Справа №592/8075/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/218/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/8075/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.06.2024 щодо відмови в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та направити справу на новий судовий розгляд, оскільки він відбув значну частину призначеного покарання, добре характеризується та стає на шлях виправлення, має 3 заохочення за гарне відношення до працівників слідчого ізолятора, відповідальне ставлення до праці і виконання покладених обов`язків.

17.05.2024 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_8 , в якому останній просив застосувати відносно нього положення ст. 82 КК, оскільки він своєю поведінкою довів виправлення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.06.2024 відмовлено засудженому ОСОБА_8 в задоволенні його клопотання. Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що порушене ОСОБА_8 питання не підсудне Ковпаківському районному суду м. Суми, так як слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України), а порядок кримінального провадження визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ст. 1 КПК).

Відповідно ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. При цьому належна правова процедура - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Так, ОСОБА_8 засуджений вироком Буринського районного суду Сумської області від 23.10.2021 за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання покарань за цим вироком і за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2021 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 2 місяці позбавлення волі.

Вказаний вирок набрав законної сили 25.12.2023 і звернутий до виконання у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб, а компетентним органом виконання кримінальних покарань засудженому визначено відбувати призначене судом покарання в державній установі виконання показань.

Перебуваючи тимчасово у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», засуджений ОСОБА_8 самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про заміну покарання у порядку ст. 82 КПК.

Здійснивши розгляд вказаного вище клопотання засудженого і відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання про заміну покарання має розглядатись за місцем відбування ОСОБА_8 покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема положенням ст. 537 і ч. 2 ст. 539 КПК, оскільки судове рішення відносно засудженого набрало законної сили і останньому компетентним органом визначено місце відбування покарання - ДУ «Роменська виправна колонія № (56).

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

У разі необхідності вирішення питання про заміну покарання, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, повинно подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває установа виконання покарань - ДУ «Роменська виправна колонія № (56).

Колегія суддів не може погодитися з тим, що перебуваючи в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 подав своє клопотання до належного суду в межах територіальної юрисдикції, оскільки переведення засудженого до слідчого ізолятору є вимушеним тимчасовим заходом для забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження та не свідчить про зміну місця відбування ним призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.06.2024 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4