У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням в якому просить накласти арешт на майно виявлене та вилучене у ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська 6А, в службовому приміщенні № 104, а саме:

- роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.03.2025, на 1 арк.;

- роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.05.2025, на 1 арк.

На обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до ЄРДР 07.08.2024 року, за підозрою за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 358 КК України.

Встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ), а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту -ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022, указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, та діє і по нині.

Крім того, 24.02.2024, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Розуміючи вказані обставини громадянка України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи вплив на відповідних посадових осіб та тісні взаємозв`язки з іншими працівниками лікарень м. Києва, налагодила протиправний механізм із отримання неправомірної вигоди за надання послуг військовозобов`язаним особам з ухилення від призову та мобілізації шляхом формування фіктивних лікарських висновків, які в подальшому стають підставою для отримання інвалідності.

Разом з тим, ОСОБА_5 , являючись громадянкою України, достеменно знаючи, що Російська Федерація здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 встановлено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розуміючи, що перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, являється протиправним, маючи корисливу мету, прийняла добровільне рішення про перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом налагодження схеми серед свого лікарського оточення, за допомогою яких, в подальшому підроблялися лікарські висновки, що виражалося у невідповідності фактичному стану здоров`я людини, а також здійсненні медичного дослідження без присутності особи, усвідомлюючи при цьому, що своїми діями остання перешкоджає законній діяльності структурним підрозділам ЗС України, зокрема територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК), в проведенні мобілізаційних заходів, що полягають в підготовці та накопиченні військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами військового часу.

Так, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, не пізніше 13.01.2025, громадянка України ОСОБА_5 , маючи на меті отримання прибутку у вигляді частини від суми грошових коштів отриманих від осіб, які до неї звернуться за наданням допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні зв`язки та тісні взаємовідносини з іншими працівниками лікарень м. Києва, маючи фактичну можливість забезпечити військовозобов`язаним громадянам України можливість ухилення від призову на військову службу, шляхом зняття їх з військового обліку, прийняла рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом зниження мобілізаційного потенціалу ЗС України та інших військових формувань за попередньою змовою групою осіб.

Діючи на виконання свого злочинного умислу та переслідуючи корисливий мотив, громадянка України ОСОБА_5 , за невстановлених органом досудового розслідування обставин, вступила у попередню змову з громадянами України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також іншими невстановленими особами, про спільне перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань.

Так, згідно з досягнутими домовленостями, не пізніше 07.03.2025, в невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановлений спосіб ОСОБА_8 отримав електронне направлення № 3067-8695-3394-3882 для подальшого фіктивно розміщення на стаціонарне лікування.

Далі, діючи умисно, але не пізніше 12.03.2025, ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 прибув до Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, де його було фіктивно розміщено на стаціонарне лікування ОСОБА_6 .

Так, під час фіктивного стаціонарного лікування ОСОБА_6 , без фактичної присутності ОСОБА_8 проводила його особистий огляд та заповнення медичної картки стаціонарного хворого для формуванням медичної справи, яка в подальшому слугувала для оформлення інвалідності.

У подальшому, 18.03.2025, за невстановлених розслідуванням обставин ОСОБА_8 від ОСОБА_6 повідомлено, що 20.03.2025, йому потрібно з`явитися до Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою:

м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, для завершення проходження так званого стаціонарного лікування та передачі другої частини грошових коштів у розмірі 900 доларів США ОСОБА_6 , для подальшої їх передачі ОСОБА_5 .

Так, не пізніше 20.03.2025, точний час досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Любомира Гузара, 3, виписала електронне направлення до лікаря кардіолога Центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України ОСОБА_7 , який, 08.05.2025 перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Ільєнка, 24, надав ОСОБА_8 результати дослідження комп`ютерної томографії грудної порожнини (далі - КТ) без його фактичного проведення, а також виписав на підставі фіктивного дослідження консультаційний висновок.

Сформована таким чином справа була подана на розгляд до Експертної команди з оцінки повсякденного функціонування особи (далі - ЕКОПФО) Київської міської лікарні №6, як наслідок ОСОБА_8 призначено прибути на засідання ЕКПФО на 17.07.2025 о 10:00 год. для ухвалення рішення щодо призначення групи інвалідності, в результаті якої ОСОБА_8 отримав 3 групу інвалідності, що дає підставу для отримання відстрочки від проходження служби та уникнення мобілізації.

Так, ОСОБА_6 в ході реалізації свого злочинного умислу за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 сприяла за грошову винагороду ОСОБА_8 в отриманні інвалідності, що надало йому можливість у знятті з військового обліку.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням медичних послуг та виконує професійні функції лікаря-кардіолога Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою м. Київ, пр-т Любомира Гузара, 3, переслідуючи корисливий мотив, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше березня 2025 року, маючи на меті отримання прибутку, у вигляді частини від суми грошових коштів від осіб, які до неї звернуться за надання допомоги в ухиленні від призову на військову службу, використовуючи власні можливості щодо оформлення фіктивних медичних документів та знайомства з іншими медичними працівниками, прийняла рішення про здійснення перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, з метою надання допомоги зацікавленим громадянам України у складанні та видачі завідомо підроблених офіційних документів, що подаються до ЕКОПФО в м. Київ, та необхідних для подальшого ухилення від мобілізаційних заходів.

Так, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про відсутність захворювань чи вад серця, які б могли стати перешкодою у проходженні служби за призовом під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_8 , маючи на меті вчинення дій, щодо сприяння та пособництва ОСОБА_8 , в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, діючи з прямим, єдиним умислом, направленим на складання та видачу неправдивих офіційних документів, а саме виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3763 за формою первинної облікової документації № 027/о затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974) та акту дослідження стану здоров`я № 287 за формою, додатку № 10 до Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800), знаходячись на своєму робочому місці, а саме, в робочому кабінеті Київської міської клінічної лікарні №6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, у період часу з 12.03.2025 по 20.03.2025, більш точного часу не встановлено, відобразила у вказаній медичній документації завідомо недостовірні данні щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , а саме щодо наявності вад серця, які унеможливлюють проходження ОСОБА_8 військової служби. Так, ОСОБА_6 у медичній документації ОСОБА_8 зазначала про стабільно поганий стан ОСОБА_8 , а саме: «Гіпертонічна хвороба 3 ст., 2 ст, ризик 4 (дуже високий), кризовий перебіг, гіпертензивне серце», «ІХС: стенокардія ФК3», «Дифузний кардіосклероз», «КТ ангіографія 2013 р», «персистуюча форма фібриляції передсердь (пароксизм 11.03.25р, ритм відновлено медикаментозно 12.03.25 р)», «помірна мітрально-аортальна недостатність, інтермітуюча блокада лівої ніжки п Гіса СН стадія С зі зниженою ФВ ЛШ (ФВ 48%)», для формування медичної справи, яка в подальшому слугувала підставою для отримання фіктивної інвалідності, за фактичної відсутності структурних змін серця, гемодинамічно значущих стенозів коронарних артерій та інших об`єктивних критеріїв зазначених вище складових діагнозу, підстав для встановлення інвалідності ОСОБА_8 .

Зокрема, ОСОБА_6 , у період часу з 12.03.2025 по 20.03.2025 відобразила у медичній документації стосовно ОСОБА_8 завідомо недостовірні данні щодо його стану здоров`я, а саме щодо його вад серця.

Крім того 14.03.2025, 15.03.2025, 16.03.2025, без фактичного відвідування медичної установи ОСОБА_8 , та проведення його лікарського обстеження, ОСОБА_6 , внесла завідомо неправдиві відомості до медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3763 за формою первинної облікової документації № 027/о затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974) та акту дослідження стану здоров`я № 287 за формою, додатку № 10 до Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800). щодо проведення особистого огляду ОСОБА_8 .

Після чого, діючи умисно, на підставі сформованих фіктивних документів з медичної картки стаціонарного хворого 20.03.2025, точний час не встановлений, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Любомира Гузара 3, ОСОБА_6 виписала електронне направлення №5344-3070-5630-3386 для проведення КТ ОСОБА_8 .

У подальшому, дотримуючись заздалегідь розробленого з ОСОБА_6 плану, щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, діючи умисно, в порушення ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», використовуючи надане ОСОБА_6 електронне направлення, ОСОБА_8 звернувся до лікаря кардіолога Центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України ОСОБА_7 , який надав ОСОБА_8 результати дослідження КТ, без його фактичного проведення, а також виписав на підставі фіктивного дослідження консультаційний висновок спеціаліста від 08.05.2025 за формою первинної облікової документації № 028/о затвердженої наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 (Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974) знаходячись на своєму робочому місці, а саме у своєму робочому кабінеті Центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України за адресою: м. Київ, вул. Іллєнка 24, 08.05.2025, більш точного часу не встановлено, відобразив у вищевказаній медичній документації завідомо недостовірні данні щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , а саме щодо наявності вад серця, які унеможливлюють проходження ОСОБА_8 військової служби.

Зокрема, лікар кардіолог Центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України ОСОБА_7 , у медичній документації ОСОБА_8 , зазначив наступне: «ІХС: стенокардія напруги ІІІ ФК», «Стенозуючий атеросклероз коронарних артерій (КТ КВГ від 08.05.2025 р. 2013 р.)», «Персистуюча форма фібриляції передсердь, тахісистологічний варіант, часті пароксизми, що потребують медичного втручання», «Недостатність мітрального та тристулкового клапанів ІІ ст.», «Недостатність аортального клапану І ст. », «Транзиторна блокада лівої ніжки пучка Гіса», «гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ст., ризик дуже високий, кризовий перебої, часті гіпертензивні кризи, резистентні до терапії», «Гіпертензивне серце», «СН стадія С зі зниженою систолічною функцією ЛШ (ФВ - 47%)».

Консультаційний висновок спеціаліста від 08.05.2025 серед інших документів був поданий на розгляд до ЕКОПФО Київської міської лікарні №6 за адресою: м. Київ, вул. Любомира Гузара 3, як наслідок, 17.07.2025

ОСОБА_8 на засіданні ЕКОПФО присвоєно 3 групу інвалідності, що дає підставу для отримання відстрочки від проходження служби та уникнення мобілізації.

Крім того, задокументовано причетність до протиправної діяльності ряду осіб, які використовуючи своє становище сформували фіктивну справу для отримання групи інвалідності, серед яких ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

14.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук службового приміщення № 104 Київського центру спортивної медицини, за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 6А, в якому працює ОСОБА_9 , та яке на праві власності належить Територіальній громаді м. Києва, в особі Київської міської ради.

Під час обшуку виявлено та вилучено медичну документацію осіб чоловічої статі призовного віку:

1. роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.03.2025, на 1 арк.;

2. роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.05.2025, на 1 арк.

Враховуючи те, що виявлені та вилучені речі у ході проведення обшуку у робочому кабінеті ОСОБА_9 документи, містять інформацію про вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування, 14.11.2025 їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000614.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Власник майна подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечував щодо задоволення клопотання, вказував, що тимчасово вилучені речі не мають відношення до кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме, нерухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Судом встановлено, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000614, внесеного до ЄРДР 07.08.2024 року, за підозрою за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 358 КК України.

14.11.2025 у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук службового приміщення № 104 Київського центру спортивної медицини, за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 6А, в якому працює ОСОБА_9 , та яке на праві власності належить Територіальній громаді м. Києва, в особі Київської міської ради.

Під час обшуку виявлено та вилучено медичну документацію осіб чоловічої статі призовного віку:

1. роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.03.2025, на 1 арк.;

2. роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.05.2025, на 1 арк.

14.11.2025 вказані речі постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій, зокрема, допитати свідків, провести експертні дослідження тощо, у межах кримінального провадження № 0001070.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 170 - 173, 175 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого 3 відділу слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000614 від 07.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно що виявлене та вилучене у ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська 6А, в службовому приміщенні № 104, а саме:

- роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 07.03.2025, на 1 арк.;

- роздруківку направлення на консультацію спеціаліста щодо пацієнта ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.05.2025, на 1 арк.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Cлідчий суддя ОСОБА_1