ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21.06.2024, Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку 2 (два) роки;

11.09.2025, Солом`янським районним судом м. Києва за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 28.03.2025, приблизно 0 12:30 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку N? 21 по бульвару Чоколівському в м. Києві, точний час та місце під час досудового розслідування не встановлено, на тротуарі знайшов частину блістера із трьома таблетками білого кольору загальною масою 1,479г, і які, відповідно до висновка експерта №199/8 від 01.04.2025 місять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) (таблиця ІІ список N?l Переліку наркотичних засобів та рослини, обіг яких обмежено, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 N?770), загальною масою метадону (фенадону) 0,065 г.

Усвідомлюючи, що всередині вказаної вище частини блістеру може міститися наркотичний засіб, обіг якого обмежено, а його придбання та зберігання є незаконним, поклав його до лівої кишені спортивної кофти, в яку він був одягнений, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб для власного вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_4 , зберігаючи при собі вищевказану частину блістеру з таблетками білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, направився пішки по бульвару Чоколівському в м. Києві у власних справах, чим здійснив незаконне зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Цього ж дня, а саме: 28.03.2025 о 12:34 годині, коли він перебував за адресою: м. Київ, вул. Чоколівський, 21, його зупинено працівниками поліції, яким він добровільно повідомив, що має при собі, у лівій кишені спортивної кофти, в яку він був одягнений, частину блістеру із трьома таблетками білого кольору, який у подальшому, в період часу з 13:31 години до 13:38 години, у нього вилучено під час затримання та проведення особистого обшуку на підставі ст. 2982 та ч. 3 ст. 298-2 КПК України.

Метадон (фенадон), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року N?770 (зі змінами) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список N? 1» «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ» «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу N? 634 від 29.07.2010 року Міністерства охорони здоров?я України, «Про внесення змін до наказу МОЗ від 01.08.2000 N? 188» встановлено що до 0,02 г метадону (фенадону є невеликим розміром, від 1,60 до 20,0 г € великим розміром, 20,0 і більше є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю розкаявся.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжуючі покарання. ОСОБА_4 раніше судимий, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії не тяжкого, також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність тяжких наслідків від злочину.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який ніде не працює, в період воєнного стану не займався жодною суспільно корисною працею, не одружений, посередньо характеризується, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до статті 66 КК України, відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи- воно має буду законним, пропорційним(не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 діяння є не тяжким злочином, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення в межах санкції ч. 2ст. 309 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив вищевказаний злочин, будучи судимим 11.09.2025 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один місяць).

Відповідно до ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд застосовує принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, з урахуванням наведених вище положень ст. 70 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За таких обставин, суд вважає необхідним, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушь шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначене цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2025 р.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за правилами ст. 69 КК України, не зважаючи на його щиросердне каяття, - відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373-376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, яке призначене цим вироком, більш суворим, яке призначене ОСОБА_4 за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2025, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Речові докази: наркотичний засіб обіг якого заборонено матадон - масою 0,065 г., який передано до камери схову речових доказів Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 199/8 від 01.04.2025 - 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1