Провадження № 1-кс/947/779/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000003 від 10.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 10.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Одеська обласна прокуратура.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відповідно до інформації УСР в Одеській області ДСР НП України за фактом розкрадання коштів службовими особами Південної філії ДП "АМПУ за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «ПРОМБУДКІМ» під час закупівлі робіт по завідомо завищеними цінами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що службовими особами Південної філії ДП «АМПУ» за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «ПРОМБУДКІМ» , розроблено схему розкрадання державних коштів шляхом закупівлі робіт по завідома завищеним цінам.

З цією метою службові особи Південної філії ДП «АМПУ» оголошено та проведено процедури закупівлю робіт з монтажу системи автоматичного обліку енергоресурсів та робіт з реконструкції електричних мереж живлення систем вентиляції та кондиціювання будівель ПФ ДП «АМПУ».

Так, 24.10.2024 року між Південною філією ДП «АМПУ» та ТОВ "ПРОМБУДКІМ" укладено договори на суму 3 млн. 420 тис. грн та 6 млн. 058 тис. грн. відповідно.

Для формування уяви придбання матеріальних ресурсів по ринковим цінам, службові особи ТОВ «Промбудкім» використовувались підконтрольні підприємства такі як ТОВ «КІМ» 41472423, ТОВ «Енерон Груп», ТОВ «ІСГРУППЛЮС» , ТОВ «ІС ГРУПП», ТОВ «Діфок» та інші з метою прикриття незаконної діяльності, яка направлена на здійснення фінансово-господарських операцій по привласненню державних коштів.

Суттєво завищені ціни в ході укладання договору між Південною філією ДП «АМПУ» та ТОВ "ПРОМБУДКІМ" ЄДРПОУ на наступне обладнання:

-CMе3000 TCP/IP M-Bus Master максимальна вартість яких складає приблизно 75 000 грн., в України, а за її межами вартість становить близько 400 євро. (113 594 грн. без ПДВ відповідно до договірної ціни);

-пристрій безперебійного живлення EATON 5SC 1000VA RM 2U (5SC1000IR) максимальна вартість якого складає приблизно 30 000 грн. (42 978 грн. відповідно до договірної ціни);

-ПО Windows Server 2022 Standard максимальна вартість якого складає приблизно 75 000 (131551 грн. без ПДВ відповідно до договірної ціни);

-сервер НР (P50751- B21/V1-4-1) максимальна вартість якого складає приблизно 140 000 грн. (172774 грн. без ПДВ відповідно до договірної ціни).

Так згідно наявних даних перетворювач CMe3000 TCP/IP M-Bus Master у кількості 16 одиниць ТОВ «Промбудкім» придбало у ТОВ «Діфок» за ціною 2 181 016 грн., яке в свою чергу здійснило їх імпортне постачання від підприємства нерезидента Pamir Group Естонія директором та засновником якого виступає директор ТОВ «Промбудкім» ОСОБА_4 , за ціною 39671 євро, що з урахуванням розмитнення становить 2 090 208 грн., крім того

ТОВ «Промбудкім» по завищеним цінам здійснювало придбання устаткування у ТОВ «ІС ГРУПП» 40352311 на суму 569 тис. грн., а саме примірники програмного забезпечення та джерела безперебійного живлення.

В ході досудового розслідування 12.08.2025 в НДІСЕО призначено економіко товарознавчу експертизу.

В ході проведення досудового розслідування, 14.01.2026 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 , а саме квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлені та вилучені:

- мобільний телефон марки «Самсунг» С21, IMEI НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 ;

- ноутбук марки «Леново» № PF9XB0316042 з зарядним пристроєм чорного кольору.

В подальшому вилучене майно було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 14.01.2026.

Сторона обвинувачення зазначає, що на теперішній час є достатньо підстав вважати, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор надав заяву, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, у зв`язку із службовою завантаженістю розглянути у його відсутності.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 надав письмові заперечення, в яких зазначив, що вилучені електронні носії інформації не можуть бути предметом доказування у кримінальному провадженні, адже не несуть ніякої доказової бази, вилучене майно є власністю ОСОБА_5 , яка не є керівником та засновником ризикових підприємств, не є підозрюваною у кримінальному провадженні, накладення арешту буде позбавляти права власника на вільне використання майна. Просив відмовити у задоволенні клопотання та розглянути останнє за відсутності представника власника майна.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутності прокурора та представника власника майна.

Відповідно ч.1 ст.2 КПК України до Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Так, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається, зі встановлених в судовому засіданні обставин, так як органом досудового розслідування перевірялась причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191, 14.01.2026 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання останньої. Між тим після проведення обшуку ОСОБА_5 не повідомлялось про підозру, вона не допитувалася з підстав вилучення речей, більше того, ні до матеріалів клопотання ні в судовому засіданні сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів щодо її причетності до скоєння злочину передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна між тим не обґрунтовує необхідності накладення арешту на вилучене майно, яке належить третій особі. Прокурором не доводиться в клопотанні, яке саме відношення та значення в рамках вказаного кримінального провадження має вищевказане майно, та сама власниця зазначеного майна ОСОБА_5 .

Стороною обвинувачення не доведено факт того, що вилучене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі будь-які сліди злочину та може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Так, в даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучені під час обшуку технічні пристрої мають доказове значення для даного злочину та мають значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак останнім до клопотання не долучено документів щодо здійснення їх огляду, призначення судових комп`ютерно-технічних експертиз.

Положенням ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що вилучене майно є речовим доказом є формальним, без жодних обґрунтувань.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено відповідність вилученого під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , майна до категорії речових доказів, й відповідно наявності підстав та мети для арешту такого майна, та в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав останньої.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що остання має будь-яке відношення до кримінального правопорушення, яке є предметом розслідуваного кримінального провадження.

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000003 від 10.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 14.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України, повернути власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1