16.09.2025 Справа № 756/1271/25
№ 1-кп/756/1045/25
№ 756/1271/25
У Х В А Л А

іменем України

16 вересня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

провівши судове засідання за обвинувальним актом стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про примирення укладену 16 вересня 2025 року між потерпілою ОСОБА_4 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_7 , з іншої сторони, у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Як убачається із поданої угоди про примирення, сторони угоди погодились із кваліфікацією дій ОСОБА_7 , а саме за ч. 1 ст. 286-1 КК України, оскільки останній вчинив дії, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також, вказаною угодою, сторони узгодили вид та розмір покарання, яке має понести обвинувачений, а також узгоджено факт наявності обставин, що пом`якшують покарання.

Сторонами угоди було узгоджено призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, у вигляді арешту на строк 4 місяці.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, регламентовані статтею 473 КПК України.

У судовому засіданні сторона захисту та потерпіла з своїм представником просили затвердити угоду про примирення з підстав, що у ній викладені.

Прокурор заперечував проти затвердження угоди, оскільки вона не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Разом з цим, прокурор ОСОБА_3 подав письмове клопотання та просив продовжити ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з визначенням застави в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказане клопотання мотивовано тим, що на даний час існують ризики: переховування обвинуваченого від суду, а також вчинення останнім іншого кримінального правопорушення.

Стосовно клопотання прокурора, учасники судового провадження висловили наступні позиції: потерпіла та її представник поклались на розсуд суду; обвинувачений та його захисник просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши угоду про визнання винуватості, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд зважає на наступне.

Так, вирішуючи питання щодо затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

У відповідності до приписів ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

Згідно з умовами угоди про визнання винуватості, яка є предметом розгляду, сторонами узгоджено покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, при цьому угода містить наступні обставини, які пом`якшують покарання, що, на думку сторін укладення угоди, мають стати підставами застосування ст. 69 КК України, а саме: що ОСОБА_7 щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдані збитки, бере участь у захисті України у складі Збройних Сил, має поранення отримане в ході несення служби, а також те, що останній добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав проходження курсу лікування від наркотичної залежності.

Проаналізувавши угоду через призму положень Глави 35 КПК України, суд встановив наступне.

Як убачається з угоди про примирення, узгоджена міра покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем.

Натомість, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що станом на момент укладення угоди ОСОБА_7 перебуває у складі Збройних Сил України, а відтак входить в коло осіб, яким може бути призначено покарання у вигляді арешту.

Також, суд зауважує, що ініційована угода не містить наслідків невиконання угоди, які передбачено ст. 476 КПК України, як того вимагають положення ст. 471 КПК України.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що умови угоди в частині призначення узгодженого сторонами покарання не відповідають вимогам Кримінального кодексу України, а також того, що угода складена без дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне відмовити в її затвердженні.

Водночас, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, суд зважає на наступне.

Обвинуваченому та захиснику було надано копію клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.07.2025 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 вересня 2025 року включно та визначено заставу в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки строк тримання під вартою, визначений ст. 197 КПК України, стосовно ОСОБА_7 спливає 22 вересня 2025 року включно, суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, а також матеріали, які характеризують останнього, вік та стан його здоров`я, сімейний стан, відсутність у останнього сталих соціальних зв`язків, які б перешкодили зміні місця проживання та забезпечували б виконання ним процесуальних обов`язків. Такі обставини, в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування останнього від суду та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, що не дає достатніх підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про доцільність тримання обвинуваченого під вартою, зокрема прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України: спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення

Дані, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, вважаю за необхідне визначити розмір застави у кримінальному провадженні з урахуванням ч. 5 ст. 182 КПК України, та покласти на ОСОБА_7 зазначені в ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 177, 194, 331, 468, 471, 474, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення укладеної 16 вересня 2025 року між потерпілою ОСОБА_4 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_7 , з іншої сторони.

Роз`яснити учасникам судового провадження положення ч. 8 ст. 474 КПК України, а саме те, що повторне звернення з угодою з тим самим обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 14 листопада 2025 року включно.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень (розрахунковий рахунок ТУДСАУ в м. Києві № UA1012089, отримувач - ТУДСАУ в місті Києві; Код ЄДРПОУ - 26268059; Банк одержувача - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО - 820172).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язки, передбачені пунктами 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися за першою вимогою до суду; не відлучатися із міста Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

У разі сплати обвинуваченим застави, зобов`язати Оболонське УП ГУ НП в м. Києві поставити ОСОБА_7 на облік.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення в частині продовження строку дії запобіжного заходу.

В іншій частині, ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1