Справа № 953/7915/25
Провадження № 1-кп/953/916/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 від 07.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який не є інвалідом та військовослужбовцем, осіб на утриманні не має, який не має зареєстрованого місця проживання, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 21.05.2025 за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн, який сплачено 30 липня 2025 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

06.05.2025 близько 08:00, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході спілкування останній попросив ОСОБА_3 купити напоїв в магазині та надав йому банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_5 , повідомивши пін-код від неї, яка є офіційним документом відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657 12, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346 3, п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851 4, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 № 414, ст. 200 КК України, є електронним платіжним документом, тобто є офіційним документом, так як за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки, як платіжні інструменти являються засобом доступу до банківських рахунків. В цей час у нього виник умисел на привласнення банківської картки з метою подальшого зняття з неї грошових коштів для власних потреб, без відома ОСОБА_5 .

Надалі, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій умисел, спрямований на привласнення офіційного документа, діючи умисно, таємно, незаконно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, з корисливих мотивів, привласнив банківську картку № НОМЕР_2 , видану АТ «Ощадбанк», власником якої є ОСОБА_5 з метою подальшого зняття грошових коштів для власних потреб без відома потерпілого.

06.05.2025 близько 08:00 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході спілкування останній попросив ОСОБА_3 купити напоїв в магазині та надав йому банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_5 , отримавши вказану банківську карту ОСОБА_3 вирішив її привласнити для подальшого викрадення грошових коштів.

Так, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення грошових коштів з привласненої ним банківської картки, що належить ОСОБА_5 з метою особистого незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України ОСОБА_6 № 64/2022 від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України ОСОБА_6 № 4356-IX від 16.04.2025 строком на 90 діб на всій території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, маючи у користуванні незаконно привласнену ним банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_5 , знаючи пін-код до неї, 06.05.2025, о 11:26, за допомогою банкомату АТ «Ощадбанк», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, буд. 6 А-2 перевірив баланс на рахунку і перевів у готівку грошові кошти в сумі 5000 грн., які забрав з собою, тим самим викрав, та надалі розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Таким чином, внаслідок злочинних протиправних умисних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено матеріальну шкоду на суму 5000 грн.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.357 КК України, тобто привласнення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, та за ст. 185 ч. 4 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав та не оспорюючи фактичних обставин, місця, часу та способу вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що він точних дат не пам`ятає можливо 06.05.2025, близько 08:00, під час перебування разом з ОСОБА_5 за адресою: м. Харків, вул. Соборності України, буд. 206, в ході спілкування на прохання останнього придбати напоїв в магазині взяв його банківську карту АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , видану на ім`я ОСОБА_5 , дізнався пін код та отримавши вказану банківську карту вирішив її привласнити для подальшого викрадення грошових коштів, у подальшому ним було знято грошові кошти в розмірі 5000 грн на які придбав мобільний телефон за 3000 грн, іншу частину грошових коштів витратив на власні потреби.

Розмір спричиненої шкоди не відшкодував, розкаюється у скоєному.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження суд, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів цивільного позову. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина підсудного ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку скоєного діяння та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ч. 2, 5 ст. 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяв встановленню істини у справі, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудного, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає його правдиві і послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені, не перебування на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога.

Обставини, що обтяжують покарання не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії кримінальних проступків (ч.1 ст.357 КК України) та тяжких (ч.4 ст.185 КК України) кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, завдані потерпілому збитки не відшкодував.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання за ст. 185 ч. 4 КК України у виді позбавлення волі, за ст. 357 ч. 1 КК України у виді пробаційного нагляду, в межах санкцій відповідних статей, із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, із застосуванням ст. 75 КК України зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК також установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання діяв до 14.09.2025.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України 1 (один) рік пробаційного нагляду;

за ч. 4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два ) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України впродовж іспитового строку на ОСОБА_3 покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі:

Мобільний телефон торгової марки «IPhone 8» номер моделі VQ6G2QN/A, серійний номер НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , корпус чорного кольору, з чохлом темно фіолетового кольору, мобільний телефон в робочому стані, на бокових частинах пошкодження у вигляді царапин та потертостей, що зберігається в камері схову Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, відповідно до квитанції 2684 - конфіскувати в дохід держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року на майно, яке було вилучене 08.05.2025 в ході проведення огляду, проведеному у службовому кабінеті № 212 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 49 у ОСОБА_3 на мобільний телефон торгової марки «IPhone 8» номер моделі VQ6G2QN/A, серійний номер НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , корпус чорного кольору, з чохлом темно фіолетового кольору, мобільний телефон в робочому стані, на бокових частинах пошкодження у вигляді царапин та потертостей - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1