УХВАЛА

про арешт майна

22.10.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

дізнавача: ОСОБА_3

представника власника майна: адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

представника потерпілої: адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Житомирськтго РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001442 від 26.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль марки «Ніссан-Ліф», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить гр. ОСОБА_8 з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження.

Дізнавач в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав викладених у ньому.

Власник майна в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки клопотання необгрунтоване, відсутні підставі та мета для накладення арешту, автомобіль не належить ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_5 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні наполягали на задоволенні клопотання, оскільки , на їх думку, автомобіль є знаряддям вчинення злочину, грошові кошти їй ОСОБА_8 не були повернуті.

Слідчий суддя , дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СД Житомирськтго РУП №1 ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування матеріалів кримінального провадження, відомості про яке 26.10.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001442, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.07.2024 між потерпілою ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_8 було укладено усну угоду за адресою: м. Житомир, пров. 1-й провул. 1-й Новогоголівський, 16, про придбання ОСОБА_5 автомобілю «Ніссан-Ліф», д.н.з НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який належить ОСОБА_8 за 8000 доларів США та 2000 грн, яку ОСОБА_5 мала сплачувати частинами до повного погашення, та після повної сплати коштів автомобіль мали переоформити на ОСОБА_5 . 10.07.2024 ОСОБА_5 передала ОСОБА_8 гроші в сумі 2200 доларів США, а він передав їй один комплект ключів та технічний паспорт на автомобіль «Ніссан Ліф», д.н.з НОМЕР_2 . Після чого ОСОБА_5 почала користуватися автомобілем. Після чого 03-04 вересня 2024 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_8 гроші в сумі 3500 доларів США. Перед цим передала ще 2000 грн. Приблизно 11.09.2024 ОСОБА_5 вирішила повністю розрахуватися за авто та переоформити його на себе, взявши з собою решту коштів в сумі 95000 грн. (що в перерахунку становить 2300 доларів) та зустрілась з ОСОБА_9 біля сервісного центру на Ялинці для переоформлення авто. Під час зустрічі, не дійшли згоди у оформленні документів та переоформлення не відбулось. 13.09.2024 ОСОБА_8 зустрівшись з ОСОБА_5 забрав у останньої належний йому автомобіль «Ніссан-Ліф», д.н.з НОМЕР_2 , не повернувши сплачені за нього ОСОБА_5 гроші в сумі 5700 доларів США та 2000 гривень по даний час, однак технічний паспорт на автомобіль залишився по цей час у ОСОБА_5 20.09.2025 року допитаний в якості свідка ОСОБА_9 показав, що дійсно мав намір продати ОСОБА_5 належний йому автомобіль «Ніссан-Ліф», д.н.з НОМЕР_2 , за 8000 доларів США. Оплата мала проходити частинами і ОСОБА_5 сплатила йому близько 5000 доларів США та 2000 грн. Однак, в подальшому, не дійшовши згоди при переоформленні авто, він забрав належний йому автомобіль в своє користування. При цьому авто за час перебування у користуванні ОСОБА_5 зазнав механічних пошкоджень, у зв`язку з чим він вирахував ці кошти з суми, сплаченої йому ОСОБА_5 , та повернув останній близько 3000 доларів США. 27.09.2025 під час одночасного допиту між потерпілою ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_8 розбіжності щодо суми повернених коштів не усунуто.

Дізнавач в клопотанні вказав, що у даному кримінальному провадженні необхідно отримати відповідні висновки експертиз, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилуче майно з метою недопущення його відчуження.

Слідчим суддею в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль «Ніссан-Ліф», реєстраційний номер НОМЕР_2 органом досудового розслідування у ОСОБА_8 не вилучався, та відповідно до довідки за результатами встановлення відомостей стосовно реєстрації транспортного засобу та додатку до листа РСЦ ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомимрській областях автомобіль Ніссан-Ліф», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 був переєстрований 16.10.2025 на нового власника ОСОБА_10 з заміною реєстраційого номера на НОМЕР_3 .

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні дізнавача відсутня мета арешту майна та відсутнє обґрунтування, яке відношення до кримінального провадження має вищевказаний автомобіль, які обставини кримінального провадження можуть бути підтверджені з використанням останнього; яким з критеріїв частини 1 статті 98 КПК України відповідає автомобіль; в чому полягає необхідність його арешту, які експертизи з вказаним автомобілем призначені.

На переконання слідчого судді запропоноване обмеження права власності не є розумним та співмірними завданням кримінального провадження.

Крім того, на час розгляду справі в суді у вищевказаного автомобіля змінився власник, та в свою чергу дізнавачем не доведена його участь чи причетність до кримінального провадження № 0001442 від 26.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що наведені дізнавачем підстави для накладення арешту на автомобіль не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими, а необхідність накладення арешту на автомобіль у вказаному кримінальному провадженні не доведена, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Житомирськтго РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001442 від 26.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1