УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у кримінальному провадженні № 0001157 від 08.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Із поданої заяви про самовідвід та наданих до неї матеріалів убачається, що 10 листопада 2025 року за наслідками автоматизованого розподілу судових справ між суддями до провадження судді Солом`янського районного суду міста Києва судді ОСОБА_3 передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001157 від 08.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України.

03 червня 2022 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000247 від 03.06.2022, в межах якого здійснювалося досудове розслідування за підозрою, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України.

Зі змісту заяви вбачається, що 04 квітня 2025 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 діяла як слідчий суддя та розглядала клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000247 від 03.06.2022, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України, та постановила ухвалу про задоволення відповідного клопотання.

Надалі, 08 жовтня 2025 року прокурором групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, матеріали досудового розслідування з ЄРДР № 0000247 були виділені в окреме кримінальне провадження № 0001157, у межах якого до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 .

Таким чином, між кримінальним провадженням № 0000247, у межах якого суддя ОСОБА_3 здійснювала повноваження слідчого судді, та кримінальним провадженням № 0001157, у межах якого до суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , існує процесуальний і фактичний зв`язок, оскільки останнє є наслідком виділення матеріалів з первісного кримінального провадження, що прямо випливає із змісту заяви про самовідвід і матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Кримінального процесуального кодексу України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участь у цьому ж провадженні в суді першої інстанції.

Зміст цієї норми вказує на те, що законодавець пов`язує заборону участі судді в судовому розгляді з самим фактом його попередньої процесуальної діяльності у межах того ж кримінального провадження, що обумовлено необхідністю забезпечення не тільки суб`єктивної неупередженості конкретного судді, а й довіри суспільства до суду як інституту, котрий уособлює справедливість, рівність сторін та змагальність процесу.

Під поняттям "те саме кримінальне провадження" слід розуміти не лише буквальну ідентичність номера ЄРДР, але й випадки, коли існує очевидна процесуальна наступність між провадженнями, що виникають шляхом виділення, приєднання чи об`єднання матеріалів, за умови збереження єдності фактичної основи обвинувачення, тотожності чи тісної взаємопов`язаності подій, що становлять предмет доказування, та спільності кола учасників. В іншому випадку формальне тлумачення зазначеної норми перетворило б її на декларацію, позбавлену реального змісту, що суперечить загальним засадам кримінального провадження.

Саме тому, коли суддя на стадії досудового розслідування вже висловився щодо обґрунтованості підозри, перевіряв наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, досліджував докази, що стосуються тієї самої події, того ж кола осіб та тієї самої кримінально-правової оцінки діяння, його подальша участь у розгляді обвинувального акта щодо співучасника в "виділеному" провадженні неминуче породжує обґрунтовані сумніви у неупередженості такого судді.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Норми ст. 75 КПК України мають на меті виключити навіть тінь підозри щодо упередженості суду, оскільки правосуддя повинно не лише здійснюватися неупередженим судом, а й виглядати таким для розумного, неупередженого спостерігача.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що в питаннях неупередженості діє подвійний критерій: суб`єктивний, який стосується особистих переконань судді, та об`єктивний, що вимагає оцінки того, чи наявні достатні гарантії, здатні розвіяти будь-які об`єктивно обґрунтовані сумніви у безсторонності суду. Саме об`єктивний вимір неупередженості ставить у центр уваги зовнішнє сприйняття суду сторонами процесу і суспільством.

Якщо суддя, який уже раніше, в рамках пов`язаного кримінального провадження, ухвалював рішення щодо застосування запобіжного заходу стосовно іншого учасника ймовірної організованої чи групової діяльності, фактично оцінював ті самі обставини, які ляжуть в основу обвинувального вироку, то в очах стороннього спостерігача може скластися враження, що суддя, залишаючись тим самим, фактично підтверджує правильність власних попередніх висновків, а не знову неупереджено перевіряє доводи сторін у рамках повноцінного судового розгляду. Такий стан речей об`єктивно здатен підірвати довіру до суду, що є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Варто врахувати й те, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_4 , стосується особливо чутливої для суспільства сфери посягання на основи національної безпеки та конституційного ладу України, а саме діяння, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України. У подібних справах суспільний запит на максимальну прозорість, неупередженість і бездоганну з точки зору процесуальної чистоти процедуру розгляду є вкрай високим. Будь-які, навіть потенційні, сумніви щодо безсторонності судді мають бути усунуті на найранішій стадії судового провадження, і саме інститут самовідводу покликаний стати інструментом такого превентивного захисту довіри до правосуддя.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід є обґрунтованою, такою, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 76 та п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а також спрямованою на забезпечення реальної та видимої безсторонності суду.

За таких обставин заява про самовідвід підлягає задоволенню, а суддя має бути відведена від подальшої участі в розгляді зазначеного кримінального провадження.

Керуючись статтями 75, 76, 80, 81, 82 Кримінального процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у кримінальному провадженні № 0001157 від 08.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України - задовольнити.

Відвести суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_3 від участі у розгляді кримінального провадження № 0001157 від 08.10.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 109 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1