ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 570/3901/21

провадження № 51-3524 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника

потерпілих - адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Волинського апеляційного суду від 14 травня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року, з урахуванням виправленої ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2023 року описки, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 34937, 33 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Вироком Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено свій, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт на строк 2 роки за місцем роботи ОСОБА_6 з відрахуванням у дохід держави 20 відсотків із суми заробітку останнього щомісяця.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2025 року задоволено касаційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, та скасовано вирок Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

За результатом нового апеляційного розгляду, вироком Волинського апеляційного суду від 14 травня 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено свій, яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 400 000 грн та на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 червня 2021 року, приблизно о 18:40 год, перебуваючи на прилеглій території зупинки громадського транспорту на вул. Центральна в с. Вересневе, Рівненського району Рівненської області, поряд із маршрутним таксі № 47, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли, діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, не маючи наміру на спричинення тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 , умисно наніс останньому один боковий удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи з лівого боку, від якого ОСОБА_11 втратив рівновагу та, із прискоренням, з висоти власного зросту, впав на тверде асфальтне покриття дороги та вдарився об нього потиличною ділянкою голови, у результаті чого отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер в приміщенні КП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду і призначити більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості. Обґрунтовуючи вимоги скарги засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання не зазначив жодної норми кримінального процесуального закону для такого скасування, а лише послався на рішення касаційного суду. Вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає положенням КПК України.

Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 підтримали подану касаційну скаргу, просили її задовольнити та змінити вирок апеляційного суду, пом`якшити покарання засудженому та звільнити від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

У спільному запереченні на касаційну скаргу засудженого, потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також їх представником - адвокатом ОСОБА_13 зазначено про безпідставність наведених в скарзі доводів. Вказує, що поведінка засудженого не демонструє його щире каяття до вчиненого злочину та визнання винуватості, а є лише способом уникнути відповідальності. Вважають, що призначене покарання апеляційним судом відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Під час касаційного розгляду представник потерпілих - адвокат ОСОБА_14 заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого та просив оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Прокурор ОСОБА_5 , під час касаційного розгляду посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі засудженого доводів, вважав, що вирок апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за ч. 1 ст. 119 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримано в повному обсязі.

Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, яке згідно з вимогами ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дотримався наведених вимог матеріального права.

Так, у своїх апеляційних скаргах потерпілі та прокурор наводили доводи, кожен відповідно, щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України і вважали, що засудженому слід призначити покарання у виді реального позбавлення волі без застосування положень ст. 75 КК України. Крім того, потерпілі зазначали про неправильно вирішений цивільний позов в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд частково погодився із зазначеними доводами апеляційних скарг потерпілих та прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 та в частині вирішення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди. При цьому, призначаючи останньому покарання, суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст. 12 ККУкраїни формальних критеріїв, а і з особливостей вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Разом із тим, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, апеляційний суд виключив встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину внаслідок тяжкого матеріального положення, викликаного військовим станом внаслідок збройної агресії РФ, оскільки ці обставини навпаки підвищують суспільну небезпеку вказаних злочині, а також врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Також, апеляційним судом взято до уваги характеризуючи дані особу ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, раніше не судимий. Крім того, апеляційний суд зважив і на конкретні обставини вчинення злочину, зокрема те, що засуджений після конфлікту з водієм автобуса вранці, повернувся увечері та дочекавшись останнього знову вчинив конфлікт, в результаті якого настала смерть потерпілого.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції усупереч твердженням засудженого, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, правильно призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

У контексті наведеного не можна визнати спроможними та переконливими доводи касаційної скарги засудженого стосовно невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через суворість.

Вирок апеляційного суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає приписам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість і недостатнім для досягнення його мети, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів уважає, що рішення апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 на їх користь моральної шкоди є достатньо обґрунтованими, а відтак не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 в цій частині.

Істотних порушень вимог кримінального закону чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, які були би підставою для скасування чи зміни вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Волинського апеляційного суду від 14 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15