ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/655/25 Справа № 698/544/25 Категорія: ч.1 ст.121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Калинопільського районного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року відносно ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калинопільського районного суду Черкаської області від 25.07.2025 задоволено клопотання прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закрито відносно нього кримінальне провадження № 0000129 від 17.03.2015 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Калинопільського районного суду Черкаської області від 25.07.2025 відносно ОСОБА_9 , постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, матеріали кримінального провадження щодо останнього повернути прокурору для усунення допущених порушень і проведення належного, ефективного досудового розслідування. Зобов`язати прокурора в ході досудового розслідування вирішити питання про правову кваліфікацію дій підозрюваного (відповідно до фактичних обставин за ст.15, 115 КК замість ст.121 КК) та провести усі слідчі (розшукові) дії, зокрема призначити додаткову судово-медичну експертизу щодо характеру й механізму нанесення поранень, допитати потерпілого і свідків щодо умислу підозрюваного тощо. Після завершення розслідування скласти обвинувальний акт і скерувати його до суду для розгляду по суті обвинувачення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що кваліфікація діяння підозрюваного ОСОБА_9 за ст.121 КК України кваліфікована неправильно, його дії слід кваліфікувати як замах на вбивство за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній під час раптового конфлікту, цілеспрямовано завдав потерпілому два удари ножем у життєво важливі ділянки грудну клітку та живіт, спричинивши проникаюче поранення печінки та інші тяжкі ушкодження, що свідчить про те, що метою нападника було позбавлення потерпілого життя. Зауважує, що летальних наслідків не настало виключно з причин, що не залежали від волі ОСОБА_9 .

Апелянт вважає, що розрахунок моменту закінчення строків давності, зроблений судом першої інстанції неправильно. Так, клопотання прокурора про звільнення від відповідальності було задоволено судом з мотивів спливу 10-річного строку давності, визначеного п.4 ч.1 ст.49 КК (для тяжкого злочину). Однак, такий підхід є наслідком невірної кваліфікації дій ОСОБА_9 . Якщо ж виходити з правильної кваліфікації (замах на вбивство), застосуванню підлягає 15 річний строк давності (п.5 ч.1 ст.49 КК). Більше того, суд не врахував фактів зупинення та переривання перебігу давності, які мали місце у справі.

Апелянт вважає, що при ухваленні рішення про закриття справи були порушені його процесуальні права, гарантовані КПК України, зокрема, порушення права потерпілого на відшкодування завданої шкоди, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_9 потерпілому було завдано як фізичної, так і матеріальної шкоди. Однак жодної компенсації потерпілому не виплачено.

Вказує, що прокурором була порушена процедура врахування думки потерпілого щодо заявленого клопотання про можливість звільнення підозрюваного, яка встановлена ст.286 КПК України.

Звертає увагу, що органом досудового розслідування було порушено принципи повноти та об`єктивності розслідування, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, прокурором затягувався розгляд кримінального провадження, і не завершивши його, він звернувся з клопотанням про звільнення підозрюваного, чим став на бік останнього і фактично сприяв уникненню останнім кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволення за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до положень ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Так, згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження до Калинопільського районного суду Черкаської області надійшло клопотання прокурора Катеринопільського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності по кримінальному провадженню № 0000129 від 17.03.2015 року відносно ОСОБА_9 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Встановивши на стадії досудового розслідування підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду. Перед направленням клопотання до суду прокурор зобов`язаний ознайомити з ним потерпілого та з`ясувати його думку щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.288 КПК України розгляд клопотання прокурора здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, із особливостями, встановленими цією статтею. Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за таких обставин.

ОСОБА_9 , близько 15 години, 26 вересня 2007 року перебуваючи поруч із входом до гаражного приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , на грунті виниклих неприязних відносин, з допомогою ножа, який приніс із собою та який тримав у правій руці, стоячи напроти останнього, умисно наніс один удар ножем в область грудної клітки зліва ОСОБА_7 , після чого, останній умисно наніс ще один удар ножем у правий бік тулуба ОСОБА_7 , в результаті чого, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани живота з ушкодженням печінки, ушкодження 9-10 ребер справа, ран грудної клітки зліва, лівого ліктьового суглобу. Згідно висновку експерта № 05-9-01/156 від 06.05.2024 ушкодження у вигляді проникаючої рани живота з ушкодженням печінки відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ушкодження 9-10 ребер справа відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді ран грудної клітки зліва, лівого ліктьового суглобу відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З поданого до суду клопотання прокурора вбачається, що в ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які саме прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання підозри, а також містяться інші відомості, які повинні бути відображені в клопотанні згідно з приписами ст. 287 КПК України.

Відповідно до ст. 12 КК України та п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України, суд може звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебігдавності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 23.05.2023 у справі № 653/679/15-к (провадження № 51-3504км21), від 11.01.2024 у справі № 186/1405/17 (провадження № 51-2627км23), від 09.04.2024 у справі № 638/13757/20 (провадження № 51-7107км23), від 10.04.2024 у справі № 754/339/19 (провадження № 51-6025км19), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України необхідно розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство чи судовий розгляд. При цьому суд має з`ясувати, які дії особи мають визнаватися юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Водночас, наявність протоколу про неможливість вручення повісток не є ухиленням від слідства та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст.49 КК України. З матеріалів справи вбачається, що місце перебування ОСОБА_9 органам досудового слідства було відоме, доказів оголошення у розшук ОСОБА_9 суду не надано, а тому підстав вважати, що ОСОБА_9 ухилявся від слідства у колегії суддів немає, тому твердження апелянта про ухилення ОСОБА_9 від слідства, які він висловлював, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду оскаржуваної ним ухвали, є безпідставними.

Доводи апелянта, що розрахунок моменту закінчення строків давності зроблений судом першої інстанції неправильно то на думку колегії суддів вони є помилковими з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів клопотання прокурора, зазначені в клопотанні обставини кримінального правопорушення мали місце 26.09.2007, згідно довідки ДІ МВС № 40-02062025/71007 від 04.06.2025 востаннє ОСОБА_9 притягався до кримінальної відповідальності 03.05.2014 за ч.1 ст.122 КК України, відповідно до ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 15.10.2014 року кримінальне провадження закрито на підставі ст.46 КК України, минуло більше 10 років з вказаного часу, тобто на даний час спливли, встановлені ст.49 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, подовженого на період ухилення. При цьому закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і 5 років з моменту вчинення проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Таким чином, в даному випадку сплив як загальний строк п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину так і диференційований, з 15.10.2014 року - минуло десять років.

Виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів враховує, що суд з`ясував думку потерпілого ОСОБА_7 та його представника щодо звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строків давності.

Аналізуючи доводи потерпілого про неправильну кваліфікацію діяння підозрюваного ОСОБА_9 , а саме, те що його дії слід кваліфікувати як замах на вбивство за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, колегія судді зазначає, що питання про зміну кваліфікації дій підозрюваного належить до дискреційних прав слідчого чи прокурора, що прямо передбачено ст.ст. 36, 40 КПК України. Для оскарження такої відмови учасником провадження немає процесуально-правових підстав, оскільки ні потерпілий ні його представник, не можуть визначати кваліфікацію діянь правопорушника, вони вправі лише рекомендувати певну кваліфікацію на своє переконання, а остаточне рішення належить до дискреційної компетенції слідчого, прокурора. Такого права не має і суд першої інстанції, під час розгляду клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності.

Що стосується доводів апелянта що була порушена процедура врахування думки потерплого щодо заявленого клопотання про можливість звільнення підозрюваного то вони є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, і вказані вимоги закону були дотримані судом першої інстанції.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності слідує наступне.

Строк давності - це передбачений статтею 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як підозрюваного, обвинуваченого; згода підозрюваного, обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284, 288 КПК України).

Таким чином, думка потерпілого ОСОБА_7 та його представника, щодо звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_9 у зв`язку із закінченням строків давності, не впливає на необхідність прийняття судом рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо апеляційних доводів потерпілого про порушення його процесуальних прав на відшкодування завданої шкоди в наслідок злочинних дій підозрюваного то на думку колегії суддів вони не можуть бути предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільний позов у разі постановлення ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності й закриття провадження, але це не позбавляє потерпілого права звернутись, щодо відшкодування збитків у цивільному порядку.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи потерпілого про затягування прокурором розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та порушення повноти, об`єктивності розслідування, є голослівними оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження, і не були спростовані потерпілим та його представником, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, тому підстави для скасування або зміни ухвали Калинопільського районного суду Черкаської області від 25.07.2025 відносно ОСОБА_9 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинопільського районного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді