ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1080/25
Провадження №1-кп/477/403/25
УХВАЛА

(повний текст)

17 вересня 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів: головуючого по справі судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Миколаєві в ході підготовчого судового засідання за кримінальним провадженням, зареєстрованим у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000125 від 02.05.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, про затвердження угоди про визнання винуватості,

Встановив:

02.06.2025 року до суду надійшов обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000125 від 02.05.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурором заявлено клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, яка укладена між прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . у кримінальному провадженні №0000125 від 02.05.2025року та надійшла разом з обвинувальним актом до суду.

Відповідно до умов укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди підозрюваний ОСОБА_6 визнає правильність кваліфікації його протиправних дій за ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України, а саме вчинення з метою ослаблення держави, підпалів, спрямованих на зруйнування об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення (диверсія), вчинене в умовах воєнного стану та в період збройного конфлікту, за попередньою змовою групою осіб, беззастережно визнає свою винуватість у обсязі повідомленої підозри, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяє розкриттю кримінального правопорушення.

На підставі зібраних доказів з врахуванням вище переліченого сторони домовилися про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та застосування ст.ст.75,104 КК України з випробувальним терміном та обов`язками у відповідності до ст.76 КК України.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого досудовим розслідуванням за даним кримінальним правопорушенням кваліфікуються за ч. ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України як диверсія, тобто вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також вчинення з тією самою метою дій, спрямованих на радіоактивне забруднення, масове отруєння, поширення епідемій, епізоотій чи епіфітотій, вчинене групою осіб в умовах воєнного стану або збройного конфлікту.

Відповідно до санкції ч.2 ст.113 КК України такі дії караються позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Враховуючи, що ОСОБА_6 на час скоєння кримінального правопорушення не виповнилося 18 років, то у відповідності до ч.2 ст. 64 КК України до нього не може бути застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі.

У відповідності до ст.12 КК України, зазначений злочин відноситься до категорії особливо тяжких, які посягають на Основи Національної безпеки України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним).

Згідно п.3 ч. 4 ст. 469 КПК України може бути укладена угода про визнання винуватості у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого що до співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою9 за наявності відповідних домовленостей) умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

Згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства та відповідно до п. 1 цієї ж частини суперечать вимогам цього кодексу та/або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18) висловлено правову позицію за якою передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

При цьому, факт визнання підозрюваним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (Постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 520/16394/16-к (провадження № 51-26км18).

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Як вбачається з угоди про визнання винуватості від 29.05.2025 року, враховуючи, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, відшкодував потерпілим шкоду і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні, сторонами узгоджене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.28, ч.2 ст.113 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та застосування ст. 75,104 КК України іспитового строку, зважаючи на те, що ОСОБА_6 був неповнолітнім станом на час скоєння кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завданий матеріальних збиток та під час досудового розслідування не встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

В угоді не зазначено характеризуючі особу обвинуваченого обставини, мотиви скоєння кримінального правопорушення, також не у повному обсязі розкриті пом`якшувальні обставини, враховуючи які суд мав би можливість призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

У той же час суд при затвердженні угоди позбавлений можливості перевірити та достовірно встановити обставини та мотиви скоєного, перевірити в порівнянні до них можливість застосування пом`якшувальних обставин для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

За таких обставин, укладена угода не відповідає вимогам КПК України та інтересам суспільства, а призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69,75 КК України без дослідження під час судового розгляду характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів та встановлення дійсних обставин, що пом`якшують покарання, суперечать вимогам КК України, тому відповідно до вимог п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України укладена угода про визнання винуватості не може бути затверджена судом.

Частиною 7 ст. 474 КПК України передбачено, що у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Керуючись статтями 314, 369-372, 376, 468-469, 472-474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000125 від 02.05.2025 року відмовити у зв`язку з невідповідністю умов такої угоди інтересам суспільства.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3