Справа № 623/1632/21
Провадження № 1-в/638/555/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду клопотанням начальника Відділу №24 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Луганській та Херсонській областях про вирішення питання звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

встановив:

Начальник сектору №4 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Луганській та Херсонській областях звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді штрафу за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

В обґрунтування клопотання зазначає, що вироком Ізюмського районного суду Харківської області ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. Вирок набрав законної сили 02.07.2021 року та надійшов на виконання уповноваженому органу з питань пробації 14.09.2021 року. Станом на 20.08.2021 року засуджений не сплатив штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили та не повідомив про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, у зв`язку з чим 20.08.2021 року та 12.10.2021 року до суду були направлені подання про заміну несплаченої суми штрафу на покарання у виді громадських робіт відповідно до закону. Ухвалами суду від 02.09.2021 року та від 22.10.2021 року у задоволенні подань відмовлено. Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС засуджений за межі України не виїжджав. 13.06.2023 року до ГУНП в Луганській області уповноваженим органом з питань пробації було направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , передбаченої ч.1 ст.389 КК України. Відповідно до повідомлення Луганського районного управління поліції ГУНП в Луганській області від 17.07.2023 року подання уповноваженого органу з питань пробації було розглянуто та списано відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Згідно відповіді нацсоцслужби України ОСОБА_3 не зареєстрований у єдиній базі як тимчасово переміщена особа. Згідно з інформації податкової служби України інформація щодо джерел виплачених доходів за період з 3 кварталу 2022 року по 1 квартал 2025 року в Державному реєстрі відсутня. Станом на теперішній час квитанція про сплату штрафу від гр. ОСОБА_3 до уповноваженого органу з питань пробації так і не надійшла, встановити причини несплати штрафу останнім, не виявилось можливим. Згідно із наявними довідками УІАП ГУНП в Луганській області, які містяться в матеріалах особової справи гр. ОСОБА_3 за час перебування на обліку в уповноваженому органі з питань пробації до кримінальної відповідальності не притягувався. Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року набрав законної сили 02.07.2021 року, а строк його виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст. 80 КК України сплив через 2 роки, а саме 02.07.2023 року та в цей період покарання у виді штрафу не було замінене іншим видом покарання

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, просив розглянути подання у його відсутність та задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та відмовити у задоволенні клопотання органу пробації через відсутність інформації щодо місцезнаходження засудженого, а також відсутність відомостей щодо перебування останнього у розшуку.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання у відсутність учасників справи.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст.80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2021 року ОСОБА_3 засуджено за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.. Вирок набрав законної сили 02.07.2021 року.

Як вбачається з наданих матеріалів особової справи, вона не містить виклику засудженого до органу пробації. Також відсутні підтвердження надсилання та вручення засудженому зазначеного виклику до органу пробації у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні подання щодо розстрочки виплати несплаченої суми штрафу або заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відносно ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою 22.10.2021 року Ізюмського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні подання щодо розстрочки виплати несплаченої суми штрафу або заміни несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відносно ОСОБА_3 відмовлено.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС від 18.02.2025 року вбачається, що засуджений ОСОБА_3 за межі України не виїжджав.

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Луганській області від 23.04.2025 року за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про державну реєстрацію смерті ОСОБА_3 ..

Відповідно до повідомлення Луганського районного управління поліції ГУНП в Луганській області від 17.07.2023 року подання уповноваженого органу з питань пробації було розглянуто та списано відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України від 10.03.2025 року ОСОБА_3 не зареєстрований у єдиній базі як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з інформації податкової служби України відомості щодо джерел виплачених доходів стосовно засудженого за період з 3 кварталу 2022 року по 1 квартал 2025 року в Державному реєстрі відсутні.

Згідно із довідками УІАП ГУНП в Луганській області за час перебування на обліку в уповноваженому органі з питань пробації засуджений до кримінальної відповідальності не притягувався.

Станом на дату подання клопотання квитанція про сплату штрафу від гр. ОСОБА_3 до уповноваженого органу з питань пробації так і не надійшла, встановити причини несплати штрафу останнім, не виявилось можливим.

Разом із тим, матеріали клопотання та особової справи не містять відомостей звернення уповноваженого органу з питань пробації до відповідних правоохоронних органів з метою оголошення засудженого у розшук, проведення подальших розшукових дій та встановлення місцезнаходження останнього.

Крім того, з відповідним поданням про прийняття рішення щодо притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України уповноважений орган з питань пробації звертався лише 13.06.2023 року.

Отже, в матеріалах особової справи відсутня інформація, яка б підтверджувала дійсне місце перебування ОСОБА_3 , як і відсутня інформація, що він не ухиляється від відбуття призначеного вироком суду покарання.

Зазначене в свою чергу свідчить про те, що внесене клопотання органу пробації є передчасним і необґрунтованим, оскільки не доведено, факт того, що ОСОБА_3 не ухилявся від відбування покарання за вироком суду, а також, що органом пробації здійснено всі необхідні дії для з`ясування всіх відомостей, що мають значення для виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що на даний час відсутні правові підстави для задоволення клопотання уповноваженого органу пробації.

Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Клопотанням начальника Відділу №24 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Луганській та Херсонській областях про вирішення питання звільнення засудженого ОСОБА_3 від призначеного судом покарання за закінченням строків давності виконання обвинувального вироку залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22.09.2025 року о 15:40 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1