Справа № 576/2040/16-к
Провадження № 1-о/577/14/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2025 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області колегією суддів

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, до покарання у виді довічного позбавлення волі. Визначено, що строк відбування ОСОБА_7 покарання рахувати з 11 серпня 2015 року (а.с. 185-188 т. 6 кримінальної справи).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 липня 2018 року вказаний вирок суду був залишений без зміни (а.с. 52 т. 7).

18 вересня 2024 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року

Вимоги своєї заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року є необґрунтованим і незаконним, винесений з істотним порушенням вимог ст. 8, 9, 55 Конституції України та норм КПК України, оскільки під час досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке 18 червня 2013 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000607, по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, не було враховано, що вироком Останкінського районного суду м. Москви Російської Федерації від 12 листопада 2013 року він був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 158, 325 КК Російської Федерації, та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а тому повинен був відбувати покарання у позбавлення волі у період часу з 12 серпня 2013 року до 11 серпня 2015 року. Строк погашення судимості за вказані злочини 12 серпня 2017 року. Він був звільнений з місць відбування покарання у Російській Федерації 11 серпня 2015 року. На час його звільнення з місць позбавлення волі у Російській Федерації прокурор у кримінальному провадженні № 0000607 Глухівського відділу Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 не мала доказів обставин, мотиву та мети вчинення ним на території України злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а також не довела обставини щодо строку обчислення обвинувального вироку, а тому обвинувальний акт, складений 30 серпня 2016 року у вказаному кримінальному провадженні підлягав скасуванню, а саме кримінальне провадження закриттю.

Також Конотопським міськрайонним судом Сумської області при ухваленні 10 травня 2017 року також були порушені вимоги ст. 91 КПК України, оскільки в основу висновку суду про те, що умисне вбивство ОСОБА_9 було вчинене ним на грунті конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_9 внаслідок ревнощів, суд поклав неправдиві показання свідка ОСОБА_10 . При цьому суд не надав оцінку показанням вказаного свідка, які були надані нею під час досудового розслідування та безпосередньо у суді та які різняться між собою в частині того, чи відбувалися конфлікти між ним та ОСОБА_9 . Так відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 18 червня 2013 року, конфліктів між ним та ОСОБА_9 не було, а в судовому засіданні свідок надала інші показання з вказаного приводу, повідомивши суду про наявність конфлікту між ним та ОСОБА_9 .

У вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року також не вказаний строк відбування ним покарання.

Вказані обставини, відповідно до ст. 459 КПК України є підставою для перегляду вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 вимоги своєї заяви підтримав та прохає скасувати вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 вимоги заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року за нововиявленими обставинами підтримала.

Прокурор заперечує проти задоволення вказаної заяви, оскільки вважає, що обставини, на які ОСОБА_7 посилається у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року, не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами була повідомлена у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000607, приходить висновку, що заява ОСОБА_7 про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визначаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 462 КПК України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Системне тлумачення положень ст.ст. 91, 459, п.п. 4, 5 ст. 462 КПК України свідчить про те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: 1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

За змістом норм КПК України, які регулюють провадження за нововиявленими обставинами, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак, суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилося під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії»). Вказаний принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступлення від вказаного принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000607 за ознаками злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України було розпочате 18 червня 2013 року (а.с. 1 т. 1)

Постановою старшого слідчого СВ Глухівського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_12 від 10 липня 2013 року, ОСОБА_7 був оголошений в розшук (а.с. 133-134 т. 1).

Відповідно до довідки УМВС України в Сумській області від 28 серпня 2013 року ОСОБА_7 перебував в регіональному та міжнародному розшуку. В регіональний розшук ОСОБА_7 був оголошений Глухівським МВ УМВС України в Сумській області 11 липня 2013 року (оперативно-розшукова справа № 304) за вчинення злочину передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Постанова про оголошення у міжнародний розшук була винесена Глухівським МВ УМВС України в Сумській області 18 липня 2013 року та була направлена через МВС України до МВС Російської Федерації (а.с. 138 т. 1).

29 серпня 2013 року слідчий Глухівського МВ УМВС в Сумській області 29 серпня 2013 року ОСОБА_12 звернувся із клопотанням до компетентних органів Російської Федерації про видачу (екстрадицію) у зв`язку з кримінальним переслідуванням правоохоронним органам України ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України (а.с.165-167 т.1).

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 вересня 2013 року до ОСОБА_7 на строк 60 днів був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 185-186 т. 1).

Відповідно до ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_7 , який за інформацією, наданою Глухівським МВ УМВС України в Сумскій області від 31 жовтня 2014 року за вих. № 16297, перебуває у міжнародному розшуку з 20 жовтня 2013 року, а за повідомлення Українського бюро Інтерполу УМВС України в Сумській області від 25 жовтня 2013 року за вих. № 34/806, оголошений у міжнародний розшук, з метою арешту та екстрадиції, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 191 т. 1).

Розпорядженням Міністерства юстиції Російської Федерації від 11 листопада 2014 року № 7263-рн визнано перебування (проживання) в Російській Федерації ОСОБА_7 , громадянина України, небажаним терміном до 11 серпня 2018 року (а.с. 195 т. 1).

Постановою Ярославського прокурора з нагляду за додержанням законів в виправних установах Ярославської області Російської Федерації від 10 серпня 2015 року постановлено взяти ОСОБА_7 , який за вироком Останкінського районного суду м. Москви від 12 листопада 2013 року відбував покарання у виді позбавлення волі на строк два роки в установі відбування покарань на території Російської Федерації, під варту терміном на два місяці (а.с.197 т. 1).

У подальшому постановами Фрунзенського районного суду м. Ярославля Російської Федерації від 09 жовтня 2015 року та від 08 лютого 2016 року термін тримання під вартою ОСОБА_7 неодноразово був продовжений для забезпечення можливості його видачі правоохоронним органом України (а.с. 199-207 т. 1).

Як вбачається з постанови Фрунзенського районного суду м. Ярославля Російської Федерації від 08 лютого 2016 року судом встановлено, що ОСОБА_7 для отримання громадянства Російської Федерації до компетентних органів Російської Федерації не звертався. Рішенням УФМС Росії по Ярославській області від 15 січня 2016 року та від 18 січня 2016 року ОСОБА_7 було відмовлено у наданні йому статусу біженця та наданні тимчасового притулку на території Російської Федерації (а.с. 207 т. 1)

Постановою заступника Генерального прокурора Російської Федерації від 24 березня 2016 року задоволений запит Генеральної прокуратури України про видачу ОСОБА_7 для притягнення його до кримінальної відповідальності п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України (а.с. 210 т. 1).

Згідно постанови Ярославського обласного суду Російської Федерації від 13 травня 2016 року постанову заступника Генерального прокурора Російської Федерації від 24 березня 2016 року про видачу ОСОБА_7 за запитом Генеральної прокуратури України для притягнення його до кримінальної відповідальності п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, було залишено без змін, а скаргу ОСОБА_7 без задоволення (а.с. 213-215 т. 1).

Апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 12 липня 2016 року постанову Ярославського обласного суду Російської Федерації від 13 травня 2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_7 , - без задоволення (а.с. 218-221 т. 1).

Як вбачається з постанови Ярославського прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправних установах від 02 серпня 2016 року, строк для передачі ОСОБА_7 правоохоронним органам України був встановлений з 11 серпня 2016 року до 25 серпня 2016 року (а.с. 226-227 т. 1).

ОСОБА_7 був переданий представникам МВС України 17 серпня 2016 року, що підтверджується відповідним актом від 17 серпня 2016 року (а.с. 228 т. 1).

Вищевказані докази були досліджені Конотопським міськрайонним судом Сумської області під час судового розгляду кримінального провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 після закінчення досудового розслідування були відкриті матеріали досудового розслідування кримінального провадження, надана можливість ознайомитися з ними та заявити клопотання (а.с. 287-295 т. 1, а.с. 10 т. 6).

Під час розгляду справи судом ОСОБА_7 також була надана можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а також із Журналами, аудіо- та відеозаписами судових засідань (а.с. 149, 197, 199, 201 т. 6).

Свідок ОСОБА_10 була допитана в судовому засіданні 16 лютого 2017 року (а.с. 141-147 т. 6) та повторно допитана в судовому засіданні 05 квітня 2017 року (а.с. 175-183 т. 6). При цьому свідок ОСОБА_10 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання та приведена до присяги (а.с. 176 т. 6).

На показання вказаного свідка, які була надані під час судового провадження, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_13 та сам ОСОБА_7 посилалися в своїх апеляційних скаргах (а.с. 212-214, 224-226 т. 6 ).

Таким чином наведені засудженим ОСОБА_7 у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року відомості, були відомі під час розгляду справи Конотопським міськрайонним судом Сумської області та були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Згідно процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами підставою його здійснення є одна з визначених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.

З огляду на те, що за завідомо неправдиве показання свідка ст. 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність, то належним засобом доказування існування, викладених у заяві засудженого ОСОБА_7 обставин щодо завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_10 слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к, належним засобом доказування обставин, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Належного підтвердження своїх доводів у частині надання свідком ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань засудженим ОСОБА_7 суду надано не було.

Із заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду та наданих ним в судовому засідання показань вбачається, що він не згоден з вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року, а тому бажає, щоб вказаний вирок був переглянутий за нововиявленими обставинами.

Обставини, на які ОСОБА_7 посилається як на підставу перегляду вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року, на думку суду, з огляду на вимоги ст. 459 КПК України, не є нововиявленими. Вказані обставини фактично мають характер повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні та вимоги їх переоцінки щодо події злочину, винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину. передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, а також, враховуючи загальні засади кримінального провадження, суд вважає, що заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459, 461, 467 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

СуддяОСОБА_1