Справа № 297/3386/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 11.07.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 11.07.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про продовження стоку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 11.07.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Зазначив, що обвинувачена вчинила тяжкий злочини, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що може стати причиною його ухилення від суду. Зазначив щодо існування ризиків, які слугували підставою обрання та продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали.

Окрім того, 08.10.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області від обвинуваченої ОСОБА_5 надійшли заперечення на клопотання прокурора, мотивуючи тим, що процесуальна поведінка обвинуваченої булла належною, обов`язки покладені на неї судом виконувала і виконує, жодних порушень в неї не було. Також зазначила, що проживає із своєю матір`ю, яка утримує як обвинувачену та і її дітей, заробітної плати матері не вистачає, чоловік ОСОБА_8 мобілізований та знаходиться на полігоні та жодним чином не забезпечує сім`ю. Цілодобовий домашній арешт перешкоджає ОСОБА_5 знайти роботу та забезпечувати своїх дітей. Тому, просить застосувати нічний домашній арешт.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підтримав повністю.

Обвинувачена ОСОБА_5 щодо продовження строку домашнього арешту не заперечила, однак просила застосувати нічний домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, клопотання прокурора, дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що 12.08.2025 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, зокрема, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина 2).

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

При вирішенні клопотання про продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує, що така обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років, і згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, а також враховує тяжкість покарання, що їй загрожує.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В ході розгляду клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, суд вважає, що існує ризик, що обвинувачена ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки такий обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Також, суд вважає, що існує ризик, що ОСОБА_5 з урахуванням відомих їй обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків, а також інших учасників кримінального провадження та схиляти їх до зміни даних ними показів.

Крім того, існує ризик, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні злочину повторно.

Так, на думку суду, в судовому засіданні, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п 1, п. 3, п. 4 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винною у вчиненні злочину, а також те, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, суд вважає продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Разом з тим, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_5 суд вважає покласти відносно останньої наступні обов`язки: заборонити залишати місце фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 ,без дозволу суду з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, щодня; прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 4 ст. 196 КПК України, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченою ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193-194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком на 60 діб з покладенням наступних обов`язків:

-заборонити залишати місце фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 ,без дозволу суду з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, щодня;

-прибувати до суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

Строк дії ухвали до 08.12.2025 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Берегівський РВП ГУНП в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_9