Провадження № 1-кс/509/99/26
Справа № 509/2141/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 08.04.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 08.04.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, а саме просить винести ухвалу якою заборонити будь яким особам, організаціям, підприємствам, нотаріусам, державним реєстраторам регіональних бюро державних реєстраторів України та іншим державним реєстраторам вчиняти будь які дії пов`язані із реєстрацією, перереєстрацією, відчуженням, скасування державної реєстраціїречових прав про право власності та речові права на нерухоме майно, яке знаходяться на території Великодолинської сільської ради Одеського району Одеської області, а саме земельні ділянки:

-:02:004:5448 площею 0.1 га;

-:02:004:5447 площею 0.1 га;

-:02:004:5446 площею 0.0999 га;

-:02:004:5445 площею 0.1 га;

-:02:004:5444 площею 0.0998 га;

-:02:004:5443 площею 0.0878 га;

-:02:004:5442 площею 0.0877 га;

-:02:004:5441 площею 0.0879 га;

-:02:004:5457 площею 0.0962 га;

-:02:004:5456 площею 0.0969 га;

-:02:004:5455 площею 0.0951 га;

-:02:004:5454 площею 0.0901 га;

-:02:004:5453 площею 0.1 га;

-:02:004:5452 площею 0.0996 га;

-:02:004:5451 площею 0.0878 га;

-:02:004:5450 площею 0.0876 га;

-:02:004:5449площею 0.0879 га;

-:02:004:5463 площею 0.0995 га;

-:02:004:5464 площею 0.1341 га;

-:02:004:5462 площею 0.0988 га;

-:02:004:5461 площею 0.0996 га;

-:02:004:5460 площею 0.1 га;

-:02:004:5459площею 0.1 га;

-:02:004:5458 площею 0.1 га;

-:02:004:5467 площею 0.0209 га;

-:02:004:5468 площею 0.018 га;

-:02:004:5466 площею 0.0207 га;

-:02:004:5465 площею 0.0151 га.

Своє клопотання прокурор о бгрунтовує наступним.

Слідчим відділення № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000227, відомості про яке 08.04.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви керівництва Квартирно експлуатаційного відділу м. Одеса Міністерства оборони України, щодо вчинення протиправних дій пов`язаних із заволодінням землями Міністерства оборони України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364та ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, крім іншого у заяві зазначено, що невстановленими особами здійснено самозахоплення території військового містечка Іллічівськ-1 (2) за адресою: АДРЕСА_1 , яким присвоєні кадастрові номери::02:004:3426; :02:004:3428; :02:004:3431; :02:004:3427; :02:004:3433; :02:004:3432; :02:004:3434; :02:004:3425; :02:004:3424 та земельні ділянки рішеннями Молодіжненської сільської ради виділені громадянам для ведення садівництва.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, та інші обставини.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.07.06.2021 представником Квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеса Міністерства оборони України видані копії документів, про що складений відповідний протокол отримання речей та документів.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження та долучених до нього документів встановлено, що у 1986 році виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів Квартирно - експлуатаційній частині Одеського району Міністерства оборони України видано державний акт на право користування землею серії Б № 032344, який був зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею за № Р-6-86, у відповідності до якого для задоволення державних потреб землекористувачу надано в безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку 586,5 га, до складу якої, зокрема, увійшла земельна ділянка, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Станом на 1990 рік у зв`язку з втратою чинності державного акту Б № 032344виконавчим комітетом Овідіопольської районної Ради народних депутатів Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району Міністерства оборони України видано державний акт на право користування землею серії Б № 031776, який бу зареєстрований у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 7-а-90 у відповідності до якого для задоволення державних потреб землекористувачу надано в безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку 300,5 га, до складу якої, увійшла земельна ділянка, розташована на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Дослідженням відомостей викладених у Публічній кадастровій карті України встановлено що протягом 2005-2021 роки на земельній ділянці площею 296,8 га, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Б № 031776 від 1990 року надана в безстрокове та безоплатне користування державі України в особі Квартирно-експлуатаційній частині Одеського району Міністерства оборони України поділена на земельні ділянки з цільовим призначенням:07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення для експлуатації та обслуговування фактично існуючих будівель та споруд для проведення відпусток та відпочинку.

Під час досудового розслідування, 17.06.2021 на запит слідчого надійшов лист відповідь Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (Утворена 17 липня 2020 року в результаті об`єднання Великодолинської селищної ради із Молодіжненською сільською радою), до якого долучені копії рішень сесій Молодіжненської селищної ради № 996-V від 06.04.2004, № 993 від 06.04.2005, № 994-IVвід 06.04.2005, № 716-V від 25.05.2007, № 774-V від 17.07.2007 та інших рішень, на підставі яких із земель Міністерства оборони України КЕВ міста Одеси вилучено земельних ділянок із зарахуванням їх до земель запасу Молодіжненської сільської ради (в межах с. Молодіжне).

Так, відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові суду від 12 травня 2021 року у справі №916/1900/16 зазначено, що:

1. Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції Україниземля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

2. За змістом статті 19 ЗК Україниземлі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

3. Статтею 77 ЗК України(у відповідній редакції) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

4. Аналогічне поняття земель оборони наведено також у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", який визначає правові засади і порядок використання земель оборони.

5. Відповідно до статті 84 ЗК Україниу державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

6. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Збройні Сили України» (у відповідній редакції) земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

7. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням МОУ. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

8. Водночас частиною 2 статті 19 Конституції Українипередбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцієюта законами України.

9. Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі № 902/538/14 зазначив, що оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗКвиключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони України.

Як встановили суди попередніх інстанцій на момент прийняття оскаржуваного рішення від 17.07.2007 № 774-V відповідно до статей 13, 77, 84 Земельного Кодексу України, статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 9 Закону України «Про оборону» спірна земельна ділянка належала до державної власності і відносилась до земель оборони.

10. Суд першої інстанції зазначив, що враховуючи вищезазначені положення законодавства, а також вимоги частини 2 статті 145 Господарського кодексу України, відповідно до якої зміна правового режиму майна суб`єктів господарювання здійснюється виключно за рішенням власника у спосіб, передбачений цим Кодексом та іншими законами, то єдиним способом зміни правового режиму земельних ділянок, віднесених за цільовим призначенням до земель оборони, у разі добровільної відмови ними було адресування уповноваженим органам належним чином оформленої відмови, погодженої з Міністерством оборони України та за наявності рішення Кабінету Міністрів України з цього приводу.

Крім того встановлено, що відповідно до земельно - кадастрової карти України та наявної інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що на протязі певного періоду часу, Молодіжненською сільською радою, у порушення Законодавства України, без відповідного дозволу (розпорядження) Кабінету Міністрів України, у порушення Конституції України, Земельного кодексу України та Законів України«Про використання земель оборони»,«Про оборону»,«Про правовий режим майна у Збройних Силах України» здійснили незаконне вилучення із земель наданих у постійне користування Міністерства оборони України земельних ділянок протиправно вилучені земельні ділянки із державної форми власності, із датою внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки від 30.04.2021 про їх реєстрацію до комунальної форми власності Великодолинської сільської ради, з цільовим призначенням: 07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення для будівництва спортивно - оздоровчого комплексу, яким присвоєні кадастрові номери::02:004:5448, площею 0.1 га; :02:004:5447площею 0.1 га; :02:004:5446 площею 0.0999 га; :02:004:5445 площею 0.1 га; :02:004:5444 площею 0.0998 га; :02:004:5443площею 0.0878 га; :02:004:5442 площею 0.0877 га; :02:004:5441 площею 0.0879 га; :02:004:5457 площею 0.0962 га; :02:004:5456площею 0.0969 га; :02:004:5455 площею 0.0951 га; :02:004:5454 площею 0.0901 га; :02:004:5453площею 0.1 га; :02:004:5452площею 0.0996 га; :02:004:5451площею 0.0878 га; :02:004:5450площею 0.0876 га; :02:004:5449площею 0.0879 га; :02:004:5463площею 0.0995 га; :02:004:5464площею 0.1341 га; :02:004:5462площею 0.0988 га; :02:004:5461площею 0.0996 га; :02:004:5460площею 0.1 га; :02:004:5459площею 0.1 га; :02:004:5458площею 0.1 га; :02:004:5467площею 0.0209 га; :02:004:5466площею 0.0207 га; :02:004:5465площею 0.0151 га.

В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд його клопотання без його участі.

Представник власника майна - Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, 30.12.2025 року селищний голова ОСОБА_4 подав письмові пояснення щодо клопотання прокурора, в яких просить відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності прокурора, представника власника майна.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України за рішенням слідчого судді повне фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали клопотання, слічий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у його задоволенні, виходячи з настпуного.

Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області являється власником земельних ділянок комунальної форми власності, на які прокурор просить накласти арешт в кримінальному провадженні, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

Згідно ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено правові підстави, тобто законні підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Проаналізувавши зміст та доводи клопотання прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту земельні ділянки, не відповідає вимогам закону, оскільки сформульоване в ньому обґрунтування прокурора щодо мети накладення арешту на земельні ділянки є помилковим, а також в ньому відсутнє мотивування відносно того, яке доказове значення земельні ділянки мають для кримінального провадження з правовою кваліфікацією наданою органом досудового розслідування обставинам, які є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.

Так, зокрема посилання прокурора в клопотанні про те, що земельні ділянки, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364 та ч.1 ст. 366 КК України є безпідставними, з огляду на таке.

Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України є: складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Та обставина, що земельні ділянки, за версією органу досудового розслідування, перейшли в користування до інших осіб з недотриманням діючого законодавства, а також за допомогою можливого використання завідомо неправдивих офіційних документів, не свідчить про те, що вказані земельні ділянки є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, оскільки в даному випадку предметом цього злочину можуть бути тільки складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів, які надавалися укладення договору оренди.

Що стосується доводів клопотання про те, що земельні ділянки, відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, оскільки ними заволоділи в результаті вчинення злочину, також є безпідставними, оскільки органом досудового розслідування, з урахуванням правової кваліфікації кримінального провадження, розглядається версія щодо зловживання владою або службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, що свідчить про те, що земельні ділянки не можуть бути речовим доказом у даному кримінальному провадження, оскільки не є предметом зазначеного кримінального правопорушення.

Доводи клопотання, що арешт майна необхідний також з метою запобігання в подальшому незаконних дій, пов`язаних з перереєстрацією земельних ділянок, їх відчуженням, переоформленням, продажом, іншою їх втратою, їх зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можутьможуть перешкодити в розслідуванні кримінального провадження, у тому числі вирішення у майбутньому долі цивільного позову Міністерства оборони України в особі розпорядника майна Кабінету Міністрів України, не є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує те, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя та суд повинні діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Накладення арешту на майно також може мати вагомі наслідки і для третіх осіб, а саме для інших фізичних та юридичних осіб, які орендують вказані земельні ділянки.

Таким чином, клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки прокурором не було підтверджено сукупність підстав вважати земельні ділянки речовим доказом кримінального провадження, яке не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, дане майно не є безпосереднім предметом кримінальних правопорушень, що розслідуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 98, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 08.04.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1