ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/800/25 Номер провадження 11-кп/814/862/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

28 грудня 2022 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з урахуванням змін, унесених 12 березня 2024 року Верховним Судом, за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 під час відбування покарання не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року та задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він: під час відбування покарання має заохочення, стягнень не отримував, не допускав порушень, позитивно характеризується, працевлаштований на постійній основі, сумлінно ставиться до праці, добровільно сплачує кошти за цивільним позовом, частково відшкодував шкоду; за місцем проживання має матір похилого віку, яка потребує його допомоги й підтримки.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, долучені ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційної інстанції дані, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 28 грудня 2022 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області з урахуванням змін, унесених 12 березня 2024 року Верховним Судом, ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 03 січня до 02 березня 2021 року з розрахунку день за день.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь:

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - по 250 000 гривень моральної шкоди на користь кожного позивача;

держави - 11 768 гривень 40 копійок процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів (т.1 а.о.с.9-15).

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 03 січня 2021 року приблизно о 16 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , біля зупинки громадського транспорту «Маяковського» по просп. Ювілейному в м. Кам`янському Дніпропетровської обл. у порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.3, 12.4., 12.9 «б», 18.1 ПДР України, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, і, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу й учинив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину по згаданому вище пішохідному переходу. Від наїзду ОСОБА_11 відкинуло на зустрічну смугу для руху, де в цей час рухався автомобіль «Renault Logan» НОМЕР_2 , водій якого здійснив переїзд трупу пішохода ОСОБА_11 .

У результаті вчиненої ОСОБА_7 ДТП було заподіяно ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 22 жовтня 2023 року, кінець цього строку - 24 серпня 2027 року (з урахуванням зарахованого йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення).

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, судового провадження та долучених засудженим у суді апеляційної інстанції даних, ОСОБА_7 під час відбування покарання в ДУ «Водянська виправна колонія (№146)» заохочень і стягнень не мав, не працював, не виявляв бажання про залучення до неї.

З 05 березня 2024 року засуджений відбуває покарання в ДУ "Машівська виправна колонія (№9)", де отримував 4 заохочення, стягнень не мав, разом з тим, 17 березня 2024 року допускав порушення встановлених вимог режиму відбування покарання - відмову від виконання згідно з графіком робіт щодо благоустрою установи, за що з ним проводилась бесіда виховного характеру, у відношенні з персоналом установи дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує встановлені законодавством вимоги персоналу установи, але з метою поблажливого ставлення до себе, на профілактичних обліках не перебував, працевлаштований із 14 липня 2025 року, із заявою щодо його бажання працевлаштуватися вперше звернувся 12 червня 2025 року, виконує роботи із благоустрою установи, при виконанні дорученої роботи виконує покладені обов`язки, але потребує додаткового контролю з боку адміністрації виправної колонії, бере участь у виховних заходах, визнає винуватість у вчиненому злочині, покарання вважає справедливим, ризики вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства визначено як середні, мета заходів індивідуальної програми соціально-виховної роботи із ОСОБА_7 досягнута частково.

При цьому, процес отримання ОСОБА_7 заохочень почав здійснюватися з 09 серпня 2024 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі після його затримання на виконання вироку суду з 22 жовтня 2023 року, тобто такий процес не мав місце більше ніж на протязі 9, 5 місяців, що є досить значною частиною від тривалості відбутого засудженим строку покарання.

Окрім того, через відсутність системного необхідного процесу виправлення ОСОБА_7 за рішенням комісії виправної колонії №31 від 29 серпня 2025 року йому було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо нього положень ст..81 КК України.

За змістом судових рішень ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення тяжкого злочину, що полягало в тому, що він, грубо порушуючи одночасно декілька вимог ПДР України, вчинив ДТП - наїзд на пішохода на пішохідному переході, що призвело до невідворотних наслідків у вигляді смерті молодого чоловіка, який був батьком двох неповнолітніх дітей.

За змістом характеристики ОСОБА_7 сплатив дочкам померлого в загальному розмірі грошові кошти в сумі 100 000 гривень у рахунок відшкодування шкоди, що становить 1/5 частину задоволених судом позовних вимог. Разом з тим, і в аспекті ставлення засудженого до негативних наслідків вчиненого злочину в ході відбування покарання слід зауважити те, що під час відбування покарання в ДУ "Машівська виправна колонія (№9)" ОСОБА_7 , будучи певний час працевлаштованим, не вживав заходів, спрямованих на компенсування шкоди за цивільними позовами.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_7 спостерігаються певні позитивні тенденції, однак вона не була сумлінною протягом усього строку відбування покарання, а характеризувалась своєю нестабільністю, при цьому, процес отримання засудженим заохочень після початку відбуття покарання не мав місце більше ніж на протязі 9, 5 місяців, що є досить значною частиною від тривалості відбутого засудженим строку покарання. Ставлення ОСОБА_7 до праці також не завжди було належним і сумлінним, при тому, що тривалий час він не був працевлаштований і мала місце його відмова від виконання згідно з графіком робіт із благоустрою установи, при виконанні дорученої роботи засуджений потребує додаткового контролю з боку адміністрації виправної колонії. Наразі є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вчинений ним зазначений вище злочин.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк виконання покарання та перебування в усіх установах виконання покарань.

Посилання апелянта на його сімейні обставини не свідчать, у тому числі в сукупності з наведеними вище обставинами про доведення ним свого виправлення, а тому не є доцільною та мотивованою підставою для застосування до ОСОБА_7 приписів ст.81 КК України.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У цьому випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і необгрунтованим із точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто в більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4