ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Сміла кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2024 під №0001019 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Сміла Смілянського району Черкаської області, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовець, водій роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , судимий

- 28.01.2021 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України, засуджений до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19.06.2025 скасоване звільнення від відбування покарання із випробуванням для відбуття покарання, призначеного вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28.01.2021,

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_6 07.12.2024 близько 12-00 год, перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення фізичної шкоди малолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 , тобто діючи із прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, двічі кинув останнього на підлогу, що зумовило його неминуче стрімке та некоординоване падіння з ударом головою об тверде покриття підлоги, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді травми голови у виді переломів кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`які мозкові оболонки зі здавленням речовини головного мозку та розвитком набряку-набубнявіння головного мозку, саден та синців голови, саден та синців на шиї, тулубі та кінцівках, найтяжчі з яких, відповідно до висновку судово-медичного експерта №05-6-02/380 від 13.02.2025 є тяжкими тілесними ушкодженнями, що перебувають в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 , що настала на місці вчинення злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково і суду показав, що з осені 2024 проживав разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 в житлі, що належить його батькам, за адресою АДРЕСА_1 . В ОСОБА_11 було троє малолітніх дітей, дочка ОСОБА_12 , сини ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Діти перебували на вихованні в патронатній сім`ї, але він з власної ініціативи та керуючись переконаннями, що мати повинна виховувати своїх дітей, допоміг ОСОБА_11 забрати їх жити до себе, а саме надав інформацію про наявність житла, належних побутових умов та доходів для забезпечення потреб дітей до органів, уповноважених вирішувати питання про опіку, тому дітей повернули. Батько ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чоловік ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_15 не заперечував проти цього. До всіх трьох дітей ставився добре, найгірше, як міг покарати, якщо неслухняні - це вдарити рукою по сідницях. Після повернення дітей відносини з ОСОБА_11 погіршилися, вона не доглядала їх як належить це робити матері. З приводу халатного та безвідповідального ставлення ОСОБА_11 до дітей в них виникали суперечки. Вони обоє періодично вживали спиртне, однак він не робив цього вдома, щоб не бачили діти. 07.12.2024 спиртного не вживав. Близько 11-00 год спав на дивані. Прокинувся від того, що ОСОБА_13 стрибав на дивані біля нього. Зробив йому зауваження, той не зреагував, продовжив стрибати. Встаючи, правою рукою смикнув його за ліву руку, оскільки ОСОБА_13 стояв до нього спиною. За власною оцінкою, смикнув з середньою силою, а смикнувши, руку розжав, від чого ОСОБА_13 впав із ліжка, вдарився головою об підлогу. Вчинив такі дії, щоб той зліз із ліжка, припинив стрибати. ОСОБА_13 плакав близько 3 хвилини. Відразу прибігла ОСОБА_11 , яка в той час була із найменшим сином ОСОБА_14 , побачила, що він піднімає дитину з підлоги, спитала, що сталося, він пояснив, що ОСОБА_13 впав із ліжка та вдарився головою. Дитину поклав біля себе, приблизно через 15 хв в нього почав з`являтися синець на лобній ділянці, з лівого боку, ОСОБА_13 заснув. Він казав ОСОБА_11 слідкувати за його станом, телефонувати в швидку, якщо буде погано, та не погоджувалася, казала що з дитиною все буде добре та що раніше таке вже бувало, щоправда з ОСОБА_16 віднесла його до іншої кімнати, була з ним близько 2 годин, пізніше, коли обвинувачений курив на вулиці, прибігла та казала, що ОСОБА_13 не дихає. Він викликав «швидку», відразу після виклику залишався на зв`язку та за вказівкою лікарів проводив реанімаційні заходи. Працівникам швидкої медичної допомоги спочатку пояснював, що дитина сама впала із ліжка, потім - що смикнув за руку, вказану поведінку пояснив тим, що боявся, що через його дії спричинена шкода дитині. ОСОБА_6 заперечував, що двічі кинув дитину, вказав, що не хотів, щоб ОСОБА_13 впав та вдарився головою. Підтвердив, що розумів, що внаслідок його дій дитині можуть бути заподіяні ушкодження.

На запитання прокурора також показав, що травма у вигляді опіку, що була виявлена на спині ОСОБА_9 , виникла приблизно за 10 днів до дня смерті останнього. Вона була спричинена під час того, коли ОСОБА_17 купала сина, про її існування він дізнався найближчої ночі, коли виявив, що ОСОБА_13 не спить і з його поведінки зрозумів, що в нього пошкоджена спина. З приводу опіку до лікувальних закладів не зверталися.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, на переконання суду, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за обставин, встановлених судом, підтверджуються наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні безпосередньо:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_6 є співмешканцем його дочки ОСОБА_10 . Вони проживали по АДРЕСА_2 разом із її дітьми - дочкою ОСОБА_18 , синами ОСОБА_9 та ОСОБА_19 , останні двоє є синами від шлюбу ОСОБА_11 із ОСОБА_20 , цей шлюб на даний час не розірваний. В дочки, онуків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 неодноразово бачив синці, що особисто оцінює як ознаки побиття, яке всі вони замовчували, за словами ОСОБА_12 , обвинувачений бив їх за кожну провину. В ОСОБА_13 був великий опік на спині. Останню обставину особисто він вважає прикриттям слідів побиття, такий висновок робить, оскільки при судово-медичному дослідженні експерт вказував, що в місцях, де відбувалося загоєння опіку, вбачаються синці. Потерпілий особисто не був присутнім при події кримінального правопорушення, про смерть онука дізнався від сторонніх людей. Про обставини відомо зі слів дочки, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розповідала, що обвинувачений двічі викинув, штовхнувши рукою, ОСОБА_13 з дивану, бо дитина вилізла на диван де той відпочивав, щоб не заважала йому. Після цього забороняв викликати швидку. На його запитання де сама була під час цих дій обвинуваченого, ОСОБА_11 говорила, що була в іншій кімнаті, де спала з наймолодшим сином ОСОБА_14 , не відповіла йому, чи була в цей час тверезою, він питав, бо знає, що дочка зловживає спиртним. «Він його вбив» - це дослівно те, що дочка сказала йому при першій зустрічі після трагічної події;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , про те, що в належному їй будинку проживав її син, обвинувачений у справі, а приблизно із кінця вересня 2024 року - ОСОБА_10 та троє її дітей. 07.12.2024 чула, як її син кликав ОСОБА_11 щоб заспокоїла ОСОБА_13 , бо той впав з ліжка. ОСОБА_12 , найстарша дитина ОСОБА_17 , на її запитання що сталося, сказала, що ОСОБА_13 стрибав на ліжку, де був і її син, той схопив дитину за руку, смикнув щоб заспокоїти, ОСОБА_13 впав з ліжка, бо перечепився через ковдру, головою вдарився об коліно ОСОБА_12 , яка в той час сиділа на підлозі. Спитала де дитина зараз, ОСОБА_11 сказала що спить в іншій кімнаті. Свідок заснула, коли прокинулася була здивована, що ОСОБА_11 не годує дітей, було більше 14-00 год. Та спала з ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , ОСОБА_13 спав окремо на ліжку. Син прибіг до неї, сказав що ОСОБА_13 не реагує ні на що і треба викликати швидку. Однак заперечувала ОСОБА_11 , бо вона спричинила синові опіки і у зв`язку із цим вважала, що її може забрати поліція та і в ОСОБА_22 можуть бути проблеми. Швидку викликав ОСОБА_22 із її телефону. Після виклику «швидкої» медпрацівник по телефону розповів як робити реанімаційні заходи та ОСОБА_22 проводив їх до приїзду медиків. Коли приїхала швидка, він вже був мертвий. ОСОБА_23 завданий приблизно за півтора або два тижні до описуваних подій, його спричинила ОСОБА_17 коли купала дитину;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , парамедика з досвідом роботи понад 20 років, про те, що в один із днів грудня 2024 року, близько 13-00 год отримала повідомлення про критичний виклик в район машинобудівного заводу. На місці події зустріла жінка, яка поводила себе неприродно спокійно та називалася матір`ю дитини, провела до будинку, де на дивані був хлопчик віком близько 2 років, без свідомості, дихання, пульсу. Чоловік, якого та назвала своїм чоловіком, проводив реанімацію, за поведінкою - був схвильований. На той час дитина перебувала в стані клінічної смерті, її бригада надалі проводила серцево-легеневу реанімацію, близько години. Спроба встановити на обличчі перингальну маску була невдалою, бо перешкоджали травми, а саме хрустіли кістки шийного відділу та нижньої щелепи, тому припускає, що там були переломи. За протоколом дій на такий випадок передала дитину іншій бригаді, в складі якої був лікар, встановила діагноз «клінічна смерть». При подальшому огляді виявила свіжі, давністю до кількох годин, садна та синці, значний термічний опік на спині, ушкодження спини, грудної клітки, шиї, щелепи. Мати дитини плуталася в поясненнях (спочатку повідомляла, що відбулося необережне падіння на дивані та син вдарився об диван, після чого продовжував гуляти, але різко пішов спати, спав близько до 2 годин, коли гукала, то не відзивався, тоді виявила його без свідомості. Потім - що син бігав, усім заважав, чоловік відштовхнув, щоб той не заважав, ще пізніше - батько його кинув на диван, від чого дитина вдарилася об бильце), на її категоричну вимогу пояснити, що сталося, сказала, що дитина вдарилася внаслідок власної необачності;

- показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що проживала із ОСОБА_6 однією сім`єю в житлі, належному його батькові, з ними жила мати обвинуваченого, а надалі змогла забрати із патронатної сім`ї трьох її дітей - дочку ОСОБА_12 , синів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , це було спільне із ОСОБА_6 рішення. Підтвердила, що обвинувачений неодноразово бив її та ображав, що було спричинено дрібними побутовими конфліктами та безпідставними ревнощами, до дітей також відносився в цілому погано, але до ОСОБА_12 краще, ніж до ОСОБА_13 . ОСОБА_13 ображав та карав за різноманітні провини, наприклад за те, що той обмочився, міг вдарити долонею по сідницях, ставити в куток, таке мало місце 06.12.2024.

Одного разу ввечері, під час вимкнення світла, ОСОБА_6 купав ОСОБА_13 у ванні, тоді дитині були завдані значні опіки. На сильний крик ОСОБА_13 вона прибігла до ванної кімнати. ОСОБА_6 пояснив, що дитина сама підлізла під кип`яток, забороняв викликати швидку, бо ті могли повідомити поліцію у зв`язку із опіком у дитини, а він самовільно залишив частину, тому в нього могли виникнути проблеми. Крім того, вона боялася ОСОБА_6 , тому не зверталася до правоохоронних органів. Не може вказати, він зробив це умисно, чи випадково. Вона не повідомляла про насильство з його боку щодо себе, оскільки боялася, що він її знову поб`є, а явних фактів насилля щодо дітей з боку обвинуваченого не бачила. 06.12.2024 ввечері разом із ОСОБА_6 вживала спиртне, а коли ішла будинком, той без причини вдарив її головою об двері, чим розбив їй голову. 07.12.2024 ОСОБА_13 заважав відпочивати ОСОБА_6 , який лежав на ліжку та дивився фільм. Близько 12-00 год пішла укладати спати найменшого сина ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишалися в кімнаті із ОСОБА_25 . Почула звук падіння та плач ОСОБА_13 , після чого прийшла в ту кімнату, де був ОСОБА_25 із дітьми. Побачила ОСОБА_12 , яка сиділа на підлозі, а ОСОБА_13 лежав на дивані біля ОСОБА_25 . Той пояснював, що її син по дивану побіг до ОСОБА_12 , яка сиділа на підлозі та перечепився через ковдру, від чого впав на підлогу та вдарився головою, заперечував свою причетність до падіння. Дитина була в свідомості, говорила і навіть усміхалася.

Після цього пішла до ОСОБА_14 , коли він заснув, повернулася в кімнату до всіх інших. ОСОБА_13 засинав, ОСОБА_22 відніс його в ту кімнату, де той звичайно спав. Вона сама залишалася біля ОСОБА_6 але приблизно через годину почула хрип із кімнати ОСОБА_13 . Пішла туди та повернула його на бік і він продовжував спати. Наявність на той час в дитини якихось очевидних ушкоджень, в тому числі кровоточивих ран на обличчі або слідів крові на одязі, заперечувала, однак зауважила, що в нього були пересохлі губи та незвичайна блідість. Після цих подій ОСОБА_22 забороняв викликати швидку, казав що з дитиною все добре. Вона свого телефону не мала, через заборону ОСОБА_22 до його матері по телефон не ходила.

Коли через якийсь час повернулася до ОСОБА_13 , то виявила, що він не дихає. Після цього ОСОБА_22 викликав «швидку» з телефону матері, до приїзду якої за вказівкою медичних працівників проводив реанімаційні заходи. Свідок заперечила, що після описуваних подій та до приїзду «швидкої» та поліції дитині міняли одяг. До приїзду поліції ОСОБА_12 не пояснювала їй, що трапилося з ОСОБА_13 , однак надалі пояснила обставини випадку працівникові поліції, цієї розмови свідок не чула. Наступного дня спілкувалася із батьком, потерпілим в справі. На той час знала від ОСОБА_12 , що сталося із ОСОБА_13 , тому під час розмови із батьком була в істеричному стані, кричала, що ОСОБА_22 убив ОСОБА_13 ;

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_26 , який роз`яснив наданий ним висновок додаткової судово-медичної експертизи №05-6-02/076 від 24.02.2025 за фактом смерті ОСОБА_9 , про те, що при наданні відповідей на питання №1 щодо загальної кількості травмуючих дій, внаслідок яких утворилися тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_9 , враховуючи їх кількість, взаємне анатомічне розташування, дійшов висновку, що таких було не менше трьох. Наведене формулювання викликане тим, що виявлені тілесні ушкодження локалізовані близько один від одного, на невеликій площі, внаслідок чого порахувати точну їх кількість надзвичайно складно. Що стосується травми голови, яка стала причиною смерті ОСОБА_9 , то така утворилася щонайменше від шести травматичних дій. Морфологічна картина ушкоджень, що виявлені на голові, є однотиповою, що дозволяє зробити висновок, що такі виникли протягом незначного проміжку часу один від одного.

На запитання захисника відповів, що травма голови, що стала причиною смерті, не могла виникнути внаслідок падіння дитини з висоти власного зросту, або з дивану, або внаслідок удару об предмет, що знаходився на підлозі, або об підлогу. Частина виявлених травм, а саме садна та синці на обличчі, могли утворитися за обставин описаного падіння, однак не травма, що стала причиною смерті.

Роз`яснюючи висновок експерта №05-6-02/077 від 24.02.2025, вказав, що тілесні ушкодження, виявлені на голові ОСОБА_9 , що стали причиною смерті останнього, не могли бути заподіяні за обставин, продемонстрованих ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, оскільки за таких обставин могли виникнути лише травми, виявлені на обличчі, а саме синці та садна;

- показаннями малолітнього свідка ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що отримані органом досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, відібрані в присутності сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, законного представника малолітнього свідка, її захисника та спеціаліста-психолога, про те, що обвинувачений бив її та її молодшого брата, ОСОБА_13 , вона особисто не розуміє, по якій причині. В день загибелі її брата, ОСОБА_22 постійно ображав його, бив без причини. Вона, обвинувачений та ОСОБА_13 перебували в одній кімнаті. ОСОБА_22 , який прокинувся та був на дивані, розсердився що ОСОБА_13 біля нього сидів та ніби щось просив, спитав, чого ти біля мене ліг і потім «підкинув його як ракету, двічі», спочатку вгору, від чого ОСОБА_13 впав вниз головою. Це не була гра, ОСОБА_22 просто бив його, не ловив після того, як підкинув. Бив дитину головою об шафу, кулаком в живіт. Від цих дій ОСОБА_13 плакав, бачила що в нього по спині текла кров. Їх мати була на кухні, зайшла щоб спитати що гупає, цих дій ОСОБА_22 вона не бачила. Після того як ОСОБА_22 двічі кинув ОСОБА_13 об підлогу, той перестав дихати, ОСОБА_22 покликав її матір через це. Надалі викликали «швидку».

Клопотань про виклик інших свідків для їх допиту безпосередньо судом під час судового розгляду прокурором та стороною захисту не заявлено. Від допиту раніше заявленого для виклику в судове засідання свідка ОСОБА_28 прокурор відмовився.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та обставин вчинення ним кримінального правопорушення, стороною обвинувачення надані письмові документи та відеозаписи, що дослідженими судом безпосередньо, а саме:

- протокол огляду місця події від 07.12.2024 з фототаблицею, відповідно до якого на підставі заяви ОСОБА_21 про дозвіл на проведення огляду, слідчим оглянуто будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 . Під час огляду виявлено труп малолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якому виявлені численні тілесні ушкодження голови, шиї, тулубу та кінцівок, надалі направлено для проведення судово-медичної експертизи. Під час огляду вилучено фрагмент тканини зі слідами речовини бурого кольору, наволочку зі слідами речовини бурого кольору, ковдру зі слідами речовини бурого кольору. В судовому засіданні в повному обсязі досліджено відеозапис слідчої дії - огляду місця події 07.12.2024 в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , що проведена за участю судово-медичного експерта ОСОБА_26 , зафіксовано детальний та послідовний огляд місця виявлення трупа малолітньої дитини - ОСОБА_9 , перелік та локалізація тілесних ушкоджень на трупі, вилучені предмети та опис слідів на них (т. 2, а. 1-19);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.12.2024, згідно з якими 07.12.2024 о 22-06 год ОСОБА_6 в присутності захисника затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, підстави затримання - особу застали під час вчинення злочину, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. В затриманого вилучено штани та кофту (т. 2, а. 25-29);

- протокол огляду трупа ОСОБА_9 від 08.12.2024 з фототаблицею, проведеного за участю судово-медичного експерта ОСОБА_26 , яким зафіксовано численні тілесні ушкодження голови, шиї, тулубу та кінцівок (т. 2, а. 20-24);

- висновок експерта №05-6-02/380 від 30.01.2025, відповідно до якого, причиною смерті ОСОБА_9 , 2022 року народження, є травма голови у вигляді переломів кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`які мозкові оболонки зі здавленням речовини головного мозку та розвитком набряку-набубнявіння головного мозку. При експертизі трупа виявлено тілесні ушкодження: травма голови у вигляді переломів кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`які мозкові оболонки, крововиливів в м`які покрови голови із внутрішнього боку, садна та синці голови; садна та синці на шиї, тулубі та кінцівках. Вказана травма голови виникла внаслідок дії твердих тупих предметів, могла утворитися внаслідок удару об такі предмети, є тяжким тілесним ушкодженням. Садна та синці на шиї, тулубі, кінцівках виникли внаслідок дії твердих тупих предметів, могли утворитися внаслідок удару об такі предмети та є легкими тілесними ушкодженнями (т. 2, а. 88-90);

- протокол слідчого експерименту, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 12.02.2025, в якому, в присутності захисника, зафіксовані зі слів ОСОБА_6 обставини, які відбувалися 07.12.2024 в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , під час отриманням ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Під час судового розгляду досліджено відеозапис слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 від 12.02.2025, відповідно до якого останній на місці події, в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , за дозволом ОСОБА_21 , зафіксованим у її письмовій заяві, показав та відтворив з допомогою манекену обставини отримання тілесних ушкоджень малолітнім ОСОБА_9 . Вказав на ту обставину, що дитина впала з ліжка, оскільки він смикнув його за руку, той перечепився через ковдру, від падіння вдарився головою об підлогу, а саме лобом та носом з лівого боку. Таке падіння було один раз, підозрюваний акцентував увагу на тому, що ОСОБА_9 вдарився саме об підлогу (т. 2, а. 62-67);

- висновок експерта №05-6-02/077 від 24.02.2025, відповідно до якого, причиною смерті ОСОБА_9 , 2022 року народження, є травма голови у вигляді переломів кісток склепіння черепа, забою головного мозку крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`які мозкові оболонки зі здавленням речовини головного мозку та розвитком набряку-набубнявіння головного мозку. Можливість виникнення вказаних тілесних ушкоджень за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 12.02.2025 - виключається, однак не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень на голові трупа ОСОБА_9 , а саме синців та саден на обличчі, за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 12.02.2025 (т. 2, а. 91-93);

- висновок експерта №05-6-02/076 від 24.02.2025, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 , 2022 року народження, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є травма голови у вигляді переломів кісток склепіння черепа, забою головного мозку, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливів під м`які мозкові оболонки зі здавленням речовини головного мозку та розвитком набряку-набубнявіння головного мозку, що знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 . Вказана травма утворилася внаслідок не менш ніж шести травматичних дій, в проміжок часу, що може обчислюватися від десятків до сотень хвилин. Враховуючи кількість та механізм виникнення тілесних ушкоджень, їх взаємне анатомічне розташування, такі могли утворитися внаслідок не менше ніж від трьохразової травмуючої дії твердого тупого предмета. Всі виявлені ушкодження є прижиттєвими, утворилися від дії твердого тупого предмета та не відобразили будь-які його індивідуальні, специфічні чи конструктивні особливості. Можливість утворення травми, що стала причиною смерті ОСОБА_9 , внаслідок одномоментного падіння з положення стоячи, падіння з ліжка від поштовху, падіння із ліжка без стороннього впливу - виключається. На ділянках тіла, що як правило підставляються під удари, за механізмом самооборони, тілесних ушкоджень не виявлено (т. 2, а. 97);

- висновок експерта №05-1-08/647 від 24.12.2024 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким кров ОСОБА_9 відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0 (т. 2, а. 32-33);

- висновок експерта №05-1-09/640 від 13.12.2024 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким при серологічному дослідженні крові ОСОБА_6 виявлений антиген В. Кров можливо відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0 (т. 2, а. 30-31);

- висновок експерта №05-1-08/17 від 08.01.2025 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким в слідах на штанях та кофті, що вилучені у ОСОБА_6 07.12.2024 виявлено кров людини та антиген ОСОБА_29 може походити від особи із групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Походження крові від трупа ОСОБА_9 не виключається, походження крові від підозрюваного ОСОБА_6 не виключається (т. 2, а. 34-36);

- висновок експерта №05-1-08/19 від 08.01.2025 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким в слідах на наволочці, що вилучена 07.12.2024 під час огляду місця події за адресою м. Сміла, вул. 1-го Грудня, 72/1, виявлено кров людини та антиген ОСОБА_29 , виявлений в слідах крові людини на наволочці, може походити від особи або осіб з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Походження крові від трупа ОСОБА_9 не виключається, походження крові від підозрюваного ОСОБА_6 не виключається (т. 2, а. 37-39);

- висновок експерта №05-1-08/18 від 08.01.2025 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким в слідах на дитячому боді, що вилучене 07.12.2024 під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , знайдено кров людини та виявлені антигени А та В. Антигени А та В , що виявлені в слідах крові людини на дитячому боді, можуть походити від особи або осіб з групою крові АВ (ІV) або бути змішаною кров`ю осіб груп крові з будь-яким сполученням вказаних антигенів. У разі можливого змішування крові двох і більше осіб в одних і тих же слідах, домішка крові від трупа ОСОБА_9 не виключається, домішка крові від підозрюваного ОСОБА_6 не виключається (т. 2, а. 40-42);

- висновок експерта №05-1-08/16 від 08.01.2025 за результатами проведення судово-імунологічної експертизи, згідно з яким в слідах на ковдрі, що вилучена 07.12.2024 під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , знайдено кров людини та виявлені антигени А та ОСОБА_29 , виявлений в слідах крові людини на ковдрі, може походити від особи або осіб з групою крові В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Походження крові від трупа ОСОБА_9 не виключається, походження крові від підозрюваного ОСОБА_6 не виключається. Антигени А та В, що виявлені в слідах крові людини на ковдрі, можуть походити від особи або осіб з групою крові АВ (ІV) або бути змішаною кров`ю осіб груп крові з будь-яким сполученням вказаних антигенів. У разі можливого змішування крові двох і більше осіб в одних і тих же слідах, домішка крові від трупа ОСОБА_9 не виключається, домішка крові від підозрюваного ОСОБА_6 не виключається (т. 2, а. 43-45);

- протокол огляду предметів від 25.01.2025 з фототаблицею, відповідно до якого слідчим оглянуто наволочку, частину тканини (дитяче боді) та ковдру, вилучені 07.12.2024 під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 . З фототаблиці вбачається, що на всіх оглянутих предметах наявні плями речовини бурого кольору (т. 2, а. 46-50);

- протокол огляду предметів від 25.01.2025 з фототаблицею, відповідно до якого слідчим оглянуто штани та кофту, вилучені 07.12.2024 при затриманні ОСОБА_6 . З фототаблиці вбачається, що на оглянутих предметах наявні плями речовини бурого кольору (т. 2, а. 51-52);

- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 09.12.2024, якою вилучені 07.12.2024 під час огляду місця події за адресою м. Сміла, вул. 1-го Грудня, 72/1 дитячий боді, наволочку, ковдру, на кожному із яких наявні плями речовини бурого кольору, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження від 07.12.2024 №0001019 (т. 2, а. 53-54);

- постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 09.12.2024, якою вилучені 07.12.2024 під час затримання ОСОБА_6 штани та кофту, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження від 07.12.2024 №0001019 (т. 2, а. 55-56);

- висновок експерта №138 від 10.03.2025 за результатами амбулаторної судово-психологічної експертизи щодо малолітньої особи - свідка ОСОБА_27 , постановленого за результатами вивчення відеозапису допиту малолітнього свідка ОСОБА_27 в судовому засіданні. Відповідно до підсумкової частини, свідок із урахуванням її емоційного стану, вікових, індивідуальних особливостей та рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати зовнішню сторону обставин, що мають значення у кримінальному провадженні (місце події, діючі особи, дії учасників події та свої дії) та давати по них відповідні показання. Соціальну, моральну оцінку вчинених відносно її брата протиправних дій може давати в силу її вікових можливостей, оцінюючи їх, як неприпустимі. Свідок ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_3 не має вираженої схильності до фантазування (т. 2, а. 84-87);

- висновок судово-психіатричного експерта №58 від 31.01.2025, згідно із яким ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що при збереженні в нього процесів мислення, пам`яті, інтелекту не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики, що свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє а виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь у слідчих діях та судовому розгляді справи. На теперішній час не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (т. 2, а. 98-103).

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що він не мав наміру заподіяти шкоду малолітньому ОСОБА_9 , така стала наслідком одноразового випадкового падіння, хоча і спричиненого його діями, не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду, такі суперечать показанням свідка та письмовим доказам, дослідженим судом.

Повідомлені ОСОБА_6 відомості щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 , що відповідають обставинам, відтвореним ним же під час проведення 12.02.2025 слідчого експерименту, спростовані показаннями свідка ОСОБА_27 про те, що обвинувачений двічі кинув дитину таким чином, що той вдарився головою об підлогу, даними висновку експерта №05-6-02/077 від 24.02.2025, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, згідно з яким виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті ОСОБА_9 за механізмом, указаним ОСОБА_6 під час слідчого експерименту (т. 2, а. 93, оборот, п. 2), а також даними висновку експерта №05-6-02/076 від 24.02.2025, за яким травма, що є причиною смерті, утворилася внаслідок щонайменше шести травматичних дій (т. 2, а. 97, п. 2). Відповідні висновки підтверджені судово-медичним експертом ОСОБА_26 під час його допиту в суді.

Заслуговує на увагу інформація, повідомлена свідком ОСОБА_24 , яка володіє спеціалізованими знаннями в галузі медицини, про пошкодження, зокрема імовірні переломи і такі виявлені судово-медичною експертизою, зокрема викришування кісткової тканини потиличної кістки (т. 2, а. 89, оборот), наявність такого ушкодження спростовує обставини заподіяння смерті, на які посилається обвинувачений (ніби дитина вдарялася передньою боковою частиною голови зліва).

Наявність тілесного ушкодження у виді викришування кісткової тканини в місці пересічення вінцевого та стрілоподібного швів, констатована у висновку судово-медичної експертизи (т. 2, а. 89, оборот) в цілому підтверджує обставини події щодо падіння постраждалого вертикально вниз головою та у сукупності із іншими доказами спростовує версію подій, повідомлену обвинуваченим.

Виявлений крововилив скронево-тім`яно-потиличної ділянки також не пояснюється картиною подій, повідомленою обвинуваченим та відтвореною ним на слідчому експерименті. За таким механізмом могли бути заподіяні виключно синці та садна на обличчі. Вказані обставини підтверджуються висновком додаткової судово-медичної експертизи від 24.02.2025 №05-6-02/077 (т. 2, а. 91-93).

Подальші дії ОСОБА_6 щодо виклику швидкої, а також проведення за вказівкою медпрацівника реанімаційних заходів, що отримали своє підтвердження під час судового розгляду в показаннях очевидців ОСОБА_24 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 та які обвинувачений трактує, як намагання відвернути негативні наслідки для постраждалого, надання йому домедичної допомоги, суд розцінює як такі, що не мали такої реальної мети та вчинені з метою своєї реабілітації в тих обставинах, а також не могли відвернути негативних наслідків. Вказаний висновок походить з того, що виклик медичної допомоги здійснений ОСОБА_6 і це підтверджено показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , однак це зроблено не відразу після випадку, пов`язаного із травмуванням, а щонайменше через 2 години, коли було виявлено, що в дитини відсутні дихання та серцебиття. Враховуючи відомості, наведені у п. 18-19 підсумкової частини висновку за результатами проведення судово-медичної експертизи №05-6-02/076 від 24.02.2025, про те, що особа з травмою, як та, що стала причиною смерті малолітнього ОСОБА_9 , могла здійснювати самостійні дії лише на початковій стадії травматичної дії і лише за умови перебування в свідомості, дії з реанімації, вчинені обвинуваченим, за відсутності підтвердженої інформації про те, що він має належні знання, уміння та навички в галузі медичної допомоги, вчинювані через дві години після того, як постраждалий перебував не в свідомості, не відвернули і не могли відвернути негативних наслідків для його життя та здоров`я.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд вважає способом його захисту і це додатково підтверджується його показаннями з приводу того, що він боявся, що внаслідок його дій дитині спричинена шкода, тому не відразу повідомив медичним працівникам про обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 на ст. 119 КК України, оскільки обвинувачений не бажав заподіяння шкоди малолітньому потерпілому, така виникла внаслідок одноразового ненавмисного падіння, а обвинуваченим вживались заходи для надання першої медичної допомоги, що свідчить про відсутність у нього умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (постанова ККС від 15.08.2019 в справі №750/3256/17).

Усталеною судовою практикою судів касаційної інстанції визначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК) (постанова ККС від 24.07.2019 в справі №369/12575/17).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема висновками судово-медичних експертиз №05-6-02/077 від 24.02.2025 та №05-6-02/076 від 24.02.2025 встановлено, що утворення тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті ОСОБА_9 виключається за механізмом, на який вказує підозрюваний ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту (т. 2, а. 93, оборот), а тілесні ушкодження, що стали причиною смерті ОСОБА_9 , настали від неодноразової травмуючої дії твердого тупого предмету, зокрема, травма голови - внаслідок щонайменше 6 травматичних дій (т. 2, а. 97).

Отже, версія сторони захисту, щодо ненавмисного спричинення обвинуваченим ОСОБА_6 одноразового падіння потерпілого з наступним ударом головою об тверде покриття підлоги, повністю виключається з урахуванням вказаних висновків експерта. Повідомлена обвинуваченим версія подій не може пояснити такої кількості тілесних ушкоджень, як виявлено на тілі загиблого.

Про наявність умислу обвинуваченого свідчить та обставина, що останній неодноразово, а щонайменше двічі кинув ОСОБА_9 на підлогу з підвищення (дивану), отже, не досягши бажаного наслідку після першого падіння на підлогу, повторив свої дії. Приймаючи до уваги вік, рівень освіти обвинуваченого, наявність в нього життєвого досвіду, вказані ним навички надання першої медичної допомоги (відомості про що містяться у висновку судово-психіатричної експертизи, т. 2, а. 102-103), відсутність психічних захворювань, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності, будь-якого іншого хворобливого стану психіки, збереження процесів мислення, пам`яті та інтелекту, і як наслідок - здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, суд вважає, що для ОСОБА_6 було і залишається очевидним, що вчинювані ним дії є об`єктивно вкрай небезпечними, а їх результатом може бути заподіяння значної шкоди здоров`ю дитини і це є неминучим.

При цьому обвинувачений розумів, що через малолітній вік та як наслідок слабкість та безпорадність порівняно із дорослою людиною, наявність попередніх тілесних ушкоджень, дитині буде завдано істотну шкоду, від таких його дій дитина не здатна була жодним чином захиститися. Остання обставина додатково підтверджена висновком судово-медичної експертизи №05-6-02/076 від 24.02.2025, яким встановлено відсутність у загиблого тілесних ушкоджень, характерних для ситуації самозахисту (т. 2, а. 97, оборот). Приймаючи до уваги викладене вище, достеменно знаючи про дитячий вік, як його наслідок - беззахисність, наявність значного опіку, обвинувачений не міг не передбачати, що його діями малолітній дитині може бути заподіяно значної шкоди. При цьому судом не встановлено наявності будь-яких обставин, які могли би вказувати, що обвинувачений, вчинюючи описувані дії, розраховував на їх відвернення через свої дії, оточуючу побутову обстановку, навіть випадковий збіг обставин, що міг виключити каліцтво. Отже за обставин даної справи заподіяння щонайменше тяжких тілесних ушкоджень малолітньому було неминучим і для ОСОБА_6 це було очевидним.

Отже дії, вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 щодо повторного кидання потерпілого на підлогу, не можуть бути випадковими, а наслідки, що слідували за ними у виді тяжких тілесних ушкоджень, є очевидними.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_17 , суд виходить з того, що в судовому засіданні не встановлено, що остання бачила події, під час яких її синові ОСОБА_9 були завдані тілесні ушкодження. Однак її поведінка безпосередньо після подій, що є предметом судового розгляду, а саме відсутність будь-яких дій щодо надання дитині допомоги самостійно або виклику медичної допомоги, а також заперечення наявності тілесних ушкоджень у сина, хоча такі підтверджуються письмовими доказами та відеозаписом з місця події (в ОСОБА_9 були кровоточиві рани та помітні садна на обличчі, одяг ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 мав сліди крові) після падіння, намагання підтвердити одноразове падіння дитини, оскільки більше звуків, характерних для падіння на підлогу, вона не чула, посилання на те, що вона намагається забути описувані події та не може пояснити свою поведінку в цій частині, суд вважає такими, що суперечать іншим матеріалам справи, відтак є неправдивими.

В зв`язку із викладеним її показання судом приймаються до уваги виключно в тій частині, що вона підтвердила, що в час подій, що передував загибелі сина, в будинку не було сторонніх осіб, а дитина залишалася під наглядом саме ОСОБА_6 . Розумних підстав вважати, що тілесні ушкодження йому заподіяв будь-хто інший, немає.

Оцінюючи показання ОСОБА_21 , суд звертає увагу, що свідок також не була очевидцем подій, під час яких зазнав тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , про відповідні обставини їй відомо зі слів малолітньої ОСОБА_27 . При цьому свідок взагалі не вказує про те, що бачила ОСОБА_13 в час між заподіянням йому тілесних ушкоджень і 14-00 год, коли виявила, що ОСОБА_13 знаходиться в ліжку без будь-якого нагляду. Однак повідомлені нею відомості не в повній мірі відповідають встановленим під час судового розгляду обставинам. Вказані суперечності проявляються в частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , адже свідок повідомила ті ж обставини, що покладені в основу версії обвинуваченого, яких вона не бачила, однак наполягала, що дитина вдарилася об коліно сестри, яка знаходилася на підлозі, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Вказане суд сприймає як її спосіб захистити сина, тому в даній частині її покази не приймає до уваги, а надані нею відомості мають доказове значення лише в частині того, що під час події кримінального правопорушення в житлі не було сторонніх осіб, діти перебували під контролем та наглядом її сина та своєї матері, тому не вказують на існування розумних сумнівів в тому, що заподіяти ОСОБА_9 тілесні ушкодження міг хтось інший, крім останніх двох осіб. При цьому відомостей про заподіяння тілесних ушкоджень, що могли спричинити смерть ОСОБА_10 власному сину в ході судового розгляду не встановлено, про їх існування не вказували свідки, вони відсутні в письмових доказах.

Крім того, свідок надає показання, зокрема про відсутність тілесних ушкоджень у загиблого ОСОБА_9 які суперечать іншими матеріалами справи, протоколам огляду місця події, фототаблицям, відеозаписам, даним судово-медичного обстеження та висновками судово-медичних експертиз. Суд критично ставиться до повідомлень свідка про відсутність тілесних ушкоджень, що вона бачила особисто, що виникли раніше, оскільки свідок запевнювала, що допомагала ОСОБА_11 доглядати дітей, визнавала, що ОСОБА_13 міг спати біля неї, сказала що чула сильний крик дитини з ванної кімнати, тому показання про її початкову необізнаність про опік, про який вона дізналася щонайменше на 2-3 день після його завдання, щонайменше спростовують її участь в догляді дітей, щонайбільше - вказують на прагнення виправдати сина та відвести від нього підозру в завданні тілесних ушкоджень загиблому.

Що стосується опіку, виявленого на спині загиблого ОСОБА_9 , наявність та опис якого містяться в висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/380 від 30.01.2025 (т. 2, а. 89), то суд звертає увагу, що обставини його завдання не є предметом даного судового розгляду. При цьому всі допитані в судовому засіданні особи повідомили інформацію, що він був завданий щонайменше за 5 днів до смерті потерпілого, а в ході судового розгляду не здобуто достовірної інформації, ким, в який час та за яких обставин він завданий. Незважаючи на такий висновок, суд констатує, що наявність такого тілесного ушкодження свідчить про жорстоке поводження осіб, на утриманні яких перебувала дитина, відсутність вчасної та належної допомоги у зв`язку з такою травмою вказує на неналежне здійснення законним представником - матір`ю ОСОБА_17 своїх обов`язків щодо виховання та захисту дітей та дають суду підставу звернути увагу уповноважених органів опіки та піклування на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону ОСОБА_10 , які потребують реагування.

Отже в обґрунтування вироку суд покладає показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , а також ОСОБА_31 та ОСОБА_17 - виключно в описаній вище частині, фактичні дані, здобуті під час огляду місця події 07.12.2024 та зафіксовані в письмовому протоколі та відеозаписі, дані протоколу огляду трупа від 08.12.2024, відомості протоколу затримання від 07.12.2024, висновки судово-медичних експертиз №05-6-02/380 від 30.01.2025, №05-6-02/077 від 24.02.2025, №05-6-02/076 від 24.02.2025, висновки судово-імунологічних експертиз №05-1-098/647 від 24.12.2024, №05-1-09/640 від 13.12.2024, №05-1-098/17 від 08.01.2025, №05-1-08/19 від 08.01.2025, №05-1-08/18 від 08.01.2025, №05-1-08/16 від 08.01.2025, висновки судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 №58 від 31.01.2025 та судово-психологічної експертизи щодо малолітнього свідка ОСОБА_27 , вважаючи такі докази достатньо вагомими, переконливими, точними в цілому та в окремих деталях, вони не містять суперечностей, здобуті в передбаченому кримінальним процесуальним законодавством порядку, а тому приймаються судом як достовірні і такі, що відповідають критеріям якості доказів, встановленим усталеною практикою ЄСПЛ (п. 161 рішення ЄСПЛ в справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Приймаючи рішення, суд виходить з того, що згідно усталеної практики ЄСПЛ, при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Коробов проти України», п. 66, рішення «Яременко проти України», п. 57). До такого ж висновку дійшов Верховний Суд, зазначивши, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (постанова ВС від 12.06.2018 в справі №712/13361/15). Крім того, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанова ВС від 09.10.2018 в справі №372/4155/15-к).

Враховуючи викладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами статей 50, 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, яке з об`єктивної сторони виразилося в неодноразових очевидно протиправних та виключно небезпечних для життя особи насильницьких діях, що потягли за собою передбачувані тяжкі наслідки, а саме смерть малолітньої дитини, відношення обвинуваченого до вчиненого діяння, що проявилося в тому, що ОСОБА_6 не заперечував, що саме внаслідок його діяння малолітньому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, від яких той помер, однак заперечував умисел на спричинення таких наслідків, акцентував увагу на їх випадковості і водночас заявляв про визнання провини у вбивстві із необережності, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив кримінальне правопорушення, маючи не відбуте покарання за попереднім вироком.

За місцем проживання, несення служби ОСОБА_6 характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної та дисциплінарної відповідальності за виконання обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння, перебував на лікуванні в КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» з приводу розладів, пов`язаних із вживанням алкоголю. Обвинувачений не одружений, неповнолітніх дітей, інших утриманців не має, на час вчинення злочину не працював.

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд не вбачає, бо намагання обвинуваченого ОСОБА_6 виправдати себе за рахунок применшення власної ролі в події злочину, свідчить про відсутність щирого осуду своєї протиправної поведінки. Вказане не спростовується тією обставиною, що обвинувачений під час проведення судових дебатів звернувся до потерпілого із проханням пробачити його. Повідомлена ОСОБА_6 версія подій кримінального правопорушення, спростовується матеріалами, дослідженими та перевіреними судом, відтак не дозволяє вбачати сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та у присутності дитини, а також рецидив злочинів. При цьому хоча остання обставина не зазначена в обвинувальному акті, проте наявність судимості за умисне кримінальне правопорушення знайшла своє підтвердження під час судового розгляду. Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові ВС від 20.12.2018 в справі №679/783/17.

Отже, підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність двох обставин, що його обтяжують, наявність непогашеної судимості за умисний злочин, що свідчить про стійке протиправне спрямування поведінки обвинуваченого, суд призначає ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді восьми років та шести місяців позбавлення волі, вважаючи, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Судом враховується, що ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19.06.2025 скасовано ухвалу Смілянського міськрайонного суду від 31.03.2025 в справі №703/4160/24, провадження 1-в/703/2/25, про відмову у задоволені подання Черкаського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області щодо скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного вироком Смілянського міськрайонного суду від 28.01.2021 покарання засудженого ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

При цьому судом не встановлено, що вирок Смілянського міськрайонного суду від 28.01.2021 приведений до виконання. Станом на час постановлення відповідної ухвали апеляційним судом, ОСОБА_6 утримувався під вартою в даному кримінальному провадженні, отже фактично покарання за вироком суду від 28.01.2021 у виді обмеження волі не відбував. Вказана обставина додатково підтверджується відомостями, наданими ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» на запит суду з приводу невідбутої частини покарання.

У зв`язку із викладеним покарання ОСОБА_6 слід призначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, приєднавши до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуте покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду від 28.01.2021 у виді 1 року обмеження волі, використовуючи співвідношення, наведене в п. б) ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання за таких умов складе 6 місяців позбавлення волі.

Підстави для застосування судом положень ст. 75 КК України відсутні, оскільки суд дійшов до однозначного висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та призначив покарання, що перевищує вказане в ч. 1 ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 07.12.2024, обвинуваченого ОСОБА_6 фактично затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, 07.12.2024.

У строк покарання ОСОБА_6 слід зарахувати попереднє ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 07.12.2024 по день набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років та 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати невідбуте покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду від 28.01.2021 у виді 1 року обмеження волі, що в перерахунку складає 6 (шість) місяців позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_6 до відбування 9 (дев`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , тобто з 07.12.2024.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2024 в справі №703/6501/24, провадження 1-кс/703/1055/24 на майно, що було вилучене 07.12.2024 під час особистого обшуку ОСОБА_6 в ході його затримання в порядку ст. 208 КПК України, а саме кофту та штани зеленого кольору.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2024 в справі №703/6501/24, провадження 1-кс/703/1056/24 на майно, що було вилучене 07.12.2024 під час проведення огляду місця події за адресою м. Сміла, вул. 1-го Грудня, 72/1, а саме шматок тканини (дитячий боді), наволочку, ковдру.

Речові докази по справі - дитячий боді, наволочку, ковдру, кофту та штани, що знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, згідно квитанції №4782, номер книги обліку речових доказів - 383, після набрання вироком законної сили - знищити.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1