Справа № 686/96/26
Провадження № 1-кс/686/405/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окржуної прокуратури м. Хмельницького ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 02.01.2026,

установила:

05 січня 2026 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , який згідно інформацій з ІПНП зареєстрований за гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , із позбавленням права відчуження, розпорядження та користування ним.

Під час досудового розслідування установлено, що «01.01.2026, близько 21:58 год. до чергової частини Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від екіпажу «Сапфір 102» про те, що поблизу буд. 6 по вул. Шевченка у м. Хмельницькому зупинено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від 29.05.2025 позбавлений права керування транспортними засобами постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/13695/25 терміном на один рік.

02.01.2026 проведено огляд місця події за адресою: м. Хмельницький, вул. Шевченка 6, в ході якого виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо» білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 .

02.01.2026 допитаний в якості свідка інспектор роти №4 УПП в Хмельницький області ОСОБА_6 повідомив, що 01.01.2026 близько 20 год. 46 хв. під час несення служби в складі екіпажу «Сапфір-102», спільно з інспектором взводу №2 роти №4 УПП в Хмельницькій області ОСОБА_7 , за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час спілкування із ОСОБА_5 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та складено протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП відносно останнього, оскільки від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці події так і в медичних закладах останній категорично відмовився. Під час оформлення матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі № 686/13695/25.

02.01.2026 допитаний в якості свідка інспектор взводу №2 роти №4 УПП в Хмельницький області ОСОБА_7 надав аналогічні покази.

01.01.2026 водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від надання будь-яких пояснень з даного приводу відмовився.

Підставою арешту вилученого транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 , який постановою слідчого визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000005 від 02.01.2026, є те, що автомобіль є предметом вчинення даного кримінального правопорушення, а також може містити відомості, які будуть використані як докази факту чи обставин вчинення злочину, що встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження.

Зокрема, за допомогою вказаного речового доказу буде доводитись факт вчинення саме ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме факт керування ним транспортним засобом в той час, як він позбавлений права керування таким транспортним засобом».

Прокурор у судове засідання не з`явилася. У клопотанні прокурора міститься прохання про проведення судового розгляду клопотання без участі ініціатора клопотання, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Власник майна у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Повідомив, що вилучення автомобіля відбулося у незаконний спосіб, без складання протоколу тимчасового вилучення за відсутності підстав для обмеження права власності. Звернення із клопотанням до суду обумовлюється намаганням легалізувати незаконне вилучення майна. Окрім того, відсутні будь-які ризики, які би обґрунтовували необхідність арешту автомобіля. Звертає увагу, що злочин, передбачений ст. 382 КК України є злочином із формальним складом, а тому матеріальні об`єкти, яким є і вилучений транспортний засіб, не можуть бути його предметом.

Заслухавши думку власника майна, дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню із наступних підстав.

СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2026, за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 382 КК України.

Слідчою суддею установлено, що постановою слідчої ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 від 02 січня 2026 року автомобіль марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

Відповідно до витягу з ІТС ІПНП, власником транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова (vin-code) НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Ч. 7 ст. 236 КПК України установлено, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тому посилання власника майна на те, що автомобіль було вилучено у незаконний спосіб не ґрунтується на нормах КПК України та у зв`язку із цим відхиляються.

Разом з тим, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що транспортний засіб, який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом.

Так, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не відповідає передбаченим ст. 98 КПК України з огляду на диспозицію ч. 1 ст. 382 КК України, за якою відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і відповідно до якої відповідальність встановлено за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні, передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

При цьому, санкцією цієї статті не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Отже, автомобіль не відповідає ознакам речового доказу, передбаченого ст. 98 КПК України у провадженні внесеному до ЄРДР за ст. 382 КК України,

Крім того, власником транспортного засобу марки «Опель» моделі «Комбо», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , тобто особа, яка не керувала транспортним засобом.

Тобто, арешт зазначеного у клопотанні майна може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також у клопотанні відсутні посилання на такі обставини, які б свідчили про те, що до транспортного засобу може бути застосована спеціальна конфіскація.

Таким чином відсутні правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається прокурор.

Накладення арешту на транспортний засіб в даному випадку не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника (володільця) майна чи третіх осіб і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом, та завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказаний транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи отриманий кримінально-протиправним шляхом, слідча суддя не вбачає.

Окрім того, у клопотанні не вказується на те, які саме слідчі дії можуть бути проведені з указаним транспортним засобом.

З урахуванням обставин кримінального провадження, відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт транспортного засобу, вилученого під час огляду місця події 02.01.2026, який на праві власності належить ОСОБА_3 .

Ч. 1 ст. 16 КПК України гарантовано, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У даному випадку арешт майна становитиме непропорційне втручання у право власності особи.

За таких обставин, у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідча суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Окржуної прокуратури м. Хмельницького ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 02.01.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя