№ 1-кп/317/597/2025
№ 317/5241/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листиопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в режимі відеоконференції з захисником питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001688 у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Бучанського району Київської області, військовослужбовця, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурором у підготовчому засіданні заявлене клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки на даний момент продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання не заперечив.

Захисник, враховуючи позицію обвинуваченого, просив суд задовольнити клопотання, але виключити з переліку ризиків у даному кримінальному провадженні ризик впливу обвинуваченого на свідків. Зазначив, що такий ризик не підтверджується жодною зі встановлених у кримінальному провадженні обставин. Будь-яка інформація про намагання обвинуваченого вплинути на свідків сторони обвинувачення, в даному кримінальному провадженні відсутня.

Суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов наступних висновків.

Діяння, скоєння якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , відноситься до тяжких злочинів. Враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому, та можливість його впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, міра покарання, встановлена санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, яка інкримінується ОСОБА_5 , становить від трьох до семи років, тобто відповідно до статті 12 КК України цей злочин є тяжким. Вказана обставина створює обґрунтований ризик вважати, що для уникнення покарання, яке може бути призначене судом в тому разі, якщо прокурор під час судового розгляду доведе винність ОСОБА_5 за пред`явленим обвинуваченням, останній може переховуватись від суду. На даний момент жодна з обставин кримінального провадження не свідчить про нівелювання цього ризику, який передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, в даному кримінальному провадженні ще не допитувались свідки, які зазначені в обвинувальному акті та на яких обвинуваченим ОСОБА_5 може бути вчинений вплив. Враховуючи характер обвинувачення та необхідність безпосереднього допиту свідків в суді, що встановлена статтею 23 КПК України, суд не може вважати ризик впливу обвинуваченого на свідків, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, таким, що суттєво зменшився з плином часу. В цій частині суд не може погодитись з доводами захисника щодо відсутності наявності такого ризику, виходячи з наступного.

«Ризик», в розумінні ст. 177 КПК України, за своєю суттю є тією категорією, яка носить імовірнісний характер, тобто фактично може бути тільки припущенням. Оцінка обґрунтованості такого припущення в контексті обставин кримінального провадження покладається на слідчого суддю або суд, які вирішують клопотання щодо запобіжного заходу. В разі абсолютного виявлення ризику (фактичний вплив на свідків) він перестає бути ризиком і вже сам по собі може створювати інші юридичні наслідки.

В даному кримінальному провадженні ризик впливу обвинуваченого на свідків є очевидним. Ступінь такого ризику був оцінений слідчим суддею при обранні 20.09.2025 відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому під час розгляду цього клопотання слідчим суддею ані ОСОБА_5 (який на той час перебував у статусі підозрюваного), ані його захисник проти задоволення клопотання та, відповідно, проти наявних ризиків, не заперечували.

Судом не встановлені обставини, які свідчили б про зменшення або нівелювання цього ризику.

Враховуючи викладене, в даному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд керується приписами ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються за ст. 407 КК України, може бути застосований запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, оскільки питання виду запобіжного заходу, який може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні, фактично вирішено законом у безальтернативний спосіб, суд не з`ясовує питання можливості зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший, так як це буде суперечити прямій нормі закону.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів до 05 січня 2026 року включно, на раніше визначених умовах.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1