ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2962/25 Справа № 182/4550/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Кривий Ріг

12.11.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2025р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганець, Дніпропетровської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично мешкає в АДРЕСА_2

визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

представника потерпілої адвоката (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Вирок суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі:

- вказує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку порушив право обвинуваченого на захист, оскільки обвинуваченого було допитано у якості свідка, та у подальшому 12.06.2019р., за його участю у якості свідка було проведено слідчий експеримент, який досліджено судом та покладено в обґрунтування його винуватості, при цьому обвинувачений не був повідомлений про можливість скористатися послугами захисника та не роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, що суперечить вимогам ч. 8 ст. 95 КПК України;

- зазначає, що під час досудового розслідування за клопотанням слідчого було проведено автотехнічну експертизу № 11/10.1/595 від 25.06.2019р., при цьому вихідні дані для її проведення не містили вказівку на час доби ніч, видимість та оглядовість вказані як необмежені, що не відповідає дійсності; слідчим було зазначено що автомобіль був справний, хоча на предмет справності автомобіль не досліджувався; у вихідних даних місцем події вказано перехрестя, проте на фотознімках до протоколу про проведення слідчого експерименту вбачається, що місцем ДТП не є перехрестя; тобто вихідні дані для автотехнічної експертизи не відповідають дійсності і є похідними «плодами отруйного дерева»;

- вказує, що суд першої інстанції відхилив показання обвинуваченого, що він під час руху намагався об`їхати люк на дорозі, вважаючи такі показання спробою ухилитися від покарання, та прийняв показання потерпілої, яка відповідно до висновку СМЕ № 354 від 25.06.2019р. перебувала у стані алкогольного сп`яніння 1,9проміле, і її здатність сприймати обставини викликає сумнів;

- вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не було дотримано вимог ст. 62 Конституції України, висновки про винуватість обвинуваченого ґрунтуються на припущеннях, показання обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято до уваги, та сторона обвинувачення не надала достатньо доказів для висновку про винуватість ОСОБА_7 , також є безпідставним висновок суду про справність керованого ОСОБА_7 автомобіля та відсутність перешкод на дорозі на місці ДТП;

- прохає врахувати, що обвинувачений раніше не судимий, з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час, за який він до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- прохає оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачений був повідомлений належним чином, до судового засідання не прибув, причини своєї неявки не повідомив, захисник не заперечив проти розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, та відповідно до вимог КПК України відсутність обвинуваченого не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги захисника.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши обставини кримінального провадження та думки учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника за відсутності обвинуваченого з врахування присутності в залі суду його захисника , що свідчить про належний захист інтересів обвинуваченого.

На думку суду апеляційної інституції, наведене узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 08.11.2005р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст.6 ЄКПЛ, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав про її задоволення, позиції прокурора та представника потерпілої, які кожен окремо заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, прохали вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вироком суду першої інстанції обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 16.03.2019р., приблизно о 01.00год., будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Некрасова з боку вул. Електрометалургіє в напрямку вул. Шевченко в м. Нікополі Дніпропетровської області з пасажиром потерпілою ОСОБА_11 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні вищевказаного автомобіля.

Під час керування т/з «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 обвинувачений, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, нахилившись до низу за мобільним телефоном, відволікся від керування транспортного засобу, втратив контроль над ним, в наслідок чого сталася зміна напрямку його руху праворуч, наїзд правим переднім колесом на нерухому перешкоду, каміння бордюру та зіткнення передньою правою бічною частиною з електричною опорою вуличного освітлення.

В наслідок наїзду правим переднім колесом на нерухому перешкоду, каміння бордюру та зіткнення передньою правою бічною частиною з електричною опорою вуличного освітлення зіткнення, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді тяжкої політравми, травматичного шоку II ступеня, закритої травми грудної клітини, правобічного гідротораксу змішаного об`єму, закритого уламкового перелому середніх третин обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця, перелому лівої бічної маси хрестця, перелому тіла і крила лівої клубової кістки тазу, перелому лівої сідничної кістки тазу з розривом лобкового з`єднання тазу, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, розриву вагіни.

Своїми діями водій обвинувачений грубо порушив вимоги п.п. 1.3; 1.5; 2.3 б); 2.9; 12.1 ПДР України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, шо перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 11/10.1/595 від 25.06.2019р., невиконання вимог п. 12.1 ПДР України обвинуваченим знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 354 від 26.06.2019 року, потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої політравми, травматичного шоку II ступеня, закритої травми грудної клітини, правобічного гідротораксу змішаного об`єму, закритого уламкового перелому середніх третин обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця, перелому лівої бічної маси хрестця, перелому тіла і крила лівої клубової кістки тазу, перелому лівої сідничної кістки тазу з розривом лобкового з`єднання тазу, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, розриву вагіни. Виявлені тілесні ушкодження розглядаються у сукупності і відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 л,м,н,о Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, або від ударів об такі предмети, можливо під час дорожньо-транспортної події у пасажира легкового автомобіля в умовах зіткнення останнього зі стаціонарним об`єктом.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що допитаний судом першої інстанції обвинувачений свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, та показав 15.03.2019р. святкували день народження подруги. 16.03.2019р. о 02:00год. він разом з потерпілою поїхав до магазину «АТБ» для придбання спиртних напоїв. Підчас руху на автомобілі сталось, так що він намагався уникнути перешкоду люк. Об`їжджаючи люк, він не впорався з керуванням, та зачепив бордюр. Рухаючись за кермом перебував у нетверезому стані. Потерпіла сиділа на передньому пасажирському сидінні. Зіткнення відбулося правою сторону автомобіля. Ніяких «викрутасів» чи «змійок» на дорозі не робив. Швидкість автомобіля була приблизно50-60км/год. Відстань, з якої він побачив перешкоду, не пам`ятає. Побачивши, почав крутити кермо вправо. Які у той день були погодні умови не пам`ятає. Після ДТП приходив до потерпілої в лікарню, та купував ліки приблизно на 1500-2000грн., які сказав лікар. Також розмовляв з її батьками, які відмовились від часткової допомоги. Хотіли одразу отримати всю суму компенсації у розмірі 5000доларів США. Під час руху на автомобілі, до моменту ДТП, телефон з «торпеди» авто можливо і падав на підлогу, але він не намагався його підняти. Які саме ліки він купляв, не пам`ятає. Чи складались на місці ДТП якісь медичні документи, щодо отриманих тілесних ушкоджень, не пам`ятає. Слідчому, під час допиту, казав, що намагався об`їхати люк, але під час слідчого експерименту на це не вказав.

Суд апеляційної інстанції встановив, що суд першої інстанції дослідивши показання обвинуваченого щодо часткового визнання своєї винуватості, не прийняв їх до уваги та вважав винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведеною сукупністю належних та допустимих доказів, які були досліджені та оцінені безпосередньо в судовому засіданні відповідно до вимог ст.ст. 87, 91, 94 КПК України.

Суд першої інстанції розцінив показання обвинуваченого щодо часткового визнання своєї винуватості намаганням уникнути відповідальності за вчинене, та такими, що спростовуються сукупністю досліджених та оцінених доказів, визнаних судом належними, допустимими та достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Свої висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України суд першої інстанції обґрунтував доказами, якими є:

- рапорт помічника чергового Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 16.03.2019р., яким підтверджується, що 16.03.2019р було отримано заяву, яку зареєстровано до журналу ЄО за № 6515 від 16.03.2019р. про факт ДТП з травмованими, відповідно до заяви 16.03.2019р. о 02-32год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.03.2019р. в м. Нікополь, вул. Некрасова, на перехресті вул. Шевченка, біля магазину «Варус», потерпілу, збив авто «ВАЗ 2107», зеленого кольору, 564-57ХА. Діагноз: полі травма, травматичний шок 2 ступеню, закритий перелом середньої третини правого стегна, закритий перелом обох кісток нижньої третини гомілки. Потерпілу було госпіталізовано до лікарні № 1 до реанімаційного відділення.

( а.п. 8)

- протокол огляду місця ДТП вiд 16.03.2019р., яким підтверджується, що місцем ДТП є перехрестя вул. Некрасова навпроти магазину «Варус» в м. Нікополь та вул. Шевченка. Погодні умови: без опадів. Напрямок проведення огляду: від вул. Шевченка до вул. Електрометалургів в м. Нікополь. Вид події: виїзд ТЗ за межі проїзної частини дороги. Проїзна частина горизонтальна ділянка. Вид та стан покриття: асфальтоване, чисте, сухе. Нерівності та пошкодження дорожнього покриття відсутні. Дорожнє покриття загальною шириною 10,8 м. Число смуг для руху дві. Дорожня розмітка відсутня. Спосіб регулювання руху на цій ділянці не регулюється. Дорожні знаки відсутні. Об`єкти, що обмежують оглядовість відсутні. Сліди, що свідчать про переміщення об`єктів на місці пригоди після ДТП до початку огляду, відсутні. На автомобілі ВАЗ 2107 д.з. НОМЕР_2 має локалізацію пошкоджень, а саме: деформація правої частини капоту, переднього бамперу, крила, деформації передніх фар та лобового скла. До протоколу огляду долучено план-схему та фото таблицю ДТП.

( а.п. 9-25)

- висновок судово-медичної експертизи № 354, яку розпочато 25.06.2019р. та закінчено 26.06.2019р., якою підтверджується, що згідно медичних документів потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої полі травми, травматичного шоку ІІ ступеня, закритої травми грудної клітини, правобічного гідротораксу змішаного об`єму, закритого уламкового перелому середніх третин обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому поперечного відростку 5-го поперекового хребця, перелому лівої бічної маси хрестця, перелому тіла і крила лівої клубової кістки тазу, перелому лівої сідничної кістки тазу з розривом лобкового з`єднання тазу, закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, розриву вагіни.

Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів чи їх частин, або від ударів об такі предмети зі значною силою (швидкістю). Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному в ухвалі суду.

Виявлені тілесні ушкодження розглядаються у сукупності і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно пп. 2.1.3 л, м, н, о Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Виявлені тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися під час дорожньо-транспортної пригоди у пасажира легкового автомобіля в умовах зіткнення останнього зі стаціонарним об`єктом.

Згідно медичних документів потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння на час госпіталізації (концентрація алкоголю у видихаємому повітрі 1,9проміле).

( а.п. 52-54)

- висновок судово-медичної експертизи № 296, яку розпочато 04.06.2019р. та закінчено 06.06.2019р., якою підтверджується, що у обвинуваченого виявлене тілесне ушкодження у вигляді забитої рани обличчя відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я ( згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого твердого предмету, або від удару об такий предмет, можливо об виступаючі частини всередині салону автомобіля при керуванні транспортним засобом в умовах ДТП.

Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному в ухвалі суду.

Згідно наданої медичної картки амбулаторного хворого КЗ «нікопольської МЛ № 1» травматологічного пункту є запис від 16.03.2019р.: «Алконт-2,8 проміле».

( а.п. 64-65)

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.06.2019р., яким підтверджується, що обвинувачений у якості свідка, за участю двох понятих, за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченка, буд. 223, розповів про обставини вчинення ДТП. Зауважень та доповнень від учасників не надходило. До протоколу додано план-схему та фото таблицю.

(а.п. 66-70)

- висновок експерта №11/10.1/595 від 25.06.2019р., відповідно до якого в даній дорожній обстановці обвинувачений, як водій автомобіля «ВАЗ 2107», повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України.

Технічна можливість уникнути даної ДТП для обвинуваченого, як водія автомобіля «ВАЗ 2107» визначалась виконанням ним вимог п. 12.1 ПДР України, і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх.

При заданому механізмові події, дії обвинуваченого, як водій автомобіля «ВАЗ 2107» не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР, що з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП

(а.п. 80-81)

Допитана судом першої інстанції потерпіла показала, що 15.03.2019р. вона разом з друзями, у тому числі у обвинуваченим, святкували день народження подруги. 16.03.2019р. приблизно о 02-00год., коли закінчились спиртні напої, вона разом з обвинуваченим поїхали в магазин «АТБ», що розташований на «Кристалі». Рухались на автомобілі «Жигулі», чорного кольору у напрямку вул. Шевченка та вул. Електрометалургів. Біля магазину «Варус», точної адреси вона не пам`ятає, сталось ДТП. Перед ДТП водій почав крутити рулем, робити «викрутаси», «змійку». Вона просила цього не робити. Він перестав, але під час руху у обвинуваченого з «торпеди» в машині мобільний телефон впав на підлогу, і він за ним нахилився. Під час цього кермо почало вести в праву сторону, де була електроопора. Що було далі вона не пам`ятає. В автомобілі вона сиділа на передньому пасажирському сидінні. Зіткнення відбулося правою стороною машини, там де вона сиділа. Зазначені в обвинувальному акті, отримані неї травми, відповідають дійсності. Обвинувачений за кермом перебував у нетверезому стані, вона також. Швидкості руху автомобіля вона не знає, але припустила, що вона могла бути приблизно 60-70 км/год. Обвинувачений за весь проміжок часу, поки вона лікувалась, нічого не відшкодував. Наголосила на тому, що на дорозі не було ніякої перешкоди люка чи ями. Їй відомо, що обвинувачений один раз купляв ампулу антибіотика, яка на той час коштувала приблизно 220 грн., інших виплат від обвинуваченого на відшкодування завданої шкоди не було.

Суд першої інстанції після безпосереднього дослідження у судовому засіданні та аналізу сукупності всіх зібрані у справі доказів вважав, що винуватість обвинуваченого повністю доведена, досліджені та оцінені докази є належними, допустимими та достовірними, отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За висновком суду першої інстанції досліджені докази є взаємозв`язаними між собою, та є достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується та вважає їх правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин викладених у вироку

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 91 КПК України належним чином, ґрунтуючись на належних, допустимих та достовірних доказах правильно встановив подію кримінального правопорушення, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений 16.03.2019р., приблизно о 01.00год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи необережно, керуючи технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ-2107» р/н НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Некрасова з боку вул. Електрометалургіє в напрямку вул. Шевченко в м. Нікополі Дніпропетровської області з пасажиром потерпілою ОСОБА_11 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні вищевказаного автомобіля, порушив вимог п.п. 1.3; 1.5; 2.3 б); 2.9; 12.1 ПДР України, та не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, нахилившись до низу за мобільним телефоном, відволікся від керування транспортного засобу, втративши контроль над ним, внаслідок чого сталася зміна напрямку його руху праворуч, наїзд правим переднім колесом на нерухому перешкоду, каміння бордюру та зіткнення передньою правою бічною частиною з електричною опорою вуличного освітлення, а саме сталася ДТП, в наслідок якої потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції встановив винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, яка підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та оцінених доказів.

Також суд першої інстанції форму вини обвинуваченого визнав як необережну.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо подій кримінального правопорушення правильними, а наведене в мотивувальній частині вироку обґрунтування про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України таким, що відповідає вимогам кримінального - процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку порушив право обвинуваченого на захист, оскільки обвинуваченого було допитано у якості свідка, та у подальшому 12.06.2019р., за його участю у якості свідка було проведено слідчий експеримент, який досліджено судом та покладено в обґрунтування його винуватості, при цьому обвинувачений не був повідомлений про можливість скористатися послугами захисника та не роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, що суперечить вимогам ч. 8 ст. 95 КПК України є необґрунтованими за таких підстав.

Так відповідно до ч. 1 ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена надавати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитись відповідати на запитання, а вчинення дій всупереч всієї заборони має визнаватись істотним порушенням прав людини і основоположних свобод. Тобто законодавець забороняє стороні обвинувачення вчиняти дії спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цієї заборони має визнаватись істотним порушенням прав людини основоположних свобод.

Так п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відомості про ДТП надані обвинуваченим в якості свідка, і відображені у подальшому у проведеному під час слідчому експерименті, не суперечать його показанням, наданим у судовому засіданні під час судового розгляді в суді першої інстанції, проте визнані судом недостовірними, та способом ухилення від покарання.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що показання обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту за його участі у якості свідка фактично не використовувались експертом при проведенні експертизи, оскільки у вказаний експертизі наведені висновки про дотримання обвинуваченим вимог ПДР з урахуванням місця ДТП та наслідків ДТП.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що версія обвинуваченого щодо необхідності об`їзду люку була висловлена лише у судовому засіданні, та під час досудового розслідування обвинувачений зазначав, що відволікся від керування.

Наведене узгоджується із показаннями потерпілої в суді, яка підтвердила, що обвинувачений відволікся від керування транспортним засобом, піднімаючи телефон, який впав на підлогу.

Отже, з урахуванням зазначеного вище, призначення експертизи з використанням показань обвинуваченого, які були надані ним у якості свідка при проведенні слідчого експерименту, не є підтвердженням про істотні порушення прав людини і основоположних свобод та обмеження права обвинуваченого на захист.

Доводи апеляційної скарги захисника, що під час досудового розслідування за клопотанням слідчого було проведено авто технічну експертизу № 11/10.1/595 від 25.06.2019р., при цьому вихідні дані для її проведення не містили вказівку на час доби ніч, видимість та оглядовість вказані як необмежені, що не відповідає дійсності; слідчим було зазначено що автомобіль був справний, хоча на предмет справності автомобіль не досліджувався; у вихідних даних місцем події вказано перехрестя, проте на фотознімках до протоколу про проведення слідчого експерименту вбачається, що місцем ДТП не є перехрестя; тобто вихідні дані для автотехнічної експертизи не відповідають дійсності і є похідними «плодами отруйного дерева», є безпідставними, оскільки наведені вихідні дані не мають істотного значення для висновків експертизи з урахуванням фактичних обставин справи.

Так стан алкогольного сп`яніння, в якому перебував обвинувачений при керуванні транспортним засобом, не має визначального значення, чи сталося таке керування вдень, чи вночі, оскільки наслідком цього є істотне порушення вимог ПДР керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, відповідно до фактичних обставин справи, причиною ДТП є втрата керованості автомобіля нетверезим водієм внаслідок власних недбалих дій, а не інші перешкоди.

Щодо доводів, що слідчим було зазначено що автомобіль був справний, хоча на предмет справності автомобіль не досліджувався, вони є також неслушними, оскільки встановлено, що автомобіль під керування нетверезого обвинуваченого рухався своїм ходом, що не заперечується жодним з учасників кримінального провадження, та зокрема стороною захисту. Та подія ДТП сталася внаслідок неналежного виконання обвинуваченим обов`язків водія при керуванні транспортним засобом, що підтвердила в своїх показаннях потерпіла.

Щодо доводів захисника, що у вихідних даних місцем події вказано перехрестя, проте на фотознімках до протоколу про проведення слідчого експерименту вбачається, що місцем ДТП не є перехрестя, то вони також є неспроможними, оскільки подія ДТП відбулась не з причин порушення порядку перетину перехрестя, чи неналежними умовами його облаштування, наявністю інших учасників руху, а виключно з причини, пов`язаної діями нетверезого обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції відхилив показання обвинуваченого, що він під час руху намагався об`їхати люк на дорозі, вважаючи такі показання спробою ухилитися від покарання, та прийняв показання потерпілої, яка відповідно до висновку СМЕ № 354 від 25.06.2019р. перебувала у стані алкогольного сп`яніння 1,9проміле, і її здатність сприймати обставини викликає сумнів, є неспроможними з урахуванням наступного.

Так сторона захисту ставить під сумнів показання потерпілої щодо дій обвинуваченого, які стали причиною ДТП, внаслідок якої потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, посилаючись на стан алкогольного сп`яніння, який мав показник 1,9проміле, та підтверджений наведеною вище експертизою.

Сторона захисту вважає, що такий стан алкогольного сп`яніння перешкодив потерпілій сприймати обставини подій, та її показання щодо обставин події, та зокрема дій обвинуваченого при керування транспортним засобом, викликає сумнів. При цьому захисник у даному випадку надає перевагу показанням обвинуваченого, вважаючи їх правильними, та зокрема, що обвинувачений намагався об`їхати перешкоду на дорозі люк, внаслідок чого і сталася ДТП.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що за результати медичного обстеження обвинуваченого згідно наданої медичної картки амбулаторного хворого КЗ «Нікопольської МЛ № 1» травматологічного пункту є запис від 16.03.2019р., відповідно до якого стан, алкогольного сп`яніння обвинуваченого становив 2,8 проміле, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 296 від 06.06.2019р.

З наведеного вбачається, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого був більш тяжким, ніж стан алкогольного сп`яніння потерпілої, що за версією сторони захисту, також могло вплинути на правильність сприйняття обставин події, при цьому версія обвинуваченого щодо необхідності об`їхати люк на дорозі в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції при розгляді справи не було дотримано вимог ст. 62 Конституції України, висновки про винуватість обвинуваченого ґрунтуються на припущеннях, показання ОСОБА_7 не прийнято до уваги, та сторона обвинувачення не надала достатньо доказів для висновку про винуватість ОСОБА_7 , є безпідставним висновок суду про технічну справність керованого ОСОБА_7 автомобіля та відсутність перешкод на дорозі на місці ДТП, є також неспроможними з урахуванням наведеного вище.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, є сумнівним, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, який становив 2,8 проміле, дозволяв йому об`єктивно та реально сприймати стан дорожнього покриття та наявність ймовірних перешкод на ньому, які слід об`їхати.

Також слід наголосити, що версія сторони захисту про необхідність обвинуваченому нібито об`їхати люк на дорожньому полотні, нічим не підтверджена, при цьому необхідність такого об`їзду (відсутність люка, його пошкодження тощо) стороною захисту не зазначається, жодного доказу про наявність люка на відрізку дороги, де сталася ДТП, не надано.

Слід наголосити, що зазвичай, каналізаційний люк, який розташовується на проїзній частині облаштовується у такий спосіб, що не перешкоджає вільному проїзду по ньому без додаткових маневрів.

Доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений раніше не судимий, з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час, за який він до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є також неслушними, оскільки судом першої інстанції при призначені обвинуваченому виду та розміру кримінального покарання наведені вище відомості про особу обвинуваченого враховані належним чином, та на переконання суду апеляційної інстанції, призначені обвинуваченому вид та розмір покарання у повному обсязі відповідають вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений керуючи транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 2107», який хоча й був технічно справним, порушив вимоги ПДР, внаслідок чого сталася ДТП, якою потерпілій спричинено тяжкі тілесні ушкодження, при цьому враховано, що особу обвинуваченого, який раніше не судимий, з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час, за який він до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення вчинено необережно, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, на утриманні нікого не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції також була врахована думка представника потерпілої, який в судових дебатах підтримав позицію прокурора в частині призначення суворого покарання. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не було встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачення судом першої інстанції визнано вчинення ним злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння,

Врахувавши наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, при цьому підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання такими, що відповідають вимогам ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням фактичних обставин справи, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та тяжких наслідків кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про скасування оскаржуваного вироку, закриття кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки - залишити без задоволення.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2025р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той самий строк з дня отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді