ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5788/25
Номер провадження: 11-кп/819/552/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000181 за апеляційною скаргою заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 вересня 2025 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця, м. Херсона, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про процесуальні витрати .

Речові докази: п`ять відрізків кабелів з жилами в середині в обмотці білого кольору, довжиною:2,2м, 3м, 2,6м, 1,8м, 2,0м; пилку по металу з пластиковою ручкою постановлено знищити.

Скасовано арешт з майна , накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області № 766/2810/25 від 27.02.2025 року .

Судом першої інстанції у вироку встановлено, що 21.02.2025 у денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, умисно, в умовах воєнного стану, перебуваючи на території підприємства ТОВ «Фірмово-промисловий комплекс «Корабел»», розташованого за адресою: м. Херсон, Карантинний острів, 1, шляхом вільного доступу через пошкоджений бетонний паркан, який утворився внаслідок ворожого обстрілу з боку країни- агресора РФ, проник на територію цеху, звідки здійснив зрізання контрольного мідного гнучкого кабелю марки FROR16 300/500 V, переріз 19G1 мм.кв., в обмотці білого кольору довжиною 11,6 метрів, вартість якого, згідно висновку експерта, за 1 метр складає 267,01 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, в результаті чого заподіяв потерпілому ТОВ «Фірмово-промисловий комплекс «Корабел»» матеріальну шкоду на загальну суму 3097,32 гривень.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Узагальнені доводи та вимоги апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 ( далі -прокурор) просить вирок суду від 10.09.2025 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині вирішення долі речових доказів з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

У резолютивній частині вироку вказати: що на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України речовий , а саме пилку по металу з пластиковою ручкою, що належить ОСОБА_9 конфіскувати в доход держави як знаряддя вчинення кримінального правопорушення. У решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про речовий доказ- пилки з пластиковою ручкою та ухвалив помилкове рішення щодо знищення цього речового доказу.

Вказує, що згідно з матеріалів провадження та вироку суду ОСОБА_9 з метою вчинення крадіжки, проник на територію цеху , де пилкою по металу зрізав контрольний мідний гнучкий кабель , у подальшому кабель очистив, порізав на частини та мав намір продати, але був зупинений біля пункту прийому металобрухту.

Посилається на те, що кримінальний процесуальний закон визначає, що засоби вчинення кримінального правопорушення це різноманітні речовини, предмети та інше, властивості яких використовуються у процесі вчинення кримінального правопорушення для створення сприятливих умов його реалізації і полегшення процесу його виконання і не знаходяться під повним контролем свідомості і волі суб`єкта.

Зазначає, що ОСОБА_9 для полегшення викрадення шляхом зрізання кабелю з території цеху використав належну йому пилку для роботи з металом, тому вважає, що зазначений предмет є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. , а відтак цей речовий доказ підлягає конфіскації на підставі п 1 ч.9 ст. 100 КПК як знаряддя вчинення злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_6 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги .

Обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ТОВ «Фірмово-промисловий комплекс «Корабел»» про дату , час та місце апеляційного розгляду повідомлялися всіма наявними у матеріалах провадження засобами зв`язку та адресами. В судове засідання не з`явилися , заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавали , їх неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду відповідно до положень ч. 5 ст. 404 КПК України. В апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Апеляційний розгляд кримінального провадження у відповідності до приписів ч.1 ст. 404 КПК України здійснюється в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, вид та розмір призначеного покарання, правильність застосування ст. 75 КК України , а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи доводи та вимоги апеляційної скарги суддів враховує наступне.

Відповідно до вироку від 10.09.2025 року при вирішенні питання про речові докази суд першої інстанції прийняв рішення про знищення речових доказів : п`ять відрізків кабелів з жилами в середині в обмотці білого кольору, довжиною:2,2м, 3м, 2,6м, 1,8м, 2,0м; пилку по металу з пластиковою ручкою .

Прокурор, не погоджуючись із таким рішенням, подав апеляційну скаргу , в якій просив у порядку п.1 ч.9 ст. 100 КПК України конфіскувати речовий доказ - пилку по металу в дохід держави як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційна вимога прокурора про конфіскацію зазначеного речового доказу на цій підставі ґрунтувалася на його твердженні про те, що пилка по металу з пластиковою ручкою є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

При перевірці таких доводів апелянта колегія суддів враховує , що відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які підтверджують, що майно, яке підлягає спеціальній конфіскації, є предметом кримінального правопорушення або підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

За викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення та встановленими відповідно до вимог ст. 337 КПК судом першої інстанції фактичними обставинами, суд у вироку визнав доведеним , що 21.02.2025 у денний час доби, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , таємно, умисно, в умовах воєнного стану, перебуваючи на території підприємства ТОВ «Фірмово-промисловий комплекс «Корабел»», розташованого за адресою: м. Херсон, Карантинний острів, 1, шляхом вільного доступу через пошкоджений бетонний паркан, який утворився внаслідок ворожого обстрілу з боку країни- агресора РФ, проник на територію цеху, звідки здійснив зрізання контрольного мідного гнучкого кабелю марки FROR16 300/500 V, переріз 19G1 мм.кв., в обмотці білого кольору довжиною 11,6 метрів, вартість якого, згідно висновку експерта, за 1 метр складає 267,01 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, в результаті чого заподіяв потерпілому ТОВ «Фірмово-промисловий комплекс «Корабел»» матеріальну шкоду на загальну суму 3097,32 грн.

Обставини, передбачені ст. 91 КПК, встановлюються судами першої інстанції на підставі відомостей, відображених в обвинувальному акті, а також відповідних доказів, наданих сторонами в ході судового розгляду.

В обвинувальному акті повинні знайти своє відображення, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК) та обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Натомість, як видно , в обвинувальному акті обвинуваченому в провину не ставилося використання пилки по металу як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

У формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним, яке викладене в оскаржуваному вироку судом не було встановлено, що ОСОБА_9 зрізав викрадений кабель саме пилкою по металу, яка залучена в якості речового доказу.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора .

Всупереч положенням ст. 91, 92 КПК прокурором , який затверджував обвинувальний акт і підтримував державне обвинувачення під час розгляду провадження в суді не надавалися докази того, що пилка по металу з пластиковою ручкою є знаряддям вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, як про те вказує в апеляційній скарзі прокурор.

В судових дебатах прокурор просив зняти арешт з речових доказів та повернути їх потерпілому та не порушував питання про їх конфіскацію як засобів чи знаряддя вчинення злочину.

Вбачається , що постановою слідчого від 22.02.2025 року добровільно видані ОСОБА_9 21.02.2025 року під час огляду місця події п`ять відрізків кабелів з жилами в середині в обмотці білого кольору, довжиною:2,2м, 3м, 2,6м, 1,8м, 2,0м; пилку по металу з пластиковою ручкою визнані речовими доказами та передано до камери зберігання речових доказів.

Жодної вказівки на те, що ці речові докази є засобом вчинення кримінального правопорушення постанова слідчого не містить. В ухвалі слідчого судді від 27.02.2025 року про накладення арешту на речові докази відсутні висновки про те, що пилка по металу є знаряддям вчинення злочину.

З огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна , яке використовувалось як знаряддя вчинення злочину.

Однак у викладі фактичних обставин встановлених судом будь-яких даних про використання вказаної в апеляційній скарзі пилки по металу як знаряддя злочину не зазначено, а прокурор, яка підтримувала державне обвинувачення, під час розгляду провадження в суді не надавав докази того, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

За наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що пилка по металу з пластиковою ручкою підлягала конфіскації як знаряддя вчинення злочину.

Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду ( постанова від 26.08.2024 року у справі № 529/1318/23, від 15.09.2025 року у справі № 766/5361/24, від 24.11.2020 року у справі № 153/112/20, від 02 червня 2020 рокуу справі № 748/1457/19).

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до норм Кримінального Кодексу України примусове безоплатне вилучення майна на підставі відповідного судового рішення передбачене у разі призначення покарання у виді конфіскації майна чи застосування спеціальної конфіскації у порядку ст. 96-1, 96-2 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою серед іншого зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Статтею 100 КПК , на яку посилається прокурор на обґрунтування апеляційних вимог, передбачено вирішення питання зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію

Частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У частині першій статті 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, визначеного Особливою частиною КК України, за які встановлено основне покарання у вигляді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; а також перелік кримінальних правопорушень, за вчинення яких може бути застосована спеціальна конфіскація.

Об`єктом спеціальної конфіскації відповідно до частини першої статті 96-2 КК України можуть бути гроші, цінності та інше майно, які, зокрема були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику або законному володільцю, який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (пункт 4).

Відносини щодо застосування спеціальної конфіскації під час здійснення кримінального правосуддя унормовано частинами дев`ятою - дванадцятою статті 100 КПК України та ст. 96-1 ст. 96-2 КК України.

Враховуючи , що санкція ч. 4 ст. 185 КК України , за якою засуджений ОСОБА_9 передбачає покарання у виді позбавлення волі, виходячи з положень ч. 1 ст. 96-1 КК України, у цьому випадку має бути застосована спеціальна конфіскація, чим виключається альтернативна можливість вирішення питання про передачу зазначеного майна у власність держави в порядку інших правових процедур, зокрема й тих, що стосуються долі речових доказів.

Апеляційна скарга прокурора не містить посилань на положення ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, тобто не містить вказівки на необхідність застосування положень матеріального закону щодо спеціальної конфіскації речових доказів знаряддя вчинення злочину, а містить натомість загальні посилання на необхідність конфіскації речового доказу в порядку положень ст. 100 КПК України, зокрема на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КК України як знаряддя вчинення злочину, отже прокурором в апеляційній скарзі не була належним чином визначена правова процедура, в межах якої прокурор просив конфіскувати зазначене в апеляційній скарзі майно .

Пунктом першим ч. 9 ст. 100 КПК регулюються питання щодо процесуального порядку застосування спеціальної конфіскації, тоді як матеріально-правові підстави її застосування визначені законом України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 96-1 та ст. 96-2 КК.

Така позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду від 27.09.2021 року у справі № 466/5842/20, від 16.09.2024 року у справі № 183/4229/23, від 02.09.2020 року у справі № 761/48436/18)

Процесуальних підстав, передбачених ч. 2 ст. 404 КПК України, вийти за межі апеляційних вимог , колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду в оскаржуваній його частині - вирішення питання про долю речового доказу-пилки по металу з пластиковою ручкою зміні з підстав та доводів , зазначених в апеляційній скарзі прокурора не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4