печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження № 0001742 від 25.12.2014 за обвинуваченням,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Речиця, Чорнобильського району, Київської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В Печерському районному суді м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0001742 від 25.12.2014 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження, захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання захисника, обвинувачений ОСОБА_3 підтримав та просив задовольнити.

Проти задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, прокурор ОСОБА_4 заперечував, зазначаючи про зупинення перебігу строку давності, у зв`язку із ухиленням від досудового розслідування або суду в період з 06.04.2015 по 20.08.2016.

Судом роз`яснено ОСОБА_3 наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані документи кримінального провадження, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

У контексті застосування положень ст. 49 КК України суд зауважує, що чинним кримінальним законом не передбачено диференційованого підходу до визначення початку перебігу строку давності.

Вирішення відповідного питання, на переконання суду повинно здійснюватися крізь призму принципу верховенства права як базової вимоги, що висувається до національних нормативно-правових актів у практиці Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів верховенства права, визнається принцип правової визначеності та передбачуваності законодавства, згідно з яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, що встановлюються такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинно ґрунтуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, розуміти юридичні наслідки своєї поведінки.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм. Тож правова визначеність передбачає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій та правовідносин, що виникають. Відповідно до принципу правової визначеності правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта. Це правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Вирішуючи питання про те, з якого часу потрібно визначати початковий момент перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особою триваючого злочину, суд враховує правило, що випливає з презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (in dubio pro reо), що відображено у ст. 62 Конституції України.

Триваючий злочин вважається закінченим з моменту початкової дії або бездіяльності суб`єкта злочину, а злочинний стан особи у цьому випадку припиняється з моменту, коли сама зобов`язана особа його припинила з власної волі або з причин, які не залежать від її волі. Встановлення часу вчинення злочину пов`язується саме з моментом його юридичного завершення, тобто з моментом, коли відповідний склад злочину визнається закінченим.

Таким чином, часом вчинення триваючого злочину доцільно визнавати момент початку вчинення протиправного діяння, що відповідає положенням ч. 4 ст. 3 КК України.

Відповідно, початок перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України), слід рахувати з моменту юридичного закінчення складу злочину, а не з моменту припинення особою злочинного стану.

Крім того, з наданих прокурором документів вбачається наявність обставин, які свідчать про зупинення строків давності, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 49 КК України, оскільки в період з 06.04.2015 по 20.08.2016 ОСОБА_3 перебував в розшуку на підставі постанови слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 від 06.04.2015.

Так, згідно обвинувачення, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення діянь, передбачених ч. 3 ст. 368 (мали місце 12.03.2015, 18.03.2015, 19.03.2015 та 22-26.03.2015), тобто строки притягнення до відповідальності за його вчинення на даний час не минули.

Ураховуючи наведені мотиви і положення закону, клопотання захисника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284-288, 314, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_7