Справа №753/7206/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5093/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000004 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Краматорського р-ну, Донецької обл., громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 24.10.2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі, 25.09.2024 звільнений з Білоцерківської ВК Київської обл. № 35 по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у грубомупорушеннігромадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, за наступних обставин.

Так, 20.12.2024 приблизно о 02 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 5-Б, вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до приміщення охорони, яке належить ОСОБА_9 , що знаходиться на паркувальному майданчику за вище вказаною адресою та наніс два удари лівою рукою по вікну, в результаті чого спричинив пошкодження у вигляді розбитого скла.

Після чого, ОСОБА_7 не реагуючи на неодноразові зауваження свідка ОСОБА_10 , маючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, почав безпідставно виражати нецензурну лайку в його бік та демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, діючи умисно та з особливою зухвалістю пригнув на дах автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , чим спричинив пошкодження у вигляді вм`ятини та наніс декілька ударів обома ногами по лобовому склі, в результаті чого пошкодив скло.

Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Вказує, що матеріальна шкода ним відшкодована, судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, разом з тим з урахуванням судимостей призначено йому найбільш суворе покарання за санкцією інкримінованої статті.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального проступку, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

ОСОБА_7 в присутності захисника погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акта без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У зв`язку з чим обвинувальний акт розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, а тому вирок переглядається лише у межах доводів апеляційної скарги щодо неправильного призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_7 , то при вирішенні даного питання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно статті 66 КК України визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Однак обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 умисного кримінального правопорушення проти громадського порядку і моральності та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.

Зважаючи на положення ст. 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального проступку та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги обвинуваченим, об`єктивно відсутні інші обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого щодо суворості призначеного судом покарання спростовуються висновком суду, зазначеним у оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок через три місяці після відбуття покарання за попереднім вироком, крім того відомості про те, що він працює в матеріалах кримінального провадження відсутні, у зв`язку з чим призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу є неможливим.

Інші доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, свідчать про можливість застосування до останнього покарання у виді штрафу, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст. 55, 65, 66 КК України.

На підставі наведеного апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя