Провадження №: 1-кп/336/1448/2025
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №080001017 від 04.07.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», який перебуває на посаді майстра-номеру обслуги 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

02.05.2023 року Ленінським районний суд міста Кіровограда - звільнено від подальшого відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України, умовно-достроково строком на 01 рік 04 місяці 04 дні;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя знаходилося кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

09.12.2025 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке мотивоване тим, що дія запобіжного заходу спливає, а ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не зникли і продовжують існувати.

10.12.2025 в судовому засіданні прокурором було повідомлено про зміну обвинувачення на ч. 4 ст. 187 КК України, а також підтримано клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід не зможити забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений при вирішенні зазначеного клопотання поклався на розсуд суду. Захисник підтримав думку обвинуваченого, а також заявив, що вважає за можливе обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, враховуючи, що той має постійне місце проживання, на час затримання був військовослужбовцем.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

В силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Виходячи із змісту ч. ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Як вбачається із змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2025 на стадії досудового розслідування кримінального провадження обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.09.2025.

При винесенні ухвали про призначення справи до судового розгляду строк дії запобіжного заходу був продовжений до 31.10.2025, а пізніше ще до 21.12.2025.

Зі змісту ухвали про застосування запобіжного заходу вбачається, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

22.10.2025 обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, дав визнавальні покази, проти продовження тримання його під вартою не заперечував.

10.12.2025 при оголошенні зміненого обвинувачення за ч. 4 ст. 187 КК України обвинувачений свою вину не визнав, дав покази, що дійсно наніс удари потерпілому через конфлікт, а не зметою заволодіння майном, після чого підібрав з землі мобільний телефон, який вважав своїм і пішов.

Розглянувши клопотання прокурора, суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зникли і продовжують існувати. Судом враховано, що санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, що впливає на ризик неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд також зазначає, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Наявність у обвинуваченого місця проживання, не виключає можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не засвідчують відсутність наміру переховування від слідства та суду.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У рішенні «Чеботарь проти Молдови» 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та дані про його особу свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є, зокрема, тримання під вартою.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, вчинив злочин із застосуванням насильства, а також є військовослужбовцем і вчинив злочин під час дії воєнного стану, суд доходить висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За наведеного суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 331, 376, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 08 лютого 2026 року включно.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту ухвали 11.12.2025.

Суддя ОСОБА_1

10.12.25