УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 936/1161/25

Провадження № 1-кп/936/137/2025

22.10.2025 р. селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , під час підготовчого судового розгляду кримінального провадження з угодою про визнання винуватості щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

встановив:

У провадженні Воловецького районного суду Закарпатської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження, яке надійшло до суду з угодою про визнання винуватості, укладеної 25.08.2025 між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 .Прокурор у судовому засіданні висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.

Під час підготовчого судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснивши, що підписав угоду не добровільно, а на прохання працівника поліції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримала позицію обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 ствердив, що укладення угоди було добровільним і на час її підписання обвинувачений не заперечував ні фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, ні узгодженої міри покарання.

Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши угоду про визнання винуватості, суд приходить наступного висновку.

Пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та (або) закону.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Згідно з ч.6 ст.474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

У частині 7 ст. 474 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких суд відмовляє в затвердженні угоди, в тому числі, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається (ч.8 ст.474 КПК України).

Отже, однією з беззаперечних умов затвердження угоди є добровільність її укладення сторонами.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що він заперечує добровільне укладення ним угоди про визнання винуватості та заперечує проти її затвердження судом.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в пункті 16 вказано, що, якщо після роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений заперечує проти затвердження угоди, вона не може бути затверджена.

У зв`язку з вищенаведеним, з огляду на те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений не підтримує угоду про визнання винуватості, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та у відповідності до абз. 8 ч.7 ст.474 КПК України продовжити в загальному порядку розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Керуючись ст.ст. 314, 376, 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 25.08.2025 між начальником Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_4 .

Продовжити судовий розгляд кримінального провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 23.10.2025.

Суддя ОСОБА_1