ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/3239/25
У Х В А Л А

"19" листопада 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_2 , подану на забезпечення прав і свобод підозрюваного ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

13.11.2025 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_2 (далі також - захисник), подана на забезпечення прав і свобод підозрюваного ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3 , підозрюваний) в порядку статті 206 КПК України.

На обґрунтування скарги захисник вказав, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001435 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 255-1, частиною 4 статті 189 КК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2025 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У подальшому строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 було продовжено до 17.10.2025 та до 11.12.2025.

Як стверджує захисник, ОСОБА_3 безпідставно та всупереч вимог закону утримується в Ізоляторі тимчасового тримання ГУПН у м. Києві, де він позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу, при цьому неодноразові ухвали слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва про зобов`язання провести медичне обстеження підозрюваного та забезпечення його відповідним лікуванням ігноруються уповноваженими посадовими особами установи обмеження свободи.

Посилаючись на зазначене, захисник просить: зобов`язати сторону обвинувачення забезпечити додержання прав ОСОБА_3 на вільний вибір лікаря, медичної установи та безперешкодного відвідування таких закладів, у тому числі, але не виключно, зобов`язати доставити його до обраної лікарні з метою обстеження сечостатевої системи, проведення УЗД та МРТ, здачі аналізів (у тому числі крові) тощо; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством, а саме прийняти рішення про переведення із місця тимчасового тримання (ІТТ м. Києва) до місця постійного тримання (СІЗО м. Києва).

Дослідивши скаргу, матеріали, подані на обґрунтування її вимог, та інформацію Ізолятора тимчасового тримання ГУПН у м. Києві, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до положень статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається кримінальним процесуальним законодавством України.

Одним з головних принципів, якому повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, є принцип законності, згідно з яким суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (частина 1 статті 9 КПК України).

Стаття 3 КПК України визначає, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…

За загальним правилом, установленим статтею 132 КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею того суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Водночас нормою статті 206 цього Кодексу визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Дослідженням інформації Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу установлено,що слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України (далі також - ГСУ НП України) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001435, в межах якого ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 255-1, частиною 4 статті 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.07.2025 щодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалами слідчих суддів цього ж суду від 10.09.2025 та від 13.10.2025 строк тримання ОСОБА_3 під вартою було продовжено до трьох та чотирьох місяців, відповідно.

Строк дії останньої з цих ухвал закінчується 11.12.2025.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 № 3352-ХІІ (далі - Закон № 3352-ХІІ) порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом (частина перша статті 3 Закону № 3352-ХІІ).

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 4 Закону № 3352-ХІІ, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Цією нормою також передбачено, що в окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 3352-ХІІ взятих під варту осіб тримають у маломісних або загальних камерах. У виняткових випадках, з метою збереження таємниці досудового розслідування, захисту ув`язнених від можливих посягань на їх життя чи запобігання вчиненню ними нового кримінального правопорушення, або за наявності на те медичних підстав за відповідним рішенням особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження, чи начальника установи для попереднього ув`язнення, санкціонованою прокурором, їх можуть тримати в одиночних камерах.

З метою з`ясування підстав утримання ОСОБА_3 в Ізоляторі тимчасового тримання ГУПН у м. Києві слідчий суддя звернувся до вказаної установи з відповідним запитом та отримав інформацію про те, що такою підставою є, зокрема, рішення старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_6 від 14.10.2025, прийняте відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» (далі також - Закон № 3782-ХІІ).

Згідно з частиною другою статті 3 цього Закону рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Органи, які здійснюють заходи безпеки, зокрема, мають право визначати заходи безпеки, засоби та методи їх застосування, в разі необхідності змінювати і доповнювати ці заходи (частина друга статті 6 Закону № 3782-ХІІ).

Види заходів забезпечення безпеки осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання визначає стаття 19 Закону № 3782-ХІІ, якою, зокрема, передбачено, що до таких осіб додатково можуть застосовуватися такі заходи як переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання та окреме тримання.

До місць із спеціальним режимом тримання відносяться в тому числі і ізолятори тимчасового тримання Національної поліції України.

Отже за результатами розгляду даної скарги установлено, що підставою для позбавлення свободи ОСОБА_3 є чинна ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ухвала про продовження строку тримання під вартою), а підставою для утримання його в ізоляторі тимчасового тримання - постанова слідчого про застосування щодо нього заходів безпеки.

Частина перша статті 303 КПК України містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування та визначає учасників кримінального провадження, які мають право на оскарження відповідного рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами пункту 6 цієї норми на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки.

Отже у разі незгоди з рішенням слідчого, на підставі якого підозрюваний ОСОБА_3 утримується в ізоляторі тимчасового тримання, сторона захисту вправі його оскаржити у передбаченому КПК України порядку шляхом подання скарги до Печерського районного суду м. Києва, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться Головне слідче управління Національної поліції України.

Даючи оцінку іншим вимогам скарги (про зобов`язання сторони обвинувачення забезпечити додержання прав ОСОБА_3 на вільний вибір лікаря, медичної установи та безперешкодного відвідування таких закладів), слід урахувати, що аналогічні вимоги сторони захисту вже були предметом судового контролю на досудовому провадженні і за результатами їх розгляду слідчі судді Печерського районного суду м. Києва прийняли процесуальні рішення про часткове задоволення скарг, які набрали законної сили (ухвали від 03.09.2025 (справа № 757/40442/25-к), від 10.09.2025 (справа № 757/43839/25-к) від 09.10.2025 (справа № 757/49537/25-к), від 13.10.2025 (справа № 757/50154/25-к)

Зі змісту зазначених ухвал убачається, що усім наведеним у розглядуваній скарзі доводам і аргументам, у тому числі і щодо потреби підозрюваного у лікуванні та його права на вибір лікаря і медичної установи, слідчими суддями була надана відповідна оцінка.

Відповідно до статті 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Перегляд рішень слідчих суддів не належить до повноважень слідчого судді, звернення до слідчого судді зі скаргою, у якій ставиться питання про здійснення контролю за виконанням рішень інших слідчих суддів, кримінальним процесуальним законом не передбачено, а тому вимоги скарги в цій частині не ґрунтуються на законі.

Зважаючи на викладене, підстави для вжиття слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва передбачених статтею 206 КПК України заходів щодо захисту прав підозрюваного ОСОБА_3 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 206 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_2 , поданої на забезпечення прав і свобод підозрюваного ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: