У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

потерпілої: ОСОБА_3 її захисника: адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

УХВАЛИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просила накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано тим, що 24 грудня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до начальника ВП № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_6 із заявою про вчинення щодо неї злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначила, що 20.12.2024 близько 13 год. 05 хв., повертаючись додому, разом із сином, за адресою: АДРЕСА_2 , вона не змогла відчинити вхідні двері, оскільки ключ не повертався. Вона стукала у двері, але ніхто не відчинив, після чого разом із сином пішла до кафе.

О 13 год. 49 хв. на її телефон у месенджер «Viber» надійшло голосове повідомлення з номера НОМЕР_1 , у якому вона впізнала голос сина власниці квартири ОСОБА_5 . У повідомленні наказним тоном він вказав їй забрати з квартири свої речі та кота і терміново виїхати.

Вона відповіла, що приїде ввечері. Цього ж дня, близько 18:00 год., вона приїхала до помешкання разом із неповнолітнім сином і батьками.

ОСОБА_5 відмовився впустити її до квартири для забору особистих речей. У квартирі залишилися її одяг, техніка, коштовності, грошові кошти, документи та інші речі. Він нічого не дозволив забрати, до квартири не впустив, а через балкон передав лише домашнього кота.

Таким чином, ОСОБА_7 заволодів її речами, технікою та грошовими коштами, вартість яких очевидно перевищує 3 028,00 грн, тобто поріг, з якого крадіжка вважається злочином.

Оскільки працівники правоохоронних органів, всупереч вимогам закону, не внесли відомості про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2025 у справі № 127/590/25 скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 , було частково задоволено та зобов`язано уповноважену особу відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області відповідно до ст. 214 КПК України внести відомості, викладені у заяві ОСОБА_3 від 24.12.2024, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

На виконання зазначеної ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області 18.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено кримінальне провадження №0000127 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 28 лютого 2025 року кримінальне провадження №0000127 від 18.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постанова мотивована тим, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виникли цивільно-правові відносини, які підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.

Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_3 оскаржила її до Вінницького міського суду.

Ухвалою слідчого судді від 10 квітня 2025 року скаргу було задоволено, постанову скасовано. Підставою для скасування постанови в ухвалі суду визначено такі обставини: слідчим у ході досудового розслідування не проведено всі необхідні слідчі дії для встановлення фактичних обставин події, не здійснено допити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також не вжито заходів щодо повернення речей, що належать ОСОБА_3 .

У подальшому, 08 травня 2025 року, було допитано ОСОБА_3 , яка надала копію договору оренди житлової квартири, укладеного у 2022 році з власницею житла. Під час допиту вона зазначила перелік та орієнтовну вартість речей, що залишилися у квартирі, а також назвала осіб, які є свідками подій 20.12.2024 року, зокрема своїх батьків.

Логічно, що після допиту потерпілої слідчий мав допитати вказаних свідків, а також, відповідно до вказівок Вінницького міського суду, вжити заходів щодо повернення речей та допитати ОСОБА_9 .

Оскільки протягом двох тижнів після допиту потерпілої представник ОСОБА_3 не отримав інформації про проведені слідчі дії, ним було підготовлено письмове клопотання для подання слідчому. Однак 28.05.2025 стало відомо, що слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження від 27.05.2025. Ознайомитися з матеріалами провадження у поліції представник не зміг, оскільки повідомили, що матеріали передані до прокуратури для перевірки законності постанови про закриття.

Не погоджуючись із постановою про закриття кримінального провадження, потерпіла подала на неї скаргу.

Мотивами скарги було те, що станом на 27.05.2025 день винесення постанови не були виконані ті слідчі дії, відсутність яких стала підставою для скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження, а саме: не допитано ОСОБА_9 та не вжито заходів для повернення ОСОБА_3 її речей.

З постанови про закриття кримінального провадження від 27.05.2025 слідує, що під час досудового розслідування ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Було проведено допити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пояснили, що ОСОБА_7 надавав можливість ОСОБА_3 забрати речі, проте вона відмовилась, мотивуючи це тим, що не може їх транспортувати. ОСОБА_5 залишив речі на балконі квартири та поїхав за місцем проживання до Грецької Республіки.

У постанові зазначено, що допитаний як свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_3 на даний час за своїми речами не зверталася. Надалі працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_3 , що на даний час розпорядником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_13 , який може надати речі, що залишилися, проте на вказане повідомлення потерпіла не відреагувала.

Частина викладених у постанові фактів не відповідає дійсності. ОСОБА_3 не було повідомлено працівниками поліції про те, що розпорядником її речей є ОСОБА_13 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнання осіб, пов`язаних із ОСОБА_5 , відповідальними за знаходження речей у квартирі, лише підтверджує показання потерпілої щодо проникнення ОСОБА_5 у квартиру, заміни ним замка у вхідних дверях та усунення ОСОБА_3 від доступу до орендованої квартири.

Факт смерті орендодавиці ОСОБА_14 05.04.2025 жодним чином не виправдовує дії її сина ОСОБА_9 щодо проникнення у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2 . На той час ОСОБА_5 діяв протиправно та поза межами закону. Він не був уповноважений власницею квартири на користування або на здійснення будь-яких дій із житлом, не був зареєстрований у квартирі та не мав права користування нею відповідно до закону. Довіреності від власника на свої дії він не пред`являв, стверджуючи, що квартира належить йому за заповітом.

ОСОБА_5 під час відсутності ОСОБА_3 та її малолітнього сина проник у квартиру та ймовірно замінив замок, оскільки потерпіла не могла відкрити квартиру своїм ключем. Коли ОСОБА_3 прибула з батьками, ОСОБА_5 відмовився впустити їх до квартири, категорично відмовлявся надавати доступ будь-кому.

Грошові кошти та речі потерпілої не повернуті, що відповідає заподіяному матеріальному збитку. Всупереч вказівкам попередньої ухвали, заходи для повернення речей потерпілій не були вжиті.

Відомо, що ОСОБА_7 у квітні 2025 року перебував в Україні та був у квартирі. Проте, як зазначено у постанові, слідчим він не був допитаний, що є порушенням ухвали слідчого судді від 10.04.2025 року.

Слідчий не забезпечив повернення речей потерпілій. Посилання у постанові на можливість їх отримання потерпілою не звільняє слідчого від обов`язку здійснити повернення майна та відшкодування матеріальної шкоди. Проведення відповідних слідчих дій дозволить пересвідчитись, що потерпілій повернені всі речі та грошові кошти. В іншому випадку підтверджується вчинення ОСОБА_5 злочину або дій осіб, яким він надав доступ до квартири.

Ухвалою слідчого судді скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову про закриття кримінального провадження від 27.05.2025 року скасовано. Проте з того часу належні слідчі заходи для відновлення порушеного права ОСОБА_3 не здійснювались.

Постановою прокурора від 29.06.2025 скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Прокурор, зокрема, зазначив, що слідством не встановлено достовірно, чи повернуто потерпілій речі.

У зв`язку з відсутністю належних слідчих дій та заходів щодо повернення майна, потерпіла подала низку скарг до прокуратури, ДБР та Офісу Генерального прокурора. Оскільки у потерпілої склалося враження про нехтування органом досудового розслідування вказівками слідчого судді, викладеними в ухвалі про скасування постанови про закриття кримінального провадження, а також вказівкою прокурора, вона активно зверталася до органів вищої інстанції з метою поновлення руху справи та повернення власного майна.

Як встановлено, адвокату ОСОБА_4 08.10.2025 о 22:10 на електронну пошту надійшло повідомлення про надання Вінницьким міським судом дозволу на проведення слідчої дії огляду квартири. У повідомленні не було зазначено дати та часу проведення слідчої дії. 09.10.2025 адвокат ОСОБА_4 надіслала відповідь, у якій повідомила, що потерпіла та її представник обов`язково бажають брати участь у слідчій дії.

Таке ж повідомлення було направлено слідчому ОСОБА_15 , який зазначений як підписант повідомлення та фактично проводив останній додатковий допит потерпілої ОСОБА_3 .

Проте, як виявлено під час ознайомлення з матеріалами справи, огляд квартири було проведено без повідомлення та участі ОСОБА_3 . Речі не були визнані речовими доказами та не передані ні потерпілій, ні будь-якій іншій особі на відповідальне зберігання. На даний час ніхто не несе відповідальності за збереження цього майна.

Встановлені Кримінальним процесуальним кодексом заходи щодо належної фіксації, збереження та покладення відповідальності за майно органом досудового розслідування не були вжиті.

Слід зазначити, що житлова квартира, у якій до незаконного виселення та заволодіння майном проживала ОСОБА_3 , належала орендодавцю ОСОБА_10 . Власниця померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого ОСОБА_5 , її син, отримав свідоцтво про право власності на житлову квартиру як на спадкове майно та має намір здійснити її продаж. Оскільки ОСОБА_5 постійно проживає у Греції, після продажу майна він вибуде за межі країни, що унеможливить будь-які подальші дії потерпілої щодо отримання свого майна.

Враховуючи зазначене, адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до суду з вищевказаним клопотанням.

ОСОБА_3 та її захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Уповноважені особи відділення відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції у Вінницькій області повноважного представника в судове засідання не направили, однак матеріали кримінального провадження №0000127 слідчому судді надано.

В той же час, тво заступника начальника ВП - тво начальника слідчого управління ОСОБА_16 листом від 18.11.2025 просив розглянути клопотання без участі слідчого та відмовити у його задоволенні, оскільки у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялося.

Дослідивши вказане клопотання та матеріали кримінального провадження №0000127 від 18.02.2025, заслухавши пояснення потерпілої та її захисника, слідчий суддя дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділенням відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000127 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла ухвала слідчого судді Вінницького міського суду ОСОБА_17 від 16.01.2025 щодо зобов?язання внесення відомостей до ЄРДР за фактом того, що невідома особа, з приміщення квартири, яку вона винаймала з 03.07.2022, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , заволоділа особистим майном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на суму понад 3 028 грн.

У своїй заяві ОСОБА_3 зазначала, що 20.12.2024 близько 13 год. 05 хв. вона разом зі своїм сином, повертаючись додому, а саме до квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , яку винаймала за договором найму (оренди) житла від 03.07.2022, не змогла відчинити вхідні двері, оскільки ключ не повертався.

Так і не потрапивши у помешкання, вона із сином пішли до кафе. О 13 год. 49 хв. на її номер телефону у месенджері «Viber» надійшло голосове повідомлення з мобільного номера телефону НОМЕР_1 , в якому вона впізнала голос сина власниці квартири, а саме ОСОБА_5 . У даному повідомленні містилася вказівка забрати із квартири за вищевказаною адресою свої речі та кота і терміново з`їхати, на що ОСОБА_3 відповіла, що приїде ввечері.

Цього ж дня близько 18:00 год вона приїхала до помешкання з неповнолітнім сином і батьками. ОСОБА_5 не надав можливості ОСОБА_3 потрапити до квартири та забрати свої речі. Таким чином ОСОБА_5 заволодів особистими речами, одягом, технікою, коштовностями, грошовими коштами, документами тощо.

12 листопада 2025 року адвокатом ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , в межах даного кримінального провадження, заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а саме відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 177431,00 грн. на користь ОСОБА_3 .

Адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи клопотання адвокатом зазначається про те, що метою накладення арешту на майно є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Як уже зазначалося, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК)

Частиною шостою статті 170 КПК України закріплено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З наведеної норми слідує, що накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), можливо виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №020 від 23.10.2025 встановлено, що право власності на квартиру загальною площею 42,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_5 .

Однак, ОСОБА_5 , на даний час, не являється підозрюваною особою у кримінальному провадженні №0000127 від 18.02.2025, а відтак відсутні правові підстави для накладення арешту на його майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

При цьому, саме по собі подання потерпілою особою чи захисником слідчому, в межах кримінального провадження, цивільного позову до особи, яка не являється підозрюваною особою у межах цього ж кримінального провадження, не є підставою для накладення арешту на майно такої особи.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час, відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 18.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя