Справа № 583/4393/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000080 від 05.08.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукашівка Великописарівського району Сумської області, громадянина України, військовослужбовця, який перебуває на посаді кулеметника 1 відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України не судимого,

за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 413 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 23.11.2020 № 243 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця відділення вогневої підтримки взводу реагування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27.01.2022 № 3 о/с ОСОБА_4 призначено на посаду сапера відділення захоплення взводу реагування.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України від 24.02.2022 р. солдату ОСОБА_4 видано для виконання своїх бойових обов`язків військове майно, яке перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а саме: перехідник, обойма в кількості 4 шт., 5,45 мм набої 7Н6 в кількості 120 шт., магазин АК-74 в кількості 4 шт., сумка для магазинів АК-74, 5,45 мм автомат АКС-74 № НОМЕР_2 , шолом проти кульовий «Каска-1М», бронежилет «Корсар Мзм-1-6», шомпол до АКС-74.

У відповідності до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 6, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно виконувати військовий обов`язок; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Будучи військовослужбовцем військової служби, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст. 6, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно виконувати військовий обов`язок; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , чітко знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок зберігання зброї та боєприпасів, та відповідальність, яка передбачена за його порушення, діючи всупереч вимог законодавства, якими регламентований порядок зберігання військового майна, 25.02.2022 р. близько 13.00 год. більш точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи на службі, залишаючи територію військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_1 через ракетний обстріл території та приміщень вказаної частини, у невстановленому під час досудового розслідування місці в м. Охтирка Сумської області, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи в умовах воєнного стану, не вжив належних заходів щодо контролю за ввіреною йому для службового користування зброєю, бойовими припасами та військовим майном, а саме: перехідником балансовою вартістю 0,68 грн., обоймою в кількості 4 шт. балансовою вартістю 10,20 грн., 5,45 мм набоями 7Н6 в кількості 120 шт. балансовою вартістю 36 грн., магазинами АК-74 в кількості 4 шт. балансовою вартістю 32,20 грн., сумкою для магазинів АК-74 балансовою вартістю 3,43 грн., 5,45 мм автоматом АКС-74 №1433616-81 балансовою вартістю 441 грн., шоломом протикульовим «Каска-1М» балансовою вартістю 2250 грн., бронежилетом «Корсар Мзм-1-6» балансовою вартістю 9950 грн., шомполом до АКС-74 балансовою вартістю 2,03 грн., на загальну суму 12725,56 грн., що призвело до їх втрати.

Крім того, 27.06.2025 приблизно о 19 годині 45 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись біля магазину за адресою: АДРЕСА_2 , куди він приїхав разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 на автомобілі «Део Ланос», побачив раніше малознайомого ОСОБА_6 , військовослужбовця ЗСУ військової частини НОМЕР_4 , що стояв біля входу у вказаний магазин та спілкувався зі сторонніми особами. В цей час ОСОБА_4 , маючи негативне особисте ставлення до ОСОБА_6 , яке виникло через негативну характеристику потерпілого від їх спільних знайомих, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 та діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи в правій руці предмет зовні схожий на кастет, раптово для ОСОБА_6 , наніс потерпілому удар правою рукою, стиснутою в кулак, в якій знаходився предмет, схожий на кастет, в ділянку правої потиличної частини голови. Намагаючись уникнути подальших ударів, потерпілий ОСОБА_6 почав відходити назад від ОСОБА_4 , але обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні дії, кулаком правої руки, в якій знаходився предмет, зовні схожий на кастет, наніс удар по спині та по голові потерпілого ОСОБА_6 .. Після того, як потерпілий ОСОБА_6 повернувся обличчям до ОСОБА_4 , обвинувачений наніс ще два аналогічних удари по лівій частині голови потерпілого ОСОБА_6 . Потерпілий ОСОБА_6 почав захищатися та ухилятися від подальших ударів обвинуваченого ОСОБА_4 . Після цього обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що для спричинення потерпілому ОСОБА_6 серйозніших тілесних ушкоджень необхідне значно більше знаряддя, підійшов до автомобіля «Део Ланос», на якому він зі своїм знайомим ОСОБА_8 приїхав до магазину, та взяв з салону автомобіля бейсбольну дерев`яну биту та побіг з даною битою за потерпілим ОСОБА_6 з метою спричинення йому тілесних ушкоджень. Наздогнавши потерпілого ОСОБА_6 , який впав на землю біля будинку № 11 по вул. Олійника, на відстані близько 70 метрів від магазину, обвинувачений ОСОБА_4 наніс не менше чотирьох ударів указаною битою по рукам потерпілого ОСОБА_6 , якими потерпілий захищав голову, та не менше трьох ударів по гомілці лівої ноги потерпілого ОСОБА_6 . В подальшому обвинувачений ОСОБА_4 , побачивши, що своїми умисними діями він спричинив потерпілому ОСОБА_6 відкритий перелом ноги, припинив свої протиправні дії.

Своїми вищевказаними умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 , наступні тілесні ушкодження: відкритий багатоуламковий перелом дистального відділу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням кісток, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, закритий перелом правої ліктьової кістки, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, забійну рану волосистої частини голови, множинні садна та синці голови, тулуба, верхньої та нижньої кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що з 23.11.2020 р. по даний час він ( ОСОБА_4 ) проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Після початку війни їх військова частина перемістилась в АДРЕСА_1 . Коли розпочався обстріл території військової частини, він ( ОСОБА_4 ) разом з іншими військовослужбовцями за наказом командира покинув розташування військової частини і викинув зброю: викинув у річку за територією військової частини автомат, підсумок, набої, 4 магазини, шомпол, пенал, бронежилет корсар і шолом. Свої обов`язки, передбачені Статутом, він ( ОСОБА_4 ) знав, шкодує, що вчинив даний злочин та розкаюється.

Також зазначив, що 27.06.2025 р. близько 15.30 год. біля магазину в с. В.Гай між ним ( ОСОБА_4 ) та потерпілим ОСОБА_6 відбулася суперечка, яка виникла через дівчину. Спочатку між ним ( ОСОБА_4 ) та потерпілим була словна перепалка, а потім почалася бійка. Він ( ОСОБА_4 ) кулаком правої руки наніс 3-4 рази удари в область голови потерпілого ОСОБА_6 . Потім потерпілий почав провокувати, погрожувати йому. Тоді він ( ОСОБА_4 ) взяв із салону свого автомобіля, на якому він приїхав до магазину, дерев`яну биту. Потерпілий ОСОБА_6 почав тікати, а він ( ОСОБА_4 ) побіг з битою за ним. Наздогнавши потерпілого, він ( ОСОБА_4 ) наніс ОСОБА_6 три чи чотири удари битою по руках та 4 удари битою по лівій нозі. ОСОБА_6 впав, в нього кровоточила ліва нога. Після цього він ( ОСОБА_4 ) припинив наносити удари, сів до свого автомобіля і разом зі своїми знайомим ОСОБА_8 поїхав в м. Охтирка.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК та з`ясував, чи правильно вони розуміють їх зміст, а також наслідки розгляду кримінального провадження в такому порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 413 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та проводить судовий розгляд в цій частині в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 413 КК України, за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, так як він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; ч. 3 ст. 413 КК України, так як він вчинив втрату ввірених для службового користування зброї, бойових припасів, іншого військового майна внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у провадженні № 51-3600кмо20 (справа № 760/26543/17) зроблений висновок щодо порядку призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України , де зазначено, що призначення покарання на підставі вказаної норми закону має ряд особливостей. З урахуванням цього, загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає такі елементи: 1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини; 2) призначення покарання за злочин, вчинений до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких злочинів, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожен злочин окремо; 3) визначення покарання за сукупністю вказаних злочинів; 4) призначення покарання за сукупністю злочинів, встановлених попереднім та новим вироками; 5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених злочинів, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зазначеного у постанові від 22 січня 2024 року (справа № 236/4167/20; провадження № 51- 565кмо23) «Якщо після постановлення вироків буде встановлено, що засуджений винен в кримінальних правопорушеннях, частина яких вчинена до постановлення першого вироку, а інша - між першим і другим вироками, то призначення покарання має складатися з наступних етапів:

призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України;

призначення покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироками, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;

якщо в діях особи має місце повторність тотожних кримінальних правопорушень, частина з яких вчинені до, а інша частина - після ухвалення попереднього вироку, то правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються і суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією;

призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України; …

при призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.»

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 місяця арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.

Покарання за даним вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 р. ОСОБА_4 відбув повністю 11.08.2023 року, що підтверджується повідомленням заст. командира військової частини НОМЕР_5 від 13.07.2023 р., витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_5 від 12.07.2023 р. № 155 та від 07.08.2023 р. №180.

Cудом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 413 КК України (25.02.2022 р), до ухвалення вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 року. Кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 121 КК України (27.06.2025) ОСОБА_4 вчинив після постановлення вироку та відбуття покарання у виді 1 місяця арешту за даним вироком.

За таких обставин алгоритм призначення покарання ОСОБА_4 повинен бути наступним:

1) призначити покарання за ч. 3 ст.413 КК України;

2) визначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 року, більш суворим, із зарахуванням у строк покарання, повністю відбутого за попереднім вироком;

4) призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України;

5) визначити покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.413 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до висновку про застосування норм права, що міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20), для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відбув покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 року, положення ст. 71 КК України не можуть бути застосовані за новим вироком.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

У статті 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкта посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від учинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень: кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких, кримінальне правопорушення, передбачене ч. ч.3 ст. 413 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого, частково відшкодував завдану шкоду. Також суд враховує особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є військовослужбовцем Збройних Сил України, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , з якою у них народилася спільна дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій юридичній особі військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та добровільне часткове відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що бажає і далі продовжити проходити військову службу в лавах Збройних Сил України щоб виконувати свій обов`язок по захисту держави, а також щоб мати можливість відшкодувати завдану потерпілому шкоду.

Суд також враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який в письмовій заяві підтвердив отримання від обвинуваченого в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, заподіяної спричиненням йому тілесних ушкоджень, грошові кошти в сумі 42000 грн., та не наполягає на призначенні покарання, яке обвинувачений має відбувати реально.

З огляду на конкретні обставини цього кримінального провадження, ураховуючи обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного за ч.3 ст. 413, ч. 1 ст. 121 КК покарання згідно зі ст. 75 цього Кодексу, так як звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком у цьому конкретному кримінальному провадженні буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас продовження проходження служби дозволить засудженому ефективно реалізувати громадянський обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України(ст. 65 Конституції України).

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на забіжний захід у виді особистого зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.

Покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обов`язки, передбачені пп. 1-3 ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Потерпілим юридичною особою - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України подано цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 12730,96 грн.

Представником потерпілого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 подано позов про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 500000,00 грн.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зменшив розмір позовних вимог, та просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн., про що подав письмову заяву.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення на відшкодування моральної шкоди 300000,00 грн. визнав повністю.

Щодо цивільного позову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з нього заподіяної матеріальної шкоди в сумі 12730,96 грн. обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що ним було добровільно відшкодовано дану шкоду 15.12.2025 р. шляхом перерахування вказаної суми поштовим переказом на адресу представника військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

Згідно ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду справи добровільно відшкодував військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України матеріальну шкоду в сумі 12730,96 грн., заподіяну кримінальним правопорушенням, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 15.12.2025 р. до платіжної інструкції на переказ готівки на суму 12731,00 грн., тому цивільний позов військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 12730,96 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц, постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20).

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд враховує те, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдані тяжкі тілесні ушкодження, в результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, потерпілий вимушений був тривалий час лікуватися, переніс операцію, проходить реабілітацію та медикаментозне лікування, змушений переносити болісні медичні процедури, пересувається на милицях, що викликало у нього негативні душевні переживання. Моральні страждання проявляються у постійній тривожності, страху щодо можливості повного відновлення працездатності, безсонні, пригніченості та втраті віри у власні сили, втраті можливості повноцінно виконувати військові обов`язки, вести звичний спосіб життя.

Судом встановлено, що обвинувачений добровільно частково відшкодував потерпілому ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 42000,00 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 05.12.2025 р., письмовою заявою потерпілого ОСОБА_6 та підтвердив в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 .

Виходячи з положень статті 23 ЦК України, суд з урахуванням характеру та обсягу заподіяних ОСОБА_6 моральних і фізичних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи визнання позову обвинуваченим ОСОБА_4 , приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 300000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відшкодування такого розміру моральної шкоди на думку суду буде не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілого, та не приведе до його безпідставного збагачення, що відповідає позиції ВП ВС висловленій у постанові від 15 грудня 2020 року, справа №752/17832/14-ц.

Судові витрати по справі відсутні.

Накладений в межах кримінального провадження арешт майна скасувати відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 413 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 413 КК України 3 (три) роки позбавлення волі..

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 року, більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У строк покарання зарахувати покарання у виді 1 місяця арешту, відбуте повністю за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2023 року, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту.

- за ч. 1 ст. 121 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за обвинуваченим ОСОБА_4 на час проходження ним військової служби покласти на командира відповідної військової частини.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили змінити на забіжний захід у виді особистого зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно.

Покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обов`язки, передбачені пп. 1-3 ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Цивільний позов військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 12730,96 грн., залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь потерпілого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300000,00 грн.

Арешт, накладений ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01.07.2025 р. на майно: предмет схожий на биту, вилучений під час огляду 28.06.2025 р. за адресою АДРЕСА_3 - скасувати.

Речовий доказ: предмет схожий на биту, вилучений під час огляду 28.06.2025 р. за адресою АДРЕСА_3 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_1