінального кодексу України.

Тобто в умовах введеного на території України воєнного стану, до ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому дій, може бути застосовано виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, що регламентовано положеннями ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК.

Стосовно доводів сторони захисту щодо можливості визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, слід зазначити таке.

Як вказано вище у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суди повинен керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 109, 260 КК України.

Суд вважає логічними доводи сторони захисту стосовно того, що законодавцем визначено право, а не обов`язок суду щодо не визначення розміру застави в кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.ст.109, 260 КК України.

Водночас оцінюючи можливість визначення застави, суд враховує, що в цьому кримінальному провадженні, обвинувачення ОСОБА_8 , пов`язане з вчиненням дій, спрямованих на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади та у створеному не передбаченому законами України воєнізованому формуванні, метою створення якого було здійснення його учасниками сприяння військовим РФ в окупації території міста Одеси, у тому числі шляхом вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами, а також подолання спротиву Сил оборони України іншими діями і засобами військового характеру та подальших незаконних дії по захопленню влади в м. Одесі.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень суд вважає, що на цей час, існують достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Стосовно посилань захисників на стан здоров`я ОСОБА_8 , суд зазначає, що це питання вже було предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій, які дійшли висновку про можливість утримання ОСОБА_8 під вартою.

Доводи захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не приймаються судом з підстав вказаних вище.

Одночасно, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а захисники не позбавлені можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання встановлених раніше ризиків.

Водночас суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання прокурора в частині визначення місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 саме в Ізмаїльському слідчому ізоляторі.

Аналіз положень статей 183, 194, 196, 197 Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду визначати конкретну установу попереднього ув`язнення, у якій має утримуватися особа, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання визначення місця тримання особи під вартою належить до сфери виконання судового рішення та регулюється нормами спеціального законодавства у тому числі Законом України «Про попереднє ув`язнення» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, а відтак наразі не належить до компетенції суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що він позбавлений можливості вирішувати питання щодо утримання обвинуваченого ОСОБА_8 в Ізмаїльському слідчому ізоляторі, у зв`язку з чим у цій частині клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання прокурора та заперечення захисника, суд доходить висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в цьому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

На думку суду, обставини цього кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_9 , який між іншим, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Оцінюючи наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру пов`язану з допитом осіб, які є свідками на стадії судового розгляду.

Вказане кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання. Тому, у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме можливість здійснювати на них вплив, що буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку суду у цьому кримінальному провадженні існує ризик того, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Також суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022, дію якого було продовжено до теперішнього часу. Воєнний стан введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації та повномасштабним вторгненням на територію України.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст.176 КПК доповнено частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст.ст.109, 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження Кримінального кодексу України.

Тобто в умовах введеного на території України воєнного стану, до ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому дій, може бути застосовано виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, що регламентовано положеннями ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК.

Стосовно доводів сторони захисту щодо можливості визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу та зміни запобіжного заходу на більш м`який слід зазначити таке.

Як вказано вище у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суд повинен керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст. 109, 260 КК України.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування від суду та незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень суд вважає, що на цей час, існують достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не враховуються судом з підстав вказаних вище.

Одночасно, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а захисник не позбавлений можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання встановлених раніше ризиків.

Водночас суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання прокурора в частині визначення місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 саме в Ізмаїльському слідчому ізоляторі.

Аналіз положень статей 183, 194, 196, 197 Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду визначати конкретну установу попереднього ув`язнення, у якій має утримуватися особа, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання визначення місця тримання особи під вартою належить до сфери виконання судового рішення та регулюється нормами спеціального законодавства у тому числі Законом України «Про попереднє ув`язнення» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, а відтак наразі не належить до компетенції суду.

За таких обставин суд дійшов висновку, що він позбавлений можливості вирішувати питання щодо утримання обвинуваченого ОСОБА_9 в Ізмаїльському слідчому ізоляторі, у зв`язку з чим у цій частині клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Твердження захисту щодо порушення прокурором порядку визначеного КПК України щодо направлення клопотання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , суд зазначає таке.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, без визначення розміру застави.

05.11.2025 ухвалою Одеського апеляційного суду ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2025 в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , скасовано та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 60560 (шістдесят тисяч п?ятсот шістдесят) гривень, із покладенням обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: ???прибувати за кожною вимогою до суду; ???не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду; ???повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Однак, у зв?язку із внесенням застави, обвинувачених звільнено з-під варти, з покладенням обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 продовжено обов`язки, що покладені ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2025.

На теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , покладених на них процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто з метою запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України є необхідність у продовжені строку обов?язків покладених на ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Суд вважає за доцільне продовжити на два місяці обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до кожного з них окремо, строк покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

??1) прибувати за кожною вимогою до суду;

???2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду; ???

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; ???

4) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_13 .

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку обов`язків покладених на обвинувачену ОСОБА_13 , суд зазначає таке.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 року відносно обвинуваченої ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, без визначення розміру застави.

05.11.2025 ухвалою Одеського апеляційного суду ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2025 в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , скасовано та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_13 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 60560 (шістдесят тисяч п?ятсот шістдесят) гривень, із покладенням обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: ???прибувати за кожною вимогою до суду; ???не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду; ???повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2025 ОСОБА_13 продовжено обов`язки, що покладені ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2025 та за клопотанням її захисника - адвоката ОСОБА_4 був змінений один із обов`язків.

Однак, у зв?язку із внесенням застави, обвинувачену звільнено з-під варти, з покладенням обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_13 , покладених на нею процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто з метою запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України є необхідність у продовжені строку обов?язків покладених на ОСОБА_13 .

Водночас суд звертає увагу на те, що попередньою ухвалою суду від 17.11.2025 обов`язок обвинуваченій ОСОБА_13 за клопотанням її захисника - адвоката ОСОБА_4 був змінений на «не відлучатися з Одеського району Одеської області без дозволу суду», тоді як у клопотанні прокурора зазначено інший обов`язок «не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду».

Отже, фактично прокурор просить продовжити неіснуючий наразі обов`язок, який на обвинувачену ОСОБА_13 суд у попередній ухвалі не покладав.

Суд не може погіршувати становище обвинуваченої ОСОБА_13 , а тому у продовженні обов`язку «не відлучатися з міста Одеси без дозволу суду» слід відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне продовжити на два місяці обвинуваченій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

??1) прибувати за кожною вимогою до суду;

???2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; ???

3) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 315, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосований до обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до кожного з них окремо, запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 березня 2026 року.

Строк дії ухвали суду в частині продовження щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить до 15 березня 2026 року включно.

Продовжити на два місяці обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до кожного з них окремо, строк покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

??1) прибувати за кожною вимогою до суду;

???2) не відлучатися із м. Одеси без дозволу суду; ???

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; ???

4) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Продовжити на два місяці обвинуваченій ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , строк покладення обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

??1) прибувати за кожною вимогою до суду;

???2) не відлучатися із Одеського району Одеської області без дозволу суду; ???

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; ???

4) здати на зберігання до Головного управління ДМС у Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, або інший документ, що дають право на виїзд з України і на в?їзд в Україну.

Строк дії ухвали суду в частині покладення обов`язків щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , становить до 15 березня року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали. В іншій частині ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1