Дата документу 08.01.2026 Справа № 337/2243/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2243/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/258/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.111, ч.4 ст.408 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 січня 2026 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Дніпровська Кам`янко-Дніпровського району Запорізької області, громадянина України, українця, військовослужбовця за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який перебуває на посаді номера 2 обслуги міномета мінометного взводу 2 роти оперативного призначення, у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.4 ст.408 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.111 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності;

- за ч.4 ст.408 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належному йому на прав власності майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироку законної сили.

Застосовано спеціальну конфіскацією на користь держави: мобільного телефону Redmi imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 із номером мобільного телефону НОМЕР_4 , стартового пакету «Київстар» із номером мобільного телефону НОМЕР_5 , стартового пакету «Київстар» із номером мобільного телефону НОМЕР_6 , 2 коробок із відоекамерами 4G WiFi Smart Net Camera.

В порядку ст.100 КПК України вирішеною долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 408 КК України за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.02.2023 № 43 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду снайпера (другої категорії) 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення, зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 24.05.2023 № 156 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду номера 2 обслуги міномета мінометного взводу 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

24.02.2022 військовослужбовці збройних сил та інших воєнізованих формувань російської федерації шляхом збройної агресії незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, інші об`єкти цивільного сектору соціального забезпечення та здійснили застосування оперативно-тактичних ракет (включаючи застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом) по позиціям Збройних сил України та об`єктах цивільної інфраструктури, що призвело до тяжких наслідків, в тому числі на території Запорізької області.

Того ж дня, тобто 24.02.2022, представники збройних формувань держави - агресора російської федерації (далі за текстом зф держави-агресора рф), у тому числі представники спецслужб російської федерації, використовуючи засоби масової інформації, соціальні мережі та програми (месенджери), через українофобів та прихильників військового вторгнення зф держави-агресора рф на територію України розпочали активний збір інформації про місця постійної дислокації підрозділів Збройних Сил України (далі - ЗСУ), Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також їх укомплектованість, обороноздатність та передислокацію, з метою їх подальшого знищення та реалізації вказаної підривної діяльності проти України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжено.

Так, ОСОБА_7 , будучи проросійськи налаштованою особою з негативним відношенням до Збройних сил України, активно підтримуючи російську військову агресію по відношенню до України, достовірно розуміючи, що на території України введено воєнний стан, будучи призначеним на посаду номера 2 обслуги міномета мінометного взводу 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, прийняв рішення про надання представникам іноземної держави - держави-агресора рф допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на надання допомоги представникам іноземної держави - держави-агресора рф у проведенні підривної діяльності проти України та встановлення безпосереднього контакту з їх представниками, ОСОБА_7 , приблизно у першій половині вересня 2023 року (більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи номер мобільного телефону НОМЕР_7 , який зареєстрований у месенджері «Telegram» як « ОСОБА_11 » терміналу мобільного зв`язку ІМЕІ НОМЕР_8 , діючи умисно, за сприяння невстановлених під час досудового розслідування осіб з числа громадян України, які з 24.02.2022 постійно перебувають на тимчасово окупованій території Запорізької області, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, надав добровільну згоду представникам іноземної держави - держави-агресора російської федерації, встановлених як « ОСОБА_12 » (далі за текстом - представник іноземної держави - держави-агресора рф позивний « ОСОБА_12 ») та як « ОСОБА_13 » (далі за текстом - представник іноземної держави - держави-агресора рф позивний « ОСОБА_14 ») на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України.

Далі, 25.09.2023 ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, за сприяння невстановлених на теперішній час осіб з числа громадян України, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на номер мобільного телефону НОМЕР_7 , який зареєстрований у месенджері «Telegram» як « ОСОБА_11 » терміналу мобільного зв`язку ІМЕІ НОМЕР_8 з мобільного телефонного пристрою, на який встановлено месенджер «Telegram» та використовується користувачем, якого ідентифіковано як представника іноземної держави - держави-агресора рф позивний « ОСОБА_12 », отримав завдання щодо збору та передачі інформації про діяльність Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та переміщення особового складу із інструкцією покрокових дій та конспіративних заходів з метою його ефективного виконання.

На виконання отриманого завдання щодо збору та передачі інформації про діяльність Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та переміщення особового складу, 25.09.2023, приблизно о 17:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 62, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, здійснив фото та відеофіксацію будівлі Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та об`єктів, розташованих поруч, після чого, 26.09.2023, приблизно о 12:13 год. надіслав виконані фото та відеофайли представнику іноземної держави - держави-агресора рф позивний « ОСОБА_12 ».

За виконання отриманого завдання щодо збору та передачі інформації про діяльність Управління Служби безпеки України в Запорізькій області та переміщення особового складу, 27.09.2023, о 10:49 год. ОСОБА_7 на свій банківський рахунок № НОМЕР_9 , відкритий у акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» отримав від представника іноземної держави - держави-агресора рф позивний «АГ» грошові кошти в сумі 2000 гривень.

Далі, 29.09.2023 ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, за сприяння невстановлених на теперішній час осіб з числа громадян України, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на номер мобільного телефону НОМЕР_7 , який зареєстрований у месенджері «Telegram» як « ОСОБА_11 » терміналу мобільного зв`язку ІМЕІ НОМЕР_8 з мобільного телефонного пристрою, на який встановлено месенджер «Telegram» та використовується користувачем, якого ідентифіковано як представника іноземної держави - держави-агресора рф позивний « ОСОБА_14 », отримав завдання щодо збору та передачі інформації про переміщення військової техніки і особового складу сил оборони України по території південного регіону України в зоні відповідальності Оперативно-стратегічного угрупування «Таврія» Об`єднаних сил оборони України та відповідний файл із інструкцією покрокових детальних дій і конспіративних заходів з метою його ефективного виконання.

На виконання отриманого завдання щодо придбання, маскування та встановлення бездротових відеокамер із можливістю безперервної трансляції відеозапису в мережу Інтернет, у заздалегідь вказаних місцях - автомобільних магістралях сполученням «Дніпро - Запоріжжя Н08», «Дніпро - Покровське Т0401», «Дніпро - Донецьк Е50», 01.10.2023, о 17:17 год, 02.10.2023, о 12:35 год., 03.10.2023, о 12:31 год. та 09.10.2023, о 15:07 год. ОСОБА_7 на свій банківський рахунок № НОМЕР_9 , відкритий у акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» отримав від представника іноземної держави - держави-агресора рф позивний «АГ» грошові кошти в сумі 22400 гривень, за які придбав дві бездротові відеокамери із можливістю безперервної трансляції відеозапису в мережу Інтернет марки «HD Solar Energy». Потім, з метою виконання зазначеного завдання з придбання, маскування та встановлення бездротових відеокамер із можливістю безперервної трансляції відеозапису в мережу Інтернет, ОСОБА_7 , 10.10.2023 о 17:35 год. та 13.10.2023 об 11:59 на свій банківський рахунок, відкритий у акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк» отримав від представника іноземної держави - держави-агресора рф позивний «АГ» грошові кошти в сумі 1300 гривень, за які придбав дві «Sim-card» мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», номери НОМЕР_10 та НОМЕР_11 .

Далі, приблизно о 10:30 год. 24.10.2023 ОСОБА_7 , діючи умисно, з прямим умислом на державну зраду, з метою встановлення бездротових відеокамер із можливістю безперервної трансляції відеозапису в мережу Інтернет та передачі інформації щодо переміщення військової техніки і особового складу сил оборони України, задіяних в протидії військовій агресії збройним формуванням держави-агресора російської федерації проти України на території південного регіону України в зоні відповідальності Оперативно-стратегічного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Об`єднаних сил оборони України, маючи при собі попередньо придбані камери «HD Solar Energy», вийшов у напрямку зупинки громадського транспорту вул. Маршала Судця у м. Запоріжжя, яка знаходиться приблизно за координатами 47.828412, 35.019669, після чого, о 10:40 год. 24.10.2023 був затриманий співробітниками СБУ.

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 08.02.2023 № 43 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду снайпера (другої категорії) 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення, зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 24.05.2023 № 156 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду номера 2 обслуги міномета мінометного взводу 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_15 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_15 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

08.08.2023, приблизно о 16 годині, солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби - медичний пункт військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч. 4 ст. 408 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вирок щодо нього незаконним і необґрунтованим.

Зазначає, що висновки у вироку є внутрішньо суперечливим, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ґрунтуються на припущеннях.

Зокрема, органом досудового розслідування не встановлено точної дати та часу інкримінованих подій (визначено лише «першу половину вересня 2023 року»), що свідчить про невизначеність обвинувачення. Вказує, що самовільно залишив військову частину у зв`язку зі станом здоров`я та заперечує вчинення будь-якого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Вважає, що не доведено, що він володів або користувався абонентським номером НОМЕР_12 та відповідним ІМЕІ; не ідентифіковано номер НОМЕР_13 , який, за версією сторони обвинувачення нібито належить співробітникові ФСБ чи представнику спеціальних служб РФ; не встановлено осіб, що користувалися номерами НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 . Орган досудового розслідування не ототожнив користувачів і мобільні пристрої, якими нібито користувався обвинувачений.

Матеріали кримінального провадження та вирок не встановлюють особу « ОСОБА_16 » (позивний « ОСОБА_17 ») і не містять жодних доказів того, що ця особа є представником спецслужб РФ; суд не надав цим обставинам належної критичної оцінки. Водночас матеріали НСРД, з яких убачається, що власником телефонного пристрою і користувачем номера НОМЕР_12 є ОСОБА_18 , фактично не взяті до уваги; не враховано й того, що саме він надавав обвинуваченому телефон, що підтверджується протоколом обшуку.

На думку апелянта, саме ОСОБА_18 є причетним до інкримінованих діянь, тоді як належність спірного телефону ОСОБА_7 не доведена.

Сторона обвинувачення не призначила жодної експертизи фотоматеріалів. Обвинувачений наголошує, що він не перебував ані на Оріхівській трасі, ані за адресою просп. Соборний, 44, як зазначено у вироку.

Крім того, сторона обвинувачення не надала належних процесуальних документів щодо тимчасового доступу до речей і документів ПРАТ «ВФ Україна», не встановила маршрути з`єднань, коло абонентів, прив`язку до базових станцій та інші дані, які могли б підтвердити версію слідства.

Апелянт також зазначає, що під час служби брав участь у бойових діях, має наслідки контузії; відчував виражений страх, порушення координації, панічні реакції на сторонні звуки та епізоди галюцинацій, у зв`язку з чим не завжди міг контролювати свою поведінку, що й стало причиною самовільного залишення частини.

Вказує, що його не було належним чином ознайомлено з усіма матеріалами кримінального провадження у повному обсязі.

З урахуванням наведеного просить апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати його за ч. 2 ст. 111 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 не погоджується з вироком суду першої інстанції, вважає, що він є незаконним і необґрунтованим у частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 111 КК України та призначення покарання за цією статтею.

В обґрунтування наголошує на неповноті судового розгляду, недоведеності події та складу інкримінованого кримінального правопорушення, відсутності належних і допустимих доказів спрямованості умислу на надання допомоги державі-агресору, істотних порушеннях вимог КПК України при збиранні та оцінці доказів, а також на неправильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

По-перше, суд першої інстанції визнав доведеними обставини, які фактично не конкретизовані за часом та способом. Досудове слідство обмежилося розмитим формулюванням «у першій половині вересня 2023 року», не встановивши точної дати та часу, не відтворивши спосіб і механізм надання «допомоги» державі-агресору, не окресливши, яка саме інформація мала бути передана, кому, коли та яким каналом зв`язку. Така невизначеність несумісна зі стандартом доказування поза розумним сумнівом і свідчить про припущувальний характер обвинувачення.

По-друге, об`єктивна сторона інкримінованого діяння не підтверджена жодним належним доказом завершених або принаймні реальних дій, що утворюють надання допомоги державі-агресору. Відеокамери, про які йдеться, ОСОБА_7 фактично не встановлював; це було технічно та об`єктивно неможливо в умовах, наведених обвинуваченням; будь-якої розвідінформації з використанням цих приладів нікому не передано. Обраний об`єкт спостереження - будівля СБУ - має загальновідоме місцезнаходження, що саме по собі виключає надання «секретних» відомостей та ставить під сумнів наявність реального завдання іноземної спецслужби, а не моделювання ситуації правоохоронцями.

По-третє, суб`єктивна сторона (прямий умисел і спеціальна мета діяти «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України») не доведена. Матеріали провадження не містять належних підтверджень того, що ОСОБА_19 діяв «за завданням» представника іноземної спецслужби; особу такого «представника» не ідентифіковано, його статус і повноваження не встановлено.

Зміст зафіксованих контактів, навпаки, свідчить про сумніви ОСОБА_19 у справжності співрозмовника та небажання виконувати будь-які вказівки. Зафіксовані погрози «зателефонувати до СБУ» підтверджують тиск на обвинуваченого і викликають обґрунтовані сумніви у добровільності та усвідомленості намірів.

По-четверте, докази телекомунікаційних контактів і приналежності номерів та пристроїв є неналежними і недопустимими. Ні абонентський номер НОМЕР_12 , ні відповідний ІМЕІ не ототожнені зі ОСОБА_7 у встановленому законом порядку; відсутні процесуальні документи про надання тимчасового доступу до речей і документів оператора ПрАТ «ВФ Україна», немає офіційних відповідей оператора з деталізацією з`єднань, прив`язкою до базових станцій, реєстраційними та абонентськими відомостями. Не встановлено належним чином і особу користувача номера НОМЕР_13 , який слідство безпідставно пов`язує з «співробітником ФСБ », як і реальних користувачів номерів НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 тощо. Навпаки, дані НСРД свідчать, що номер і телефон, які обвинувачення приписує ОСОБА_19 , належать та використовуються третьою особою - ОСОБА_18 ; ці відомості судом необґрунтовано проігноровано, так само як і дані про те, що саме ОСОБА_21 передавав обвинуваченому телефон (що підтверджується протоколом обшуку).

По-п`яте, результати НСРД не відповідають вимогам допустимості: матеріали не містять належних ухвал слідчого судді на проведення відповідних заходів, протокольні форми не забезпечують перевірку цілісності та автентичності первинних носіїв інформації (оригіналів аудіо/відеозаписів), відсутні відомості про безперервність фіксації та умови зберігання. Не призначено жодної технічної або фототехнічної експертизи для ідентифікації осіб і пристроїв, не проведено телекомунікаційної експертизи для підтвердження належності трафіку, що унеможливлює перевірку достовірності таких відомостей у судовому порядку.

По-шосте, у справі наявні ознаки недопустимої провокації злочину. Зміст комунікацій свідчить не про ініціативу ОСОБА_19 щодо «співпраці», а про нав`язування контактів, психологічний тиск і створення штучної ситуації «виконання завдання». Відповідно до практики ЄСПЛ, використання методів, що підбурюють до вчинення злочину, несумісне з правом на справедливий судовий розгляд; докази, отримані внаслідок провокації, є недопустимими, а засудження на їх підставі - таким, що порушує ст. 6 Конвенції. Суд першої інстанції цим аргументам належної оцінки не надав.

По-сьоме, судове рішення не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості. Воно не містить переконливих мотивів відхилення доводів захисту, не містить аналізу альтернативних версій, не пояснює, чому дані, що свідчать про належність спірного телефону ОСОБА_18 , відкинуто, і чому загальнодоступність місця розташування будівлі СБУ не була врахована при кваліфікації дій як державної зради.

Натомість у вироку простежується обвинувальний ухил і покладання на обвинуваченого тягаря спростування недоведених припущень, що суперечить презумпції невинуватості.

Крім того, обставини, пов`язані зі станом здоров`я ОСОБА_7 (участь у бойових діях, наслідки контузії, панічні реакції, порушення координації та сприйняття), залишилися поза належною увагою суду при оцінці здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в інкримінований період, що має істотне значення для висновків про відсутність прямого умислу на шкоду державній безпеці України.

З огляду на викладене, захист просить апеляційний суд скасувати вирок у частині засудження за ч. 2 ст. 111 КК України, а кримінальне провадження закрити.

До початку судового засідання обвинувачений ОСОБА_22 подав доповнення до апеляційної скарги.

В обґрунтування доповнень до апеляційної скарги наголошує, що судом першої інстанції були недосліджені та не взяті до уваги докази його невинуватості.

Зокрема, вказує, що протоколом затримання підтверджено, що під час затримання в нього був вилучений телефон з номером НОМЕР_16 , IMEI: НОМЕР_22 , IMEI 2: НОМЕР_23 .

Такі самі IMEI зазначені на коробці від телефону, знайденого під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 . Обвинувачений наголошує, що вказаний телефон належить йому. Однак у вироку зазначені інші IMEI: НОМЕР_8 .

Вказує, що останні ідентифікаційні номери IMEI змінені навмисно. Невідомо, де наразі перебуває цей телефон: у переліку речових доказів його немає, у конфіскованому майні його також немає. Водночас сторона обвинувачення стверджує, що він належить саме обвинуваченому, хоча у протоколі затримання чітко зазначено, який саме телефон був при ньому.

Крім того, зазначає, що номер телефону НОМЕР_24 , IMEI НОМЕР_25 , належить ОСОБА_21 , однак у подальшому сторона обвинувачення вказує, що цей телефон належить саме обвинуваченому. Наголошує, що сторона обвинувачення сама не може визначитися, кому саме належить телефон.

Суд проігнорував зазначені обставини, які, на думку обвинуваченого, виправдовують його.

Крім того, фотографії, які були отримані в ході зняття інформації, обвинуваченому не належать, оскільки були вилучені із засобу з IMEI НОМЕР_8 , який не належить обвинуваченому. У подальшому наголошує, що органи досудового розслідування навмисно прив`язали вказаний IMEI до телефону з номером НОМЕР_16 .

Вказує також, що нібито обвинувачений фотографував будівлю СБУ на прохання ОСОБА_23 , але у вироку суд першої інстанції чомусь дійшов висновку, що це робив ОСОБА_24 . Також нібито під час фотографування фігурує ОСОБА_21 . Зазначає, що невідомо, звідки взявся ОСОБА_21 і хто це взагалі.

Крім того, показання в суді свідка ОСОБА_25 є неправдивими. Телефон обвинувачений купував окремо від ОСОБА_21 , а не так, як зазначив останній. У зв`язку з цим акаунт у телефоні ОСОБА_21 був встановлений уже після покупки, і незрозуміло, яким саме чином він був встановлений.

ОСОБА_26 , дружину ОСОБА_21 , не було викликано в судове засідання і допитано як свідка, хоча вона могла підтвердити наведені обставини, що, своєю чергою, свідчить про неповноту судового розгляду зазначеної справи.

Наголошує, що ОСОБА_21 під час допиту в суді плутався у показаннях, не міг назвати дату та період вчинення нібито обвинуваченим злочину, плутаючи не тільки дні й місяці, а навіть роки, а також не зміг назвати свій номер телефону.

Можлива причетність ОСОБА_21 до злочинних дій, у вчиненні яких звинувачують обвинуваченого, вбачається з матеріалів справи, де він самостійно пересувається з телефоном у руках біля будівлі СБУ.

Також із фото з відеозаписів банкоматів під час отримання коштів з банківської картки обвинуваченого вбачається можливе отримання коштів саме ОСОБА_18 , але суд не звернув на це уваги.

Крім того, наголошує, що у матеріалах справи зафіксовано розмову між номером НОМЕР_24 , який належить обвинуваченому, та номером НОМЕР_16 , який також належить обвинуваченому. Виникає логічне питання, яким чином обвинувачений міг вести діалог тривалістю понад одну хвилину сам із собою.

Вказує, що справа сфабрикована, а докази були використані правоохоронними органами, зокрема шляхом провокаційних дій.

Зазначає, що він добровільно пішов на фронт, захищав державу, до СЧЗ він потрапив, оскільки морально не витримав.

Вказує, що його психологічний стан після боїв під час контрнаступу у 2023 році, де він втратив дуже багато знайомих, вимагав допомоги. Вину за ч. 4 ст. 408 КК України він визнав у повному обсязі.

Однак не визнає вину за ч. 2 ст. 111 КК України, оскільки відсутні будь-які докази збору ним інформації, відсутні будь-які агенти ФСБ або їхні представники, відсутні будь-які перекази грошових коштів з РФ, жодні відеозаписи не були вилучені, а, навпаки, були продані, про що є свідки; відсутня дата інкримінованого злочину, відсутній мотив; не було проведено експертизи місцезнаходження телефонних пристроїв, а номери телефонів та IMEI, на його думку, навмисно переплутані.

Просить суд вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання його винуватим за ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того, обвинувачений до початку судового засідання заявив клопотання, у якому просить направити запити до ПрАТ «Київстар» щодо номера НОМЕР_12 стосовно надання цифрових ідентифікаторів, геоміток з метою встановлення особи, яка користувалася цим номером телефону, та визначення, кому саме він належить.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, а також апеляційну скаргу, подану адвокатом ОСОБА_10 , наголосивши, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, захисник зазначив, що під час судового розгляду не було встановлено представника іноземної спецслужби, з яким нібито здійснював зв`язок обвинувачений, а у матеріалах провадження відсутня належна ідентифікація конкретної особи, яка б підтверджувала її належність до ФСБ РФ. Також захисник вказав, що стороною обвинувачення не доведено фактичного вчинення ОСОБА_7 тих дій, які йому інкриміновано, а наявні докази, на переконання сторони захисту, не підтверджують обставин обвинувачення у необхідному обсязі та поза розумним сумнівом.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти доводів обвинуваченого та його захисника, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема даними щодо отримання ним грошових коштів на банківську картку, що узгоджується з матеріалами тимчасового доступу та перевірено у судовому засіданні. Крім того, прокурор звернув увагу, що обвинувачений потрапляв у поле зору камер відеоспостереження під час виконання завдань, а також виготовляв технічні засоби відповідно до отриманих інструкцій. Також прокурор послався на те, що у суді першої інстанції обвинувачений підтверджував наявність зв`язку з представниками ФСБ РФ, однак надалі намагався пояснювати свої дії тим, що нібито не усвідомлював значення вчинюваного. Прокурор наголосив, що ОСОБА_7 було затримано з комплектуючими та корпусами відеокамер, які, за версією обвинувачення, виготовлялися ним на замовлення та з метою подальшого використання представниками спецслужб держави-агресора. Окремо прокурор зауважив, що пояснення обвинуваченого щодо власного психоемоційного стану є непослідовними, а його поведінка, на думку сторони обвинувачення, могла бути зумовлена виключно зловживанням алкоголем. Щодо доводів сторони захисту стосовно технічних розбіжностей при фіксації IMEI, прокурор пояснив, що такі розбіжності зумовлені технічними особливостями зняття та обробки інформації під час проведення НСРД, оскільки в окремих випадках у документації може відображатися 15-значний цифровий ідентифікатор, тоді як при технічному опрацюванні обладнанням або програмними засобами може застосовуватися 14-значний формат, що не свідчить про недопустимість доказів і не спростовує факту використання обвинуваченим відповідного мобільного пристрою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, визнав частково, зазначивши, що не погоджується з обставинами, викладеними в обвинувальному акті за ст.111 КК України. Водночас вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, визнав у повному обсязі.

Обвинувачений показав, що був мобілізований у лютому 2023 року, проходив службу у військовій частині, однак у серпні 2023 року самовільно залишив її та не повернувся.

Також пояснив, що через свого брата, який проживає на тимчасово окупованій території, він встановив контакт з особою на ім`я « ОСОБА_13 », яка надавала йому завдання здійснити фотозйомку будівлі СБУ у м. Запоріжжі, а згодом - придбати відеокамери та підготувати їх до можливого встановлення.

На виконання цих дій йому були перераховані кошти на банківську картку, після чого він придбав відеокамери, однак фактично їх не встановив, оскільки був затриманий працівниками СБУ.

При цьому ОСОБА_7 зазначав, що не сприймав спілкування із вказаною особою як контакт з представником спецслужб РФ та пояснював свої дії тим, що перебував у стані тривалого вживання алкоголю, через що не усвідомлював повною мірою наслідків своїх вчинків, хоча визнавав, що передача інформації про пересування техніки та інші дані є протиправною.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано та повно дослідивши докази у провадженні, дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Не зважаючи на повне визнання ОСОБА_7 вини за ч. 4 ст. 408 КК України, однак заперечуючи інкриміновані дії за ч. 2 ст. 111 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, оскільки у судовому засіданні безпосередньо дослідив докази та допитав свідків, а встановлені ними фактичні обставини узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими і речовими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Так, судом безпосередньо допитано свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що він знайомий із ОСОБА_7 близько трьох років, певний час останній проживав у нього, а в 2023 році вони разом придбали два мобільних телефони, при цьому продавець зареєстрував один акаунт на два телефони, унаслідок чого повідомлення та листування в месенджері, які надходили Шептаєву, відображалися також і у свідка.

Зі слів свідка, на відповідний акаунт надійшло повідомлення від особи на ім`я « ОСОБА_27 » із пропозицією виконувати завдання «для росіян», після чого ОСОБА_19 фактично почав здійснювати фотографування різних об`єктів у м. Запоріжжі та передавати результати таких дій через месенджер.

Свідок наголосив, що він переконував ОСОБА_19 припинити такі дії, однак обвинувачений пояснював це потребою в грошах, а згодом повідомляв, що «вписався» і мусить «доробити», оскільки йому не дозволяють припинити, а також намагався залучити іншу особу для виконання цих завдань.

Свідок також підтвердив епізод із придбанням відеокамер, які ОСОБА_19 замовляв через інтернет та отримував через відділення «Нової пошти», однак встановити їх не встиг, оскільки його було затримано з камерами.

Додатково свідок вказав, що кошти надходили на банківську картку ОСОБА_19 «ПУМБ», у тому числі на придбання камер, а сам обвинувачений підтримував системний контакт із особою, яку свідок сприймав як представника фсб, зокрема в частині узгодження завдань, строків та фінансування.

Наведені показання свідка суд визнав послідовними та такими, що співпадають із даними негласних слідчих (розшукових) дій та матеріалами вилучених носіїв інформації.

Крім цього, для підтвердження обставин, пов`язаних із самовільним залишенням військової частини, суд допитав свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , а ОСОБА_19 був його підлеглим у 2023 році.

Свідок зазначив, що ОСОБА_19 звертався до медичної частини, а зі слів медиків йому стало відомо, що обвинувачений залишив місце несення служби, у зв`язку з чим він склав відповідний рапорт; подія мала місце орієнтовно 7-8 серпня 2023 року, ОСОБА_19 розшукували, здійснювали телефонні дзвінки, однак заяв чи повідомлень від нього не надходило.

Узгоджуються із цим і показання свідка ОСОБА_29 , яка повідомила, що проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , у 2023 році обіймала посаду сестри медичної медичного пункту, і хоча особисто з ОСОБА_19 не знайома, однак знає його прізвище у зв`язку з перебуванням на лікуванні. Встановлено, що 07.08.2023 його закріпили за медичною частиною, 08.08.2023 під час її чергування встановлено, що він у журналі звільнених не обліковувався, однак у звільнення він вибув з дозволу начальника, а у визначений час до військової частини не повернувся, зв`язок із ним був відсутній.

Сукупність цих показань підтверджує факт нез`явлення обвинуваченого на службу в умовах воєнного стану та кореспондує з письмовими документами військової частини.

Разом із показаннями свідків, суд дослідив письмові матеріали кримінального провадження, які відображають хронологію подій, характер встановлених контактів обвинуваченого та спосіб виконання доручень.

Так, із повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку ст. 214 КПК України від 26.09.2023 вбачається, що мешканець м. Запоріжжя ОСОБА_7 використовує мобільні телефони НОМЕР_4 , НОМЕР_26 , здійснює активну співпрацю з військовослужбовцями рф та надає дані для можливого корегування ракетних обстрілів по об`єктах критичної інфраструктури м. Запоріжжя, а також, що 25.09.2023йому були перераховані кошти за фотографування адмінбудівлі Управління СБ України в Запорізькій області. Відповідно, 26.09.2023 о 18:02:52 внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження № 0001620 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (т. 1 а.с. 98).

Надалі, 31.10.2023 о 11:03:17 до того ж провадження внесено відомості щодо ч. 4 ст. 408 КК України (т. 1 а.с. 98), а постановою від 01.03.2024 матеріали досудового розслідування об`єднано в одне провадження за єдиним номером №0001620.

Додатково 13.02.2024 о 14:22:53 зареєстровано окреме кримінальне провадження № 0001715 за ч. 2 ст. 111 КК України, у якому відображено, що ОСОБА_7 у вересні 2023 року надав добровільну згоду особі « ОСОБА_13 » на допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, а також зазначено про сприяння цьому з боку ОСОБА_30 та ОСОБА_31 (т. 1 а.с. 99).

Так, згідно з протоколом огляду від 03.10.2023 оптичного носія DVD-R із відеозаписом з камер відеоспостереження (із фототаблицею), встановлено дані, що підтверджують факт здійснення протиправної діяльності ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 113-143).

У подальшому, протоколом за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23.10.2023 (реєстр. №59/14/836т) зафіксовано, що з терміналу мобільного зв`язку, який використовував ОСОБА_7 , у додатку «Telegram» наявний користувач « ОСОБА_32 » та переписка 25.09.2023 о 15:36 з особою « ОСОБА_33 », яка користується номером НОМЕР_13 і фактично перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області.

У межах цієї переписки обвинувачений ініціював уточнення щодо наступного завдання повідомленням «Куда завтра?», а « ОСОБА_33 » надав детальну інструкцію (26.09.2023 о 18:52) щодо спостереження за об`єктом, визначення руху людей і транспорту, фіксації камер відеоспостереження, фотографування прилеглого бізнесу та загального висновку, чи «працює здание», із вказаним часом початку виконання 17:00.

Також встановлено, що 26.09.2023 через цей же обліковий запис було направлено відеозапис, зроблений біля будівлі УСБУ у м. Запоріжжі за відповідною адресою, а з терміналу із ІМЕІ НОМЕР_8 отримано 6 фотографій, зроблених 26.09.2023 біля вказаної будівлі.

Надалі, 29.09.2023 зафіксовано листування, у ході якого ОСОБА_19 просив надати координати («Я на связи, ты говорил координаты. Кидай»), а « ОСОБА_33 » направив фрагмент мапи із цифровими позначками та поясненням, що цифри означають трасу, на якій необхідно встановити «вікно», метою якого є визначення переміщення особового складу та техніки ЗСУ, при цьому місце установки обвинувачений мав обрати самостійно, а також вимагалося підготувати кошторис за наданою інструкцією.

При оцінці доводів захисту про відсутність встановлення «конкретного представника» спецслужби, суд врахував, що матеріали провадження містять не лише переписку з номером оператору зв`язку з російської федерації та фактичною прив`язкою до тимчасово окупованої території, а й пряму вказівку на самоідентифікацію куратора. Зокрема, протоколом зафіксовано розмову 09.10.2023 у «Telegram» між ОСОБА_7 та особою « ОСОБА_34 », під час якої на питання обвинуваченого « Могу я знать с кем я говорю, вообще кто ты?» останній прямо відповів, що він «спецслужба российской федерации», а також зазначав про наявність можливостей і баз даних, натякаючи на наслідки та повідомляючи, що обвинувачений «вписался в серьезное дело», а його «фотографии» і «данные» у них на обліку.

Вказане суд розцінив як підтвердження усвідомлення обвинуваченим характеру контактів та джерела доручень, оскільки після цього він не припинив комунікацію і продовжував виконувати інструкції.

Додатково судом досліджено протоколи НСРД щодо зовнішнього спостереження.

Так, відповідно до протоколу спостереження за особою від 23.10.2023 із фототаблицею, під час проведення НСРД зафіксовано перебування ОСОБА_7 та іншого чоловіка на літньому майданчику кафе «Алло, Лосось», де вони передавали один одному мобільний телефон і щось переглядали в ньому. Ця обставина узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_18 про відвідування кафе неподалік від об`єкта з метою виконання завдань щодо спостереження і фіксації.

Так, протоколом обшуку від 24.10.2023 за місцем проживання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ) із додатком у вигляді флеш-носія вилучено стартові пакети та картки мобільних операторів, а також полімерний пакет із накладною «Нова Пошта» № 7874 щодо відправлення відеокамер та коробку від телефону Redmi 12C з ІМЕІ НОМЕР_22 та НОМЕР_23 (т. 2 а.с. 15-20).

Зазначені предмети надалі оглянуті протоколом огляду від 24.10.2023, а постановою від 24.10.2023 визнані речовими доказами у провадженні. Також у межах процесуальних дій зафіксовано вилучення телефону іншої особи ( ОСОБА_36 ) за адресою АДРЕСА_4 - Xiaomi Redmi 12C, ІМЕІ НОМЕР_27 та НОМЕР_28 із сім-картою НОМЕР_29 (т. 2 а.с. 45-46), що судом оцінено у взаємозв`язку з телефонними контактами та переписками щодо виготовлення ящиків та організації обладнання.

Найбільш безпосередньо факт наявності у обвинуваченого предметів, призначених для встановлення спостереження, підтверджено протоколами затримання та особистого обшуку.

Так, протоколом затримання від 24.10.2023 встановлено, що ОСОБА_7 затримано о 10:40 на зупинці громадського транспорту «вул. Маршала Судця» у м. Запоріжжі, причому затримання здійснено в порядку ст. 208 КПК України, протокол підписано обвинуваченим і захисником без зауважень.

У той же день протоколом огляду зафіксовано, що під час особистого обшуку у ОСОБА_19 вилучено мобільний телефон Redmi із ІМЕІ НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , номером НОМЕР_4 , банківську картку № НОМЕР_30 , а також дві коробки з відеокамерами 4G WiFi Smart Net Camera, що постановою від 24.10.2023 визнано речовими доказами.

Сам факт вилучення двох камер у момент затримання суд розцінив як об`єктивний доказ виконання обвинуваченим завдання щодо придбання обладнання, що повністю узгоджується зі змістом переписок про «кошторис», «камери», «коробки» та координати трас.

На підтвердження фінансової складової взаємин суд дослідив матеріали тимчасового доступу до речей та документів.

Так, 12.01.2024 вилучено диск із банківською випискою по рахунку НОМЕР_9 та карті НОМЕР_31 , відкритій на ім`я ОСОБА_7 , за період 01.08.2023 - 26.10.2023, що дозволяло встановити рух коштів і співвіднести його з датами отримання завдань та придбання технічних засобів.

Окремо протоколом огляду від 30.01.2024 з фототаблицею досліджено банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_31 та мобільний телефон Redmi 12C; встановлено наявність чату з назвою « ОСОБА_34 », що також кореспондує з даними зняття інформації та допитами свідків.

У частині доведеності подій за ч. 4 ст. 408 КК України суд першої інстанції, окрім повного визнання вини обвинуваченим, спирався на службові документи військової частини.

Так, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 НГУ № 43 від 08.02.2023 підтверджено зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу, прибуття для проходження служби та призначення з 08.02.2023 року на відповідну посаду (т. 2 а.с. 14).

Витягом з наказу № 233 від 08.08.2023 встановлено відсутність ОСОБА_19 на лікуванні у медичному пункті, а наказом № 233 від 31.10.2023 за результатами службового розслідування зафіксовано підтверджений факт нез`явлення вчасно зі звільнення без поважних причин, вчиненого в умовах воєнного стану.

У сукупності з показаннями свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 ці документи безперечно підтверджують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції виходив із того, що показання свідка ОСОБА_18 про отримання обвинуваченим інструкцій через месенджер, виконання завдань з фотографування, фінансування таких дій та придбання відеокамер, підтверджуються об`єктивними даними протоколів НСРД, зняття інформації з електронних систем, зафіксованими переписками з номером НОМЕР_13 , відеофіксацією перебування біля об`єкта та вилученням двох відеокамер при затриманні, а також документами «Нової пошти» № 7874 і технічними даними телефонів із ІМЕІ НОМЕР_22 та НОМЕР_23 (т. 2 а.с. 15-20).

Водночас, повне визнання вини за ч. 4 ст. 408 КК України, показання свідків військової частини та накази командування (т. 2 а.с. 14) узгоджено доводять епізод дезертирства.

Саме така система взаємопов`язаних доказів, досліджених судом безпосередньо і стала підставою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням.

Колегія суддів вважає, що з аналізу змісту вироку суду убачається, що суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо дослідження доказів, навів у судовому рішенні послідовну оцінку доказової бази, виклав мотиви, з яких визнав одні докази достовірними та допустимими, а доводи апелянтів - такими, що не спростовують висновків про винуватість.

Посилання апелнтів на «розмитість» формулювань щодо часу, зокрема згадку про «першу половину вересня 2023 року», колегія суддів оцінює як такі, що не спростовують доведеності інкримінованого діяння, оскільки вирок ґрунтується не на припущенні про початок контакту, а на конкретних встановлених діях обвинуваченого, чітко прив`язаних до дат, часу та змісту виконаних завдань.

Так, суд першої інстанції встановив, що 25.09.2023 ОСОБА_7 отримав у «Telegram» завдання щодо збору та передачі інформації про діяльність Управління СБУ в Запорізькій області та переміщення особового складу, а 25.09.2023 приблизно о 17:00 год. перебував поблизу будівлі УСБУ за встановленою адресою, де здійснив фото- та відеофіксацію відповідних об`єктів, після чого 26.09.2023 приблизно о 12:13 год. надіслав виконані фото- та відеофайли адресату (як це відображено у протоколі НСРД від 23.10.2023 щодо зняття інформації з електронних інформаційних систем, де зафіксовано відправлення відеозапису та наявність фотоматеріалів, зроблених біля УСБУ в Запорізькій області, та переписку із «Андрей КД»; т.1 а.с.159-216).

Додатково факт перебування обвинуваченого у вказаному районі та виконання ним відповідного завдання кореспондує із протоколом спостереження за особою від 23.10.2023 з фототаблицею (т.1 а.с.159-216), а також із показаннями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив поїздку з ОСОБА_19 до району будівлі СБУ, перебування у кафе та подальше фотографування обвинуваченим прилеглих об`єктів.

Доводи захисту про відсутність «завершених або реальних дій», оскільки камери нібито не були встановлені, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються на неправильному розумінні об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державна зрада у формі надання допомоги іноземній державі в проведенні підривної діяльності проти України є закінченим злочином з моменту вчинення конкретних дій на шкоду Україні, а не з моменту досягнення кінцевого результату, якого прагнув координатор.

У даному провадженні такими конкретними діями є не лише придбання обладнання, а передусім фактична передача матеріалів фото- та відеофіксації об`єкта СБУ, виконання розвідувального завдання з оцінки активності будівлі та прилеглої інфраструктури, наявності камер спостереження й режиму роботи.

Зі змісту переписки у «Telegram», розсекреченої та долученої у встановленому порядку, встановлено, що координатор сформулював для обвинуваченого детальне завдання щодо спостереження за входами/виходами, фіксації активності об`єкта, визначення камер відеоспостереження на прилеглих будівлях та інфраструктури поруч, і встановлення ознак функціонування будівлі у вечірній час, що суд першої інстанції оцінив як дані, які мають очевидне розвідувальне значення в умовах воєнного стану (т.1 а.с.159-216).

Таким чином, твердження про «загальновідомість» місцезнаходження будівлі не спростовує суспільної небезпечності діяння, оскільки обвинуваченому ставилося завдання не повідомити адресу, а забезпечити актуальні спостережні відомості про режим функціонування, активність персоналу, камери та точки огляду, тобто інформацію, яку сторонній спостерігач у звичайному режимі не отримує системно і цілеспрямовано.

Крім того, суд першої інстанції встановив і підтвердив документально, що обвинувачений отримував винагороду за виконання завдань та кошти на підготовку наступних етапів.

Зокрема, 27.09.2023 на банківський рахунок обвинуваченого надійшли грошові кошти як оплата за виконане завдання, а надалі - інші надходження для придбання бездротових камер та SIM-карт (що відображено у вироку й узгоджується з матеріалами тимчасового доступу до банківських документів та оглянутими доказами).

Важливим є і те, що 24.10.2023 обвинуваченого затримано у м. Запоріжжі під час підготовки до реалізації наступного завдання, при ньому вилучено мобільний телефон та коробки з відеокамерами, що відображено у протоколах слідчих дій і постановах про визнання речових доказів (як встановлено судом першої інстанції та викладено у вироку).

Отже, навіть без факту фізичного монтажу камер на місцевості сукупність реальних дій - придбання спеціальних засобів спостереження за кошти координатора, обговорення технічних аспектів, підготовка SIM-карт - у поєднанні з уже здійсненою передачею фото- та відеоматеріалів щодо об`єкта СБУ утворює закінчений склад злочину у формі надання допомоги представнику держави-агресора.

Посилання апелянтів на недоведеність прямого умислу колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вирок містить пряму відповідь на ці доводи та спирається на сукупність доказів, які вказують на усвідомлення обвинуваченим характеру взаємодії.

Ключове значення суд першої інстанції надав змісту розмови у «Telegram» від 09.10.2023, де на запитання обвинуваченого щодо того, з ким він спілкується, співрозмовник повідомив про належність до спецслужб РФ, після чого обвинувачений фактично підтвердив розуміння цього та продовжив виконання завдань (т.1 а.с.159-216).

За таких обставин твердження про «неусвідомленість» виключається самим фактом продовження комунікації та подальших узгоджених дій після отримання такої інформації.

Доводи щодо примусу та психологічного тиску, на які посилається обвинувачений, суд першої інстанції перевірив та мотивовано відхилив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки навіть за наявності елементів впливу з боку координатора матеріали провадження підтверджують, що первинні дії обвинуваченого здійснювалися добровільно, а після усвідомлення характеру контактів він не припинив взаємодію та не повідомив компетентні органи, а навпаки продовжив виконання завдань, отримував кошти та готував технічні засоби.

Показання свідка ОСОБА_18 у цьому аспекті підтверджують висновок про усвідомленість поведінки ОСОБА_7 та її тривалість, а також те, що мотивом дій обвинуваченого було отримання грошових коштів, що повністю узгоджується з іншими доказами, оціненими судом.

Доводи захисту про недопустимість доказів, отриманих у результаті НСРД, колегія суддів також відхиляє.

З вироку та матеріалів провадження убачається, що відповідні процесуальні дії здійснювалися на підставі судового контролю, матеріали були оформлені належним чином і розсекречені в установленому законом порядку, зокрема протокол за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем від 23.10.2023 з додатками на носіях інформації (т.1 а.с.159-216), а також протокол спостереження за особою.

Сторона захисту у своїй скарзі фактично зводить заперечення до незгоди із змістом зафіксованого листування, однак не наводить конкретних установлених порушень процедури отримання, розсекречення чи збереження доказів, які тягнули б визнання їх недопустимими.

Посилання на нібито провокацію злочину не підтверджені матеріалами провадження. Суд першої інстанції встановив, що контакт обвинуваченого з координаторами відбувався через невстановлених осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, при цьому відсутні дані, які б свідчили про ініціювання злочинної діяльності правоохоронними органами або схиляння ними особи до вчинення злочину.

Наведене дає підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність ознак провокації та про те, що дії обвинуваченого були проявом його власного умислу.

Що стосується доводів про «підміну» або «невідповідність» технічних даних пристрою, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановив факт вилучення у обвинуваченого телефону, який використовувався для комунікації та виконання завдань, а також вилучення технічних засобів, які обвинувачений готував до використання і дав цим доказам належну оцінку у сукупності з іншими матеріалами.

Наведені апелянтами заперечення не спростовують ані факту передачі інформації, ані отримання коштів, ані узгодження технічних параметрів виконання завдань, а отже не впливають на правильність висновків вироку.

Крім того, колегія суддів наголошує, що наявність у документах 15 знаків ІМЕІ та відображення у частині матеріалів провадження лише 14 цифр без останнього «0», є виключно технічними особливостями ідентифікації терміналу мобільного зв`язку та не свідчать про недостовірність доказів чи підміну пристрою.

Зокрема, заводом виробником на корпусі телефону ІМЕІ зазначається у форматі 15-значного коду, який включає контрольну цифру (так звану check digit).

Водночас під час здійснення негласних слідчих (розшукових) дій та формування технічних звітів із електронних інформаційних систем у низці випадків використовується 14-значна частина ідентифікатора (TAC + серійний номер) без контрольної цифри, тобто без останнього «0», що є стандартною технічною практикою обробки телекомунікаційних даних.

За таких умов наведені позначення фактично стосуються одного і того ж терміналу, а відмінність у кількості знаків обумовлена лише способом технічного відображення інформації в документах, а не будь-якими процесуальними порушеннями чи спростуванням встановлених обставин.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини кримінального провадження, правильно встановив фактичні дані, надав належну оцінку доказам і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.4 ст.408 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали..

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4