Провадження № 1-кп/756/977/26
УХВАЛА

14 січня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника потерпілого - ОСОБА_11 ,

законних представників обвинувачених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

під час підготовчого засідання у кримінальному провадженні № 0001386 від 24.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 10 класу ліцею «Потенціал», зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 8 класу школи № 226 Оболонського району міста Києва, зареєстрований і проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Білопілля Сумської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, солдата, курсанта базової загальновійськової підготовки ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор звернулась з клопотанням про продовження строку дії раніше застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор посилається на обґрунтованість висунутого особам обвинувачення, на існування ризиків у кримінальному провадженні, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та на неможливість запобігти існуючим ризикам застосуванням до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , його законний представник і захисник заперечили проти клопотання прокурора, захисник посилався на недоведеність заявлених прокурором ризиків і просив визначити запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник заперечили проти клопотання прокурора. Захисник, зокрема посилався на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки він не спричиняв смерть потерпілому. Обставини клопотання викладені суперечливо, відсутні докази на підтвердження заявлених ризиків. Перебуваючи у статусі свідка ОСОБА_6 не переховувався від слідства. Ухвали про застосування і продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 оскаржені захисником в апеляційному порядку, і оскільки рішення апеляційним судом ще не прийнято, є необґрунтованим вирішувати питання про продовження запобіжного заходу. Просив обрати його підзахисному домашній арешт за місцем розташування військової частини.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно зі статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

ОСОБА_5 обвинувачується у спільному вчиненні кримінального правопорушення, а саме заподіянні смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що кваліфіковано за п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Із клопотання прокурора встановлено, що ухвалою слідчого судді від 21.08.2025 р. до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Востаннє ухвалою суду від 18.11.2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, до 16.01.2026 р.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він є неповнолітнім, є раніше не судимим, негативної інформації про особу обвинуваченого за місцем проживання і навчання не надано.

Виходячи із тяжкості злочину, у яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі групи осіб за попередньою змовою, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, інші заявлені прокурором ризики є недоведеними. Зокрема, лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може свідчити про ризик вчинення інших кримінальних правопорушень за відсутності доказів негативної репутації обвинуваченого. Доказів того, що обвинувачений може впливати на свідків, і яких саме, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суду не надано.

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що на даному етапі особисте зобов`язання, порука, домашній арешт, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Суд приймає до уваги, що відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд має право не визначати обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Водночас, суд враховує, що обвинувачений є неповнолітнім, має законного представника. Крім того, у цій справі іншому неповнолітньому обвинуваченому, який так само обвинувачується у спільному вчиненні цього кримінального правопорушення, визначено запобіжний захід у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка була сплачена. В судовому засіданні прокурором не було доведено та аргументовано, чим заявлені ризики або дані про особу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 відрізняються від іншого неповнолітнього обвинуваченого, якому визначено заставу.

Тому, суд вважає можливим, з урахуванням встановленого ризику і особи обвинуваченого, визначити неповнолітньому ОСОБА_5 заставу як альтернативний запобіжний захід в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде гарантувати його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

З цих же мотивів, суд відхиляє доводи захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт.

ОСОБА_6 обвинувачується у спільному вчиненні кримінального правопорушення, а саме заподіянні смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що кваліфіковано за п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Із клопотання прокурора встановлено, що ухвалою слідчого судді від 25.08.2025 р. до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався. При обранні такого запобіжного заходу слідчий суддя виходив із наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

На початку досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_6 представлявся як ОСОБА_14 .

Востаннє ухвалою суду від 19.11.2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави, до 17.01.2026 р.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд приймає до уваги, що він є раніше не судимим, у клопотанні вказано, що 09.08.2024 ОСОБА_6 призначено курсантом навчального взводу навчальної роти школи базової військової підготовки військової частини НОМЕР_1 . Разом із тим, 13.12.2024 ОСОБА_6 призупинено строк військової служби як особі, яка самовільно залишила військову частину.

Виходячи із тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 у сукупності із наведеними даними про його особистість, враховуючи те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі групи осіб за попередньою змовою, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Водночас, інші заявлені прокурором ризики є недоведеними. Зокрема, лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може свідчити про ризик вчинення інших кримінальних правопорушень за відсутності доказів негативної репутації обвинуваченого. Доказів того, що обвинувачений може впливати на свідків, і яких саме, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суду не надано.

Суд приходить до висновку про доведеність прокурором того, що на даному етапі особисте зобов`язання, порука, домашній арешт, не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення.

Водночас, хоча суд відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, має право не визначати обвинуваченому заставу, суд враховує, що іншим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні було визначено заставу.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 на відміну від інших обвинувачених є повнолітнім, однак з урахуванням даних про його особу і встановленого ризику, на переконання суду можливо визначити йому заставу як альтернативний запобіжний захід в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде в достатній мірі гарантувати його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Суд відхиляє доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та неправильні обставини кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, оскільки обставини і правильність кваліфікації встановлюються судом лише за результатами судового розгляду. Також, не спростовують встановлених судом ризиків доводи захисника про те, що обвинувачений в статусі свідка не переховувався від слідства.

Суд не погоджується із доводами захисника про можливість визначення ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки він не має постійного місця проживання, доказів проходження обвинуваченим військової служби на момент події кримінального правопорушення, суду не надано. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, що не є тотожним території певної військової частини.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, на обґрунтованість обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, суд вважає що клопотання прокурора стосовно ОСОБА_6 слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 369, 372, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 332 800 грн. 00 коп. у разі внесення якої звільнити його з під варти, з покладенням таких обов`язків:

-не відлучатись із міста Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання, навчання;

-з`являтись за першою вимогою суду;

-утриматись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії обов`язків визначити - два місяці з моменту внесення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 665 600 грн. 00 коп. у разі внесення якої звільнити його з під варти, з покладенням таких обов`язків:

-не відлучатись із міста Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання;

-з`являтись за першою вимогою суду;

-утриматись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Строк дії обов`язків визначити - два місяці з моменту внесення застави.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Повна ухвала оголошена 19.01.2026 р.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_15

ОСОБА_16