Дата документу 10.11.2025
Справа № 334/4026/25
Провадження № 1-кп/334/556/25
УХВАЛА

про продовження строку тримання під домашнім арештом

10 листопада 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченому ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України не зменшились, а саме обвинувачений, знаходячись на волі, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Крім цього 14.03.2025 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, який наразі перебуває на розгляді суду. Також обвинувачений, будучи військовослужбовцем, в період воєнного стану в України самовільно залишив військову частину. У зв`язку із цим у випадку визнання його винним у вчиненні вказаних злочинів обвинувачений буде засуджений лише до реальної міри покарання у виді позбавлення волі. Крім цього ОСОБА_4 неодружений, дітей на утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання може переховуватись від суду. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків обвинуваченим ОСОБА_4 підтверджується тим, що останній обізнаний про місце роботи і проживання потерпілої та свідків. Потерпіла та свідки не допитані безпосередньо судом, а тому ОСОБА_4 може вчинити дії направлені на надання потерпілою та свідками виправдувальних показів щодо нього або на зміну наданих ними раніше показань. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень статті 23 КПК України. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_4 підтверджується тим, шо він, будучи військовослужбовцем, в період воєнного стану в України самовільно залишив військову частину та знятий з усіх видів забезпечення. Крім цього щодо нього скеровано інший обвинувальний акт до суду. Вказане свідчить про свідомо обрану злочинну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та підтверджує те, шо вчинення корисливих злочинів є єдиним джерелом його доходів.. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисником адвокатом ОСОБА_5 проти клопотання заперечила. Пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 після зміни йому запобіжного заходу добросовісно виконує процесуальні обов`язки, покладені на нього судом та не зловживає процесуальними правами. Тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу. Прокурором не доведено, що обвинувачений може впливати на потерпілу та свідків. Просила обрати ОСОБА_4 нічний домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали позицію захисника адвоката ОСОБА_5 .

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, що передбачено частинами першою та другою статті 181 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою від 11.09.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 змінений обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Покладені на обвинуваченого наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю. Строк дії ухвали закінчується 11.10.2025.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною четвертою статті 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також суд враховує, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, відсутність стійких соціальних зв`язків, самовільне залишення військової частини під час воєнного стану, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Судом ще не допитані потерпіла та свідки у кримінальному провадженні. Обвинуваченому можуть бути відомі місця проживання вказаних осіб, а отже він має можливість незаконно впливати на них з метою спонукання їх до відмови від давання показань.

Обвинувачений є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим знятий з усіх видів забезпечення, що свідчить про відсутність у нього доходів, є не судимою особою, проте обвинувачується у вчиненні злочину під час розгляду щодо нього кримінального провадження за аналогічний злочин Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя, що свідчить про те, що не зменшився ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення для забезпечення свого існування, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, не зменшились є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, її належну поведінку.

Аргументи сторони захисту не здатні спростувати вказані висновки слідчого судді про наявність підстав для продовження підозрюваному строку тримання під цілодобовим домашнім арештом.

Оскільки на даний час триває судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, який зважаючи на категорію та складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом на два місяці.

Керуючись статтями 181, 194, 196, 199, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під домашнім арештом, заборонивши йому цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжити ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк дії ухвали становить два місяці та закінчується 10 січня 2026 року.

Ухвалу направити для виконання Запорізькому РУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 11 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1