Справа №295/1188/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003067 від 01.10.2024 про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарічани Житомирського району та області, громадянина України, непрацюючого, інваліда 2-ої групи, одруженого, освіта середня спеціальна, маючого неповнолітню дитину, 2007 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.02.2023 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 198, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;

засудженого 30.09.2024 Богунським районним судом м. Житомира за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15.03.2021 ОСОБА_9 переведений із посади прокурора Житомирської місцевої прокуратури на посаду прокурора Житомирської окружної прокуратури.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» органи прокуратури віднесено до правоохоронних органів.

Відповідно до наказу № 44 від 19.07.2024 про розподіл обов?язків між працівниками Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 здійснює, зокрема, процесуальне керівництво досудовим розслідуванням ВП № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області та Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області, підтримує публічне обвинувачення, у тому числі у кримінальних справах (по КПК України 1960 року).

Так, 30.09.2024 ОСОБА_9 , будучи прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000697 від 07.06.2013 про обвинувачення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у залі судових засідань № 1Б1 Богунського районного суду м. Житомира, що за адресою: м. Житомир, майдан Соборний, 1 підтримував у відкритому судовому засіданні публічне обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, судове провадження № 295/13886/13-к.

За результатами розгляду справи вироком суду від 30.09.2024 ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Після проголошення вироку у даній справі ОСОБА_10 у цей же день 30.09.2024 близько 11 год. 05 хв., перебуваючи у залі судового засідання 1Б1 Богунського районного суду м. Житомира за адресою: м. Житомир, майдан Соборний, 1, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є працівником прокуратури, тобто правоохоронного органу, неодноразово висловив на його адресу та на адресу його близьких родичів погрози насильством, поєднані з брутальною лайкою, а саме погрози фізичною розправою і згвалтуванням його особисто та його близьких родичів, у зв?язку з виконанням ОСОБА_9 службових обов?язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» органи прокуратури віднесено до правоохоронних органів.

Прокурор виконує функцію обвинувачення від імені держави і його повноваження визначені цим законодавчим актом (ст. 3 КПК України).

Основним об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим та обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів.

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення може полягати у погрозі, зокрема, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК України є формальним і вважається закінченим з моменту висловлення погрози, оскільки для його кваліфікації не потрібен настання реальних наслідків (пошкодження майна чи тілесних ушкоджень), а лише факт погрози життю, здоров`ю або майну такого працівника у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

ОСОБА_10 у судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, заперечив обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що у кримінальному провадженні за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, він мав бути свідком, але його зробили обвинуваченим, погрожуючи та тиснучи на нього фізично і морально. Прокурор ОСОБА_9 попросив визнати вину, хоча доказів вини не було, пообіцяв йому, що він отримає строк, буде зараховано попереднє ув`язнення, тоді він зможе звільнитися з місць позбавлення волі для проходження військової служби та буде корисним державі. У підсумку він отримав довічне позбавлення волі. Обвинувачений вважає, що прокурор його спровокував, тому після проголошення вироку він повів себе емоційно, дійсно висловлювався на адресу прокурора нецензурними словами, які останній сприйняв як погрозу, проте самих погроз він не пам`ятає. Зазначив, що після виходу з зали суду він послизнувся, наміру замахуватися палицею, яка була у його правій руці, на прокурора ОСОБА_9 , який проходив ліворуч від нього, він не мав.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, його винуватість підтверджується сукупністю доказів, які безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду кримінального провадження, а саме: показаннями потерпілого, свідків та письмовими документами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що працює на посаді прокурора Житомирської окружної прокуратури. У зв`язку з виконанням посадових обов`язків підтримував державне обвинувачення у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. 30.09.2024 близько 11 години, після проголошення колегією суддів Богунського районного суду м. Житомира вироку щодо ОСОБА_10 , яким його засуджено до довічного позбавлення волі, він перебував у залі судових засідань 1-Б-1, чекаючи копію вироку. Судді видалилися з зали суду, де залишився обвинувачений, конвойна служба, секретар судового засідання ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_10 , який був незадоволений призначеним покаранням, почав йому погрожувати, висловлювався нецензурною лайкою, що згвалтує його та його близьких родичів, що він буде ходити, озираючись. Погрози тривали близько 1-2 хвилин, після чого він вийшов із зали суду, викликав слідчо-оперативну групу та продовжував чекати на копію вироку на лаві біля зали судових засідань. Через декілька хвилин принесли вирок, конвойна служба виводила обвинуваченого, який проходячи повз нього, замахнувся палицею у його бік і знову почав висловлювати погрози на його адресу, однак конвойна служба вчасно зреагувала, запобігаючи цьому. Обвинуваченого відтягнули та повели у підвальне приміщення. Погрози обвинуваченого він сприймав як реальні, виходячи з того, що останній був засуджений за вбивство, до того ж вирок на той час не набрав законної сили. Потерпілий припускає, що таку поведінку обвинуваченого спричинило невдоволення призначеним покаранням. Вказав, що почав брати участь в розгляді кримінального провадження після включення його до групи прокурорів на стадії судового розгляду, після скасування попереднього вироку судом апеляційної інстанції. При призначенні покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_13 показав, що станом на 2024 рік він працював у роті конвойної служби поліцейським водієм. Подія відбулася восени 2024 року, він заступив на службу, поїхав забрати засуджених для конвоювання. У той день у суді разом із колегами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відразу повели обвинуваченого ОСОБА_10 , який був з палицею, на судове засідання. У день події у залі суду були присутні: прокурор, секретар і колегія суддів, які проголосили вирок, засудивши ОСОБА_10 до покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Обвинувачений був незадоволений вироком, звернувся до прокурора з нецензурною лексикою, вигукуючи про те, що вони домовлялися про інше, тому висловив погрози за змістом «відтепер можеш озиратися». Колега ОСОБА_16 заспокоював обвинуваченого двічі. Після того як вийшов прокурор із зали судових засідань ОСОБА_10 заспокоївся. Потім принесли копію вироку і вони повели засудженого у підвальне приміщення. Проходячи повз прокурора на відстані 2-3 метрів, обвинувачений замахнувся у бік останнього палицею, на такі дії свідок вчасно зреагував, перехопивши її, інакше наслідки могли бути інші, після чого ОСОБА_10 повели у підвал. Вказав, що у обвинуваченого був емоційний сплеск, він зірвався, оскільки йому призначили покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Про домовленості останнього та прокурора він не чув.

Свідок ОСОБА_12 показала, що подія відбулася у вересні 2024 року, на той час вона працювала секретарем судових засідань Богунського районного суду м. Житомира. Колегія суддів у залі суду 1-Б-1 проголосила вирок, яким призначено покарання ОСОБА_10 у вигляді довічного позбавлення волі. Після чого судді видалилися з зали суду, де залишились працівники конвойної служби, прокурор, обвинувачений і вільні слухачі. У цей час ОСОБА_10 почав висловлюватися нецензурною лайкою у бік прокурора, погрожуючи сексуальним насильством, у тому числі неприроднім способом, погрожував, що згвалтує його та його дітей, що тепер потерпілий та його сім`я будуть ходити, озираючись, на що прокурор нічого йому не відповідав, а вийшов у коридор. Що відбувалося далі свідку невідомо. Висловлені обвинуваченим на адресу потерпілого погрози були реальними. Під час попередніх судових засідань поведінка ОСОБА_10 була нормальною. Про домовленості між останнім і прокурором свідку нічого невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , який працює поліцейським роти конвойної служби, повідомив, що точну дату події не пам`ятає, але це могло бути 30.09.2024. Він разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_18 був залучений до конвоювання ОСОБА_10 . До проголошення вироку, яким його засуджено до позбавлення волі, обвинувачений поводив себе нормально, після чого став агресивним, почав висловлююватися на адресу прокурора нецензурною лайкою, вигукуючи «Ти ж обіцяв, да хто ти тепер після цього» тощо, що тривало декілька хвилин, після чого прокурор вийшов, а вони зробили обвинуваченому зауваження. При виході з зали свідок не бачив, щоб ОСОБА_10 замахувався на прокурора, оскільки залишився забрати копію вироку. Про замах обвинуваченого у бік прокурора палицею, про це він чув зі слів колег, які відібрали палицю у нього. Домовленостей між прокурором та обвинуваченим у день події свідок не чув. Підтвердив, що з боку прокурора не було жодних провокуючих дій стосовно обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_19 , яка працює поліцейською роти конвойної служби показала, що 30.09.2024 разом із колегами ОСОБА_17 та ОСОБА_13 доставляли ОСОБА_10 у судове засідання в зал суду 1Б1. Після того, як колегія суддів проголосила вирок, яким обвинуваченому призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, та залишила залу судових засідань, обвинувачений почав доволі агресивно себе поводити, був сердитий, нервував, висловлювався нецензурно на адресу прокурора, висловлював реальні погрози щодо сім`ї прокурора, його дітей, вигукуючи, що тепер вони все життя будуть страждати. Про домовленості ОСОБА_10 із прокурором вона не чула, щодо висловлювань про згвалтування не пам`ятає. Після вказаного прокурор вийшов із зали судових засідань, а вони почали виводити обвинуваченого у підвал. На коридорі останній замахнувся на прокурора палицею, яку колега ОСОБА_13 вчасно перехопив. Вважає, що це був реальний намір вдарити прокурора. У підвалі обвинувачений заспокоївся.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, окрім показань потерпілого та свідків, підтверджується письмовими документами, зокрема:

-витягом з ЄРДР № 0003067 від 01.10.2024 про внесення за заявою ОСОБА_9 по даному факту відомостей із правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 345 КК України, з якого вбачається, що 30.09.2024 близько 11 год. 20 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи у залі судових засідань 1Б1 Богунського районного суду м. Житомира, що за адресою м. Житомир, площа Соборна, 1, після проголошення обвинувального вироку, висловив погрозу насильства відносно прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 та його близьких родичів, у зв`язку з виконанням прокурором службових обов`язків (том 2 а.с. 1);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.09.2024, в якій потерпілий повідомив, що 30.09.2024 близько 11 год. 20 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в залі судових засідань 1Б1 Богунського районного суду м. Житомир, що за адресою м. Житомир, площа Соборна, 1, після проголошення обвинувального вироку, висловив погрозу насильства відносно прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 та його близьких родичів, у зв`язку з виконанням прокурором службових обов`язків (том 2 а.с. 13-15);

-протоколом огляду місця події від 30.09.2024 із фототаблицями до нього, яким оглянуто залу судових засідань 1Б1 Богунського районного суду м. Житомира, що за адресою: м. Житомир, площа Соборна, 1 (том 2 а.с. 9-12);

-заявою Голови Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_20 від 30.09.024 про надання дозволу на проведення огляду місця події (том 2 а.с. 8);

-заявою ОСОБА_9 від 01.10.2024 про залучення його до провадження як потерпілого, у зв`язку з заподіянням кримінальним правопорушенням шкоди (том 2 а.с. 16);

-наказом № 92 від 15.03.2021 про переведення прокурора Житомирської місцевої прокуратури Житомирської області ОСОБА_9 на посаду прокурора Житомирської окружної прокуратури Житомирської області з 15.03.2021 (том 2 а.с. 35);

-наказом № 44 від 19.07.2025 про розподіл обов`язків між працівниками Житомирської окружної прокуратури (том 2 а.с. 39-43);

-довідкою Житомирської обласної прокуратури про те, що ОСОБА_9 станом на 30.09.2024 на лікарняному чи у відпустці не перебував (том 2 а.с.36);

-постановою заступника прокурора області від 17.01.2019 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000697 про обвинувачення ОСОБА_10 , до складу якої включено прокурора ОСОБА_9 , який затвердив обвинувальні акти у зазначених кримінальних провадженнях (том 2 а.с. 44-45);

-копією вироку у кримінальному провадженні № 0000697 від 07.06.2013 про обвинувачення ОСОБА_10 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, яким ОСОБА_10 визнано винуватим та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі (том 2 а.с. 28-32);

-

-документи, надані в порядку тимчасового доступу до речей і документів, судової справи № 295/13886/13 по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 345 КК України (том 2 а.с. 105-190);

-відтвореним відеозаписом судового засідання Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2024 у справі 295/13886/13-к (том 2 а.с. 191), на якому зафіксовано проголошення колегією судді вироку стосовно ОСОБА_10 за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України від 30.09.2024;

Окрім того судом досліджено: рапорт на лінію 102, із якого вбачається, що 30.09.2024 о 11:27 год. за адресою: м. Житомир, площа Соборна, 1, прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 повідомив, що щойно у залі суду під час засідання йому погрожував фізичною розправою обвинувачений ОСОБА_10 (том 2 а.с.7); повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 345 КК України від 19.11.2024 (том 2 а.с. 59-61); рапорти слідчих, документи на підтвердження забезпечення ОСОБА_10 правом на захист, характеризуюючі особу обвинуваченого дані, а саме: характеристику, довідку про заохочення та стягнення засудженого, довідку про судимість обвинуваченого (том 2 а.с. 68-69, 72-74); протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (том 2 а.с. 199-210) тощо, які не є доказами за визначенням, однак містять відомості процесуального характеру, тому враховуються судом при вирішенні питання про допустимість здобутих під час досудового розслідування доказів.

Ухвалою суду від 05.08.2025 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про призначення амбулаторної судової психологічо - психіатричної експертизи у зв`язку з безпідставністю її вимог (т. 3 а.с. 3-6).

Судом відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про відвід секретаря судових засідань та прокурора (т. 3 а.с. 75-80).

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, здобуті у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, порушень вимог статтей 87 та 99 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено, тому суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Письмові документи, які мають доказове значення в розумінні ст. 84 КПК України, містять фактичні дані, що отримані з дотриманням встановленого порядку, є достатніми і беззаперечними, підтверджують вину обвинуваченого та доводять обставини кримінальних правопорушень у межах висунутого обвинувачення, а тому суд покладає їх в обґрунтування обвинувального вироку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Клопотання захисника про визнання недопустимими протоколу огляду місця події від 30.09.2024, складеного слідчим ОСОБА_21 за участю понятих і спеціаліста, заяви голови Богунского районного суду м. Житомира від 30.09.2024, а також довідки начальника кадрової роботи та державної служби Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_22 , очевидної недопустимості яких судом не встановлено та проти задоволення яких заперечував прокурор, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість, суд відхиляє, оскільки шляхом дослідження та аналізу їхнього змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження встановлено достовірність вказаних доказів, які є належними і допустимим та відповідають вимогам КПК України, з огляду на наступне (том 3 а.с. 46-50).

Зважаючи на позицію сторони захисту, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо (абз. 5 п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011).

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас КПК України не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам).

За змістом ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд також враховує правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 17.10.2023 у справі № 455/844/16-к, що при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування.

Отже, визнавати недопустимими слід лише ті докази, які отримані внаслідок процесуальних порушень, які призвели до істотного порушення прав і свобод людини, або якщо допущені при збиранні доказів порушення викликали сумніви у їх достовірності, і ці сумніви не вдалось усунути у справедливому змагальному судовому процесі.

За змістом частин 1, 3 ст. 234 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Судом встановлено, що огляд місця події зали судових засідань Богунського районного суду м. Житомира, проведений слідчим ОСОБА_21 30.09.2024 у період часу з 12 год. 32 хв. до 13 год. 00 хв. за участю понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_4 і спеціаліста ОСОБА_24 , із дотриманням вимог процесуального закону за наявності відповідного дозволу голови суду, тому протокол цієї слідчої дії є допустимим доказом, оскільки ґрунтується на законі.

Суд у своїй ухвалі від 31.10.2025 (а.с. 75-77) звертав увагу сторони захисту на те, що відповідно до п. 2.7 Правил пропуску осіб до будинку (приміщень) Богунського та Корольовського судів м. Житомира, затверджених наказом Богунського та Корольовського судів м. Житомира від 04.02.2020 № 2-З/З/О-С, працівники апаратів судів, інших органів та установ системи правосуддя пропускаються до будинку (приміщень), в яких вони працюють в робочі дні та години за пред`явленням службового посвідчення, тобто без їх реєстрації у вказаному журналі. Саме тому на адвокатський запит захисником отримано відповідь ТУ ДСА в Житомирській області про те, що записи про прибуття до приміщення суду 30.09.2024 понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_4 , які є працівниками апарату суду, відсутні.

Водночас заява про надання дозволу на огляд зали судових засідань 1Б1 Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2024 голови вказаного суду, який у відповідності до ст. 24 Закону України «Про судоустріи? і статус суддів» є представником суду як органу державноі? влади у зносинах з іншими органами державноі? влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, є достатньою правовою підставою для проведення відповідної слідчої дії.

Відповідно до ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У суду відсутні сумніви у достовірності інформації, вказаної в офіційній довідці начальника кадрової роботи та державної служби Житомирської обласної прокуратури, скріпленої печаткою, наданої на запит слідчого, про те, що прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 не перебував у відпустці чи на лікарняному станом на 30.09.2024 та вважає, що надання на підтвердження цього надання витягу з табелю робочого часу не є обов`язковим. Водночас перебування потерпілого на роботі підтверджується вироком суду від 30.09.2024, проголошеного за його участю, що зафіксовано на відтвореному відеозаписі судового засідання.

Оскільки наведені захисником доводи стосовно недопустимості зазначених документів не впливають на їх доказову силу і не спростовують зазначеної в них інформації, є проявом надмірного формалізму, тому суд вважає їх безпідставними та необгрунтованими, відхиляючи клопотання про визнання вищевказаних доказів недопустимими.

Покази потерпілого, які є незмінними та логічними, судом беруться до уваги, як такі, що підтверджуються іншими здобутими органом досудового розслідування та дослідженими під час розгляду справи доказами, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , що узгоджуються між собою, а також доводяться іншими наявними в матеріалах справи документами.

Допитані у судовому засіданні свідки одноголосно підтвердили, що обвинувачений вчинив погрозу насильством стосовно прокурора, як працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним службових повноважень, поєднану з брутальною лайкою. При цьому потерпілий ОСОБА_9 сприймав такі погрози як реальні, оскільки ОСОБА_10 раніше неодноразово засуджений за насильницькі тяжкі та особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи, водночас вирок суду, яким останньому призначено покарання у виді позбавлення волі на час вчинення погроз не набрав законної сили.

Від допиту свідка ОСОБА_25 сторона захисту відмовилась.

Дослідженими у судовому засіданні письмовими матеріалами, показами потерпілого та свідків спростовано твердження обвинуваченого про домовленість із прокурором щодо міри покарання, існування якої не підтверджено жодними доказами, тим більше прокурор за жодних обставин не міг домовлятися з ОСОБА_10 щодо міри його покарання, оскільки вирішення даного питання є виключно дискреційними повноваженнями суду.

Таким чином, враховуючи досліджені письмові документи, показання потерпілого і свідків, суд критично оцінює показання обвинуваченого, надані під час розгляду справи, які є непереконливими, тому викликають сумніви в їх істинності та правдивості, тому невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, суд розцінює як обрану ним захисну позицію з метою уникнення відповідальності, що також свідчить про неусвідомлення ним соціального негативу вчиненого ним кримінального правопорушення.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду доводи скарги захисника у порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність прокурора, поданої 31.03.2025 під час підготовчого судового засідання, зміст якої полягав у неприйнятті прокурором належного процесуального рішення у формі постанови за результатами розгляду її клопотання від 20.01.2025, отриманого Житомирською обласною прокуратурою 21.01.2025, про відновлення досудового розслідування даного кримінального провадження, з огляду на наступне ( том 2 а.с. 106-113)

Встановлено, що 14.01.2025 у порядку ст. 290 КПК України прокурором доручено слідчому повідомити підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів, яке отримане останньою цього ж дня, факт чого нею підтверджено, зокрема, в її скарзі. 21.01.2025, тобто у день надходження скарги, завершено ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003067 від 01.10.2024 про обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 345 КК України у той же день направлено до Богунського районного суду м. Житомира, про що адвокату надано відповідь відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на наведене, твердження захисника, викладені у скарзі від 30.03.2025 щодо неповноти досудового розслідування, спростовані дослідженими судом доказами, тому правові підставі для задоволення скарги відсутні. Водночас суд зауважує, що ОСОБА_10 був забезпечений правом на захист і сторона захисту не була обмежена в реалізації своїх прав ініціювати під час судового провадження клопотання про проведення слідчих (розшукових дій) у порядку, викзначеному КПК України.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні та зіставленні всіх фактичних обставин кримінального провадження, керуючись законом та правосвідомістю, оцінюючи кожний доказ із точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів їх достатності та взаємозв`язку у відповідності до ст. 94 КПК України, дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_26 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує умисні дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 345 КК України, як погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу - прокурора ОСОБА_9 , а також щодо його близьких родичів, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Згідно з положенням ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередженняновихзлочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями статей 65 - 67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у п. п. 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує, що відповідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, є нетяжким злочином проти авторитету органів державної влади.

Крім того, суд бере до уваги обставини, характер та ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_26 , відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на даний час відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі за умисний злочин проти життя та здоров`я, непрацюючий, одружений, який має неповнолітню дитину, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, характеризується негативно, на обліку у спеціалізованих медичних установах не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Окрім того, суд враховує позицію щодо міри покарання потерпілого, який внаслідок протиправних дій обвинуваченого отримав емоційний стрес і моральні страждання.

З огляду на характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, зважаючи на відомості про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обтяжуючої покарання обставини, враховуючи позицію державного обвинувача та зважаючи на те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, суд обирає ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів, а також не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Згідно з ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарань» якщо складаються покарання у виді довічного позбавлення волі і будь-яке інше, то остаточне покарання визначається шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі.

На підставі частин 1, 2 ст. 71 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2024, ОСОБА_10 слід визначити остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Оскільки ОСОБА_10 відбуває покарання за попереднім вироком суду, підстави для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеноговище, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі частин 1, 2 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, покаранням за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2024 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1