Провадження № 11-сс/811/3216/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження, за скаргою ОСОБА_6 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо примусового утримання особи, в порядку 206 КПК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

заявниці ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з скаргою, у якій просила зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який примусово утримується у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Також, подала заяву, в якій просить викласти п.2 прохальної частини скарги щодо зобов`язання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який примусово утримувався у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а на даний момент утримується за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, просила забезпечити фізичну присутність ОСОБА_8 в судовому засіданні.

В обґрунтування скарги зазначала, що 13 листопада 2025 року близько 09 год. 00 хв., працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно зі співробітниками Національної поліції, які не надали для ознайомлення своїх службових посвідчень, було затримано її чоловіка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Затримання відбулось на вул. Шевченка у м. Львові. В подальшому її чоловіка проти його волі було примусово доставлено для утримання до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затриманої особи та її подальше утримання. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відтак, заявниця ОСОБА_6 , просила уточнену скаргу задовольнити, та зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який примусово утримується у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо примусового утримання особи, в порядку 206 КПК України.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який незаконно утримується за адресою АДРЕСА_2 та

АДРЕСА_1 доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною.

Зазначає, що 13 листопада 2025 року близько 09 год. 00 хв., працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно зі співробітниками Національної поліції, які не надали для ознайомлення своїх службових посвідчень, було затримано її чоловіка - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Затримання відбулось на вул. Шевченка у м. Львові. В подальшому її чоловіка проти його волі було примусово доставлено для утримання до приміщення за адресою: м. Брюховичі, вул. Лікарська, 2.

Наголошує, що скарга підлягала розгляду в порядку ст. 206 КПК України.

Звертає увагу, що службові (посадові) особи об`єднаного районного територіального центру комплектації та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на затримання осіб в рамках кримінальної юрисдикції, у зв`язку із чим ОСОБА_8 не є затриманою особою в розумінні КПК , а отже має бити звільненим.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 та заявниці ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно, з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 304 КПК слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Приписами ч. 1, 2, 3 ст. 206 КПК передбачено, що слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, у зв`язку з чим, повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Колегія суддів зазначає, що статтею 206 КПК України регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, проте, вказану норму належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі з загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до п. 18 ч. 1ст. 3 КПК, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Разом з цим, згідно з п.10 ч.1ст.3 КПК, кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК врегульовано, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

В результаті аналізу наведених вище нормативних положень КПК України слід вважати, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у певному кримінальному провадженні виключно на стадії його досудового розслідування. Відповідно, його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «;Про військовий обов`язок і військову службу»).

За змістом ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

За приписами ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, з положень ч.1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» випливає, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу дотримуватись прав фізичної особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку ст. 303 КПК України.

Окрім того, ОСОБА_6 або ОСОБА_8 не подано заяву про кримінальне правопорушення відносно посадових осіб ТЦК та СП в порядку ст. 214 КПК України. При цьому слід зауважити, що уповноважені особи цього органу не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки в порядку вимог ст. 206 КПК України.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 206 КПК України, слідчий суддя не уповноважений на з`ясування підстав заходів не пов`язаних із сферою дії кримінального процесуального закону.

З огляду на викладені апелянтом фактичні обставини, які по своїй суті врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, та за відсутності заяв та ознак про кримінальне правопорушення, вказані спірні правовідносини щодо незаконного затримання ОСОБА_8 , підлягають оскарженню в порядку передбаченому законом, як до начальника ТЦК та СП так і до адміністративного суду, а, у разі наявності в діях осіб ознак злочину - у порядку, встановленому КПК України.

Отже висновок слідчого судді про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 , є обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам провадження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді, що скарга ОСОБА_6 не містить вимог, які відносяться до компетенції слідчого судді та мають бути ним розглянуті.

В ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною й обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2025 року про відмову у відкритті провадження, за скаргою ОСОБА_6 на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо примусового утримання особи, в порядку 206 КПК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 - без задоволення..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4