17 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Дізнавач звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.08.2024 року о 10:14 год до Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моб. тел. НОМЕР_1 про те що, 22.08.2024 року невстановлена особа при використанні інтернет додатку «Facebook» від імені товариша ОСОБА_6 , шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 в загальній сумі 11 000 грн, які останній перерахував зі своєї банківської картки № НОМЕР_2 на банківську картку емітовану в АТ «А - Банк» № НОМЕР_3 . Грошові кошти перераховував в с. Широке Пологівського району Запорізької області.
Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 . Крім того пояснив, що в нього є знайомий ОСОБА_7 , 1978 р.н., який використовував мобільний номер телефону НОМЕР_5 . 22.08.2024 близько 07:00 годині, з вказаного телефону в месенджері «Viber» йому надійшло повідомлення з проханням надати грошові кошти в борг на суму 11 000 грн., а також направлено номер картки НОМЕР_3 . На прохання ОСОБА_8 він погодився та відправив грошові кошти на вказану картку в сумі 11 000 грн. Через деякий час на його телефон надійшло ще одне повідомлення від ОСОБА_8 , з проханням надіслати ще 4000 грн. Після вказаного повідомлення він вирішив зателефонувати ОСОБА_8 та коли розмовляв з останнім, дізнався від про те, що його акаунт в месенджері «Viber» було зламано невідомими та жодних повідомлень він не відправляв.
У ході огляду файлів-фотознімків з камер, встановлених на банкоматах, отриманих у АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що фотознімок особи, яка здійснювала зняття грошових коштів з банкомату 22.08.2024 о 10:51 годині співпадає з фотознімком на паспорті на ім`я ОСОБА_9 та фотознімку ОСОБА_10 з банківською карткою в руках.
Дізнавач зазначає, що «картковий рахунок № НОМЕР_3 , емітований в АТ «А-БАНК», та № НОМЕР_6 , емітований в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доказом вчинення кримінального проступку та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають всі ознаки речового доказу, а розмір шкоди завданої злочинними діями є обов`язковою обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до матеріалів якого є всі підстави вважати, що грошові кошти, які перебували на вказаному картковому рахунку, здобуті в результаті вчинення шахрайських дій по відношенню до потерпілого. З огляду на викладене, тимчасове позбавлення права на відчуження зазначеного у клопотанні майна є необхідним для проведення подальшого досудового розслідування, встановленню всіх обставин, що підлягають доказуванню і збереження речових доказів з метою повного всебічного вставнолення істини по справі».
З огляду на викладене, дізнавач просить накласти арешт на банківські картки № НОМЕР_3 , емітовану АТ «А-БАНК» та № НОМЕР_6 , емітовану АТ КБ «Приватбанк», які відкриті на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заборонити останньому проводити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» по банківським картковим рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_6 .
Дізнавач в судове засідання, призначене для розгляду клопотання не з`явився, подав до суду заяву, в якій клопотання просив розглядати за його відсутності.
Власник майна в судове засідання не викликався з метою забезпечення арешту майна.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку необхідності забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
На переконання слідчого судді, дізнавачем не доведено необхідності накладення арешту на зазначені в клопотанні банківські картки, зокрема не доведено відповідність зазначених карток критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.
Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження (ч. 2 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Отже, зупинення видаткових операцій за рахунками здійснюється в разі накладення арешту на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, а не на банківські картки, які є платіжним інструментом.
З огляду на викладене, клопотання дізнавача задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 21 жовтня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1