ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3539/25 Справа № 243/1718/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_4

суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої у кримінальному провадженні № 0000075 ОСОБА_10 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2025 року, якою відносно обвинуваченої

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаївки Донецької області, громадянки України, маючої вищу освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2025 року включно,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 до 28 грудня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями норм кримінального процесуального закону. Просить ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло з 21:00 до 06:00 години.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та обвинувачена підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши виділені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 21 Конституції України встановлено, що усі люди вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частин 1 - 3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 30.10.2025 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. При цьому суд врахував те, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрювалася, а наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої, суд зазначив, що обвинуваченій доцільно продовжити дію обраного щодо неї запобіжного заходу, оскільки на час розгляду клопотання прокурора не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі).

Продовжує існувати ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена ОСОБА_10 , перебуваючи на волі матиме змогу для реалізації даного ризику.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що обвинувачена ОСОБА_10 набула сталі зв`язки з особою, яка співпрацює з представниками Російської Федерації та зможе повідомити про факт виявлення злочинної діяльності, що в свою чергу може призвести до унеможливлення притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти дане кримінальне правопорушення підтверджується антигромадською поведінкою, з урахуванням військового стану на території України та тим, що обвинуваченій інкримінується вчинення кримінального правопорушення проти національної безпеки України, тож є високий ступень ймовірності продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_10 обвинувачується.

За таких обставин обвинувачена безумовно може використати звільнення з-під варти як шанс втекти від слідства та суду, щоб в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності або продовжити свою злочинну діяльність.

На думку колегії суддів, обраний та продовжений щодо обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їй інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

У зв`язку з наведеним вище, позиція сторони захисту щодо зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу не є виключною чи обов`язковою обставиною, оскільки це суперечить принципу реагування держави на вчинений злочин.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи відносно тривалого перебування обвинуваченої під вартою не є такими, що тягнуть за собою скасування або зміну рішення суду першої інстанції, адже запобіжний захід слугує процесуальним важелем виконання обвинуваченою своїх обов`язків і саме такі обмеження забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Доводи апеляційної скарги, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, а саме: має доньку, малолітнього онука ІНФОРМАЦІЯ_2 , зятя військовослужбовця ЗСУ, має власне житло та бездоганну репутацію за місцем роботи та місцем проживання обвинуваченої не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченою моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченій у разі звільнення з-під варти, запобігти існуючим ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відносно доводів захисника щодо ненадання обвинуваченій медичної допомоги суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

ЄСПЛ підкреслив, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має відповідати рівню допомоги, яку органи державної влади зобов`язалися надавати для всього населення. Проте це не означає, що кожному затриманому має гарантуватися медичне лікування на тому самому рівні, що й у найкращих медичних закладах поза межами установ виконання покарань.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як передбачено статтею 49 Основного Закону кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 14.06.2019 р. № 1769/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

Пунктами 1, 2, 3 частини 1 розділу Х зазначених Правил передбачено, що відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина.

Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Основними завданнями медичної частини є, зокрема: організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду.

Пунктом 3 частини 2 Правил визначено, що у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, ОСОБА_10 має передбачене Законом право на отримання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої щодо недоведеності стороною обвинувачення складу інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення не є підставою для зміни відносно неї запобіжного заходу, оскільки питанням доведеності обвинувачення суд першої інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті в нарадчій кімнаті.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні є ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які наразі не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_10 і виключити ризики, пов`язані із звільненням її з-під варти.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2025 року, якою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2025 року включно залишити без змін.

Судді: