Дата документу 08.09.2025 Справа № 337/5034/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/5034/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/186/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 08 вересня2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ногінськ, Московської області, російської федерації, громадянина України, має повну середню освіту, працює поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП НП України, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

представників цивільного відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , представник цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції - ОСОБА_14 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 січня2023 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк 2 (два) роки, підлягає реальному виконанню.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто із Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Державної казначейської служби України відмовлено.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 - закрити через не встановлення достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обов`язковою ознакою злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, є наслідки, крім тих, які безпосередньо зазначені у ч.2 ст.365 КК України, у вигляді завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

З наведеного випливає, що для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.365 КК України недостатньо перевищення влади та службових повноважень з насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, дій. Необхідно також встановити факт спричинення матеріальної шкоди в істотному розмірі.

Зазначена обов`язкова ознака злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, не була інкримінована ОСОБА_6 як в обвинувальному акті, так і не підтвердилась в ході судового розгляду.

Відповідно до правової позиції, яка зазначена у Постанові Верховного України від 27 жовтня 2016 року та є обов`язковою для всіх судів загальної юрисдикції відповідно до положень ч.1 ст.458 КПК України, з набранням чинності Законом України від 13 травня 2014 № 1261-VII «Про внесення змін деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» (далі - Закон № 1261-VII) виклад пункту 3 примітки статті 364 КК України зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Водночас, Суд вважає, що диспозиція частини першої статті 364 і частини першої статті 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

При цьому Суд вважає, що у вироку (ухвалі) має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру також має бути належним чином підтверджено (в т.ч. цивільним позовом, як підтвердження факту та розміру реальної майнової шкоди) та не викликати сумніву.

У зв`язку з внесенням на підставі Закону № 1261-VII змін до примітки статті 364 КК відбулося звуження змісту кримінально-правового поняття «істотна шкода» (і «тяжкі наслідки»), тобто сталася часткова декриміналізація, зокрема, таких діянь, як зловживання владою або службовим становищем і перевищення влади або службових повноважень.

З урахуванням викладеного, оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню на підставі ст.417 КПК України, провадження - закриттю на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості суді і вичерпані можливості їх отримання.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку із тим, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, а також безпідставність застосування суддею положень ст.75 КК України, та безпідставного і невмотивованого незадоволення цивільного позову ОСОБА_8 повністю в межах заявлених вимог.

Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 у межах санкції ч.2 ст.365 КК України у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 на суму 1 000 000 (один мільйон гривень 00 копійок задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, що свідчать про зниження його суспільної небезпеки і відповідно дозволяють суду зробити такі обґрунтовані висновки.

ОСОБА_6 у вчинення двох злочинів не розкаявся, не визнав себе винуватим у вчиненні жодного із інкримінованих йому злочинів, добровільно шкоду потерпілим не відшкодував не матеріальну пов`язану із лікуванням, не моральну пов`язану із заподіянням тілесних ушкоджень потерпілим саме поліцейським, який приїхав на виклик тел.102 для забезпечення публічної безпеки та правопорядку.

Під час судового розгляду справи всіма можливими засобами та своєю поведінкою сприяв затягуванню розгляду справи в суді, яка тривала з початку 2019 року. Про підстави свого неприбуття в наступні судові засідання, підтверджуючі документи не подавав. У той період, коли під час досудового розслідування та судового слідства до ОСОБА_6 було застосовано відсторонення від посади - свідомо продовжував нести службу з охорони громадського порядку та заступав на службу, про що потерпілий ОСОБА_15 вимушений був повідомляти суд, прокуратуру та керівництво УПП в Запорізькій області, щодо порушення законодавства ОСОБА_6 та невідоме невиконання рішення суду. Отже будь-яких висновків для себе за результатами досудового розслідування та судового розгляду не зробив.

Таким чином, ОСОБА_6 заслуговує на призначення покарання лише в межах санкції ч.2 ст.365 КК України.

З урахуванням обставин справи потерпілий ОСОБА_8 вважає, що призначення покарання ОСОБА_6 на строк чотири роки є саме тим, яке буде достатнім для виправлення ОСОБА_6 . Без права застосування положень ст.75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі зазначених вище обставин справи.

Крім того, представник потерпілого зазначає, що ОСОБА_8 незаконними діями ОСОБА_6 заподіяно моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн, який є співмірним із розміром та тяжкістю заподіяння потерпілому моральної шкоди. Між тим, суд не врахував обставини, викладені в цивільному позові з урахуванням уточнень до нього, та безпідставно відмовив у задоволенні позову повністю, задовольнивши його лише частково на суму 30 000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст.365 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжкими злочинами, обставини вчинення правопорушення, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, що у своїй сукупності свідчить про перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив два кримінальних правопорушення у сфері службової діяльності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від дачі показань, скориставшись правом, передбаченим Конституцією України.

В свою чергу, потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_8 суду показали, що ОСОБА_6 не відшкодував завдану їм матеріальну та моральну шкоду, що свідчить про зухвале ставлення до вчинених ним правопорушень.

Відсутність у обвинуваченого судимостей є нейтральними даними, що поза розумним сумнівом не свідчить про неможливість подальшого вчинення злочинів та у всякому разі не є пом`якшуючими вину обставинами.

Визнання судом позитивної характеристики за місцем роботи обвинуваченого, обставиною, що дає підстави для застосування статті 75 КК України, дає підстави лише не призначати ОСОБА_6 максимальний строк основного покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 365 КК України.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача Департаменту УПП просить у задоволенні позивних вимог ОСОБА_8 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з рішенням суду про стягнення із Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 30000 (тридцяти тисяч) гривень.

Викладення подій, які стали підставою для звернення позивачів до суду в обґрунтування позовних вимог, є таким, що не в повній мірі відповідає дійсності, а саме в частині обґрунтування моральної шкоди, яка була завдана безпосередньо цивільному позивачу ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 фактично не обґрунтовано у чому все ж таки полягає завдана йому моральна шкода та чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони є глибокими.

Потерпілий зазначає про те, що іншими працівниками поліції не було повідомлено керівництво про протиправність поведінки ОСОБА_6 , в той же час, цивільний позов заявлено лише до одного органу - Департаменту патрульної поліції НПУ, але не заявлено подібних позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в приміщенні підрозділу якого, а саме Хортицького відділення поліції, мала місце подія кримінального правопорушення та працівники якого й не повідомили керівництво про протиправність поведінки ОСОБА_6 .

Поряд з цим доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди позивачу є обов`язковим.

Позивачем жодним чином не обґрунтовано наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Цивільного відповідача 1 - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі ДПП НПУ) та настанням негативного наслідку, окрім того, що ОСОБА_6 на час вчинення злочину, у якому він підозрюється, знаходився у трудових відносинах з ДПП НПУ.

Фактично відсутнє будь-яке обґрунтування позивачами розміру відшкодування моральної шкоди, що суперечить вимогам п. 4 постанови Пленуму ВСУвід 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», якою визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У заявленому ОСОБА_8 позові жодним чином не зазначено яким чином та виходячи з чого ним було визначено та оцінено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з ДПП НПУ, окрім зазначення її суми, яка має бути йому сплачена.

Також, суд помилково прийшов до висновку про стягнення коштів саме з Департаменту патрульної поліції, оскільки на підставі аналізу чинного законодавства можна дійти висновку, що належним цивільним відповідачем у цій справі є Державна казначейська служба.

Згідно з вироком суду, наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12 липня 2018 року №668о/с сержанта поліції ОСОБА_6 призначено по управлінню патрульної поліції в Запорізькій області поліцейським батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1.

Перебуваючи на займаній посаді поліцейського управлінню патрульної поліції в Запорізькій області поліцейським батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_6 відповідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

Так, 08 серпня 2018 року ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на службі та при виконанні своїх службових обов`язків, з 20 години 00 хвилин заступив на чергування у складі екіпажу управляння патрульної поліції в Запорізькій області ДІIIІ НП України «Драгун-0702» разом з інспектором батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1 ОСОБА_17 .

Того ж дня, 08 серпня 2018 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин на виклик щодо сімейної сварки за адресою АДРЕСА_3 прибув екіпаж патрульної поліції «Драгун-0702» у складі ОСОБА_6 та ОСОБА_17 .

Двері квартири АДРЕСА_4 поліцейським відчинив її мешканець ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що дійсно мав місце сімейний конфлікт між ним та його матерію ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , але останньої на цей час немає в квартирі, та близько 22 години 52 хвилин запросив поліцейських пройти всередину до кімнати, але ті залишалися в коридорі квартири біля входу до кімнат.

Приблизно о 22 годині 56 хвилин 08 серпня 2018 року ОСОБА_16 почав вимагати від поліцейських залишити квартиру АДРЕСА_4 . Оскільки свої вимоги покинути житло ОСОБА_16 супроводжував застосуванням ненормативної лексики, у патрульного поліцейського ОСОБА_6 виник умисел на перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

При цьому ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, достовірно розуміючи, що його особистій безпеці та безпеці інших осіб нічого не загрожує, також, що вимоги ОСОБА_16 щодо недоторканності житла є законними, та ОСОБА_16 не вчинено будь-якого правопорушення.

Реалізуючи свій злочинний намір, патрульний поліцейський ОСОБА_6 без попередження, грубо порушуючи ст. ст. 6, 8, 23, 29, 42, 43, 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», перевищуючи свої службові повноваження, тобто діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав чи повноважень, супроводжуючи свої дії насильством, застосуванням спеціальних засобів, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, неправомірно застосував до ОСОБА_16 надмірну фізичну силу та спеціальні засоби наручники (кайданки).

Так, ОСОБА_6 спочатку виштовхав ОСОБА_16 з квартири в загальний коридор на 3 поверсі будинку АДРЕСА_5 та збив останнього з ніг, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу. В подальшому патрульний поліцейський ОСОБА_6 наніс декілька ударів руками в тулуб та обличчя ОСОБА_16 , спричинивши останньому відповідно до висновків судово-медичного експерта №1182 від 04 вересня 2018 року закритий двосторонній перелом нижньої щелепи в ділянках кутів з «ушибом м`яких тканин обличчя», які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні. Окрім того, ОСОБА_6 продовжуючи перевищувати службові повноваження, до лежачого на підлозі ОСОБА_16 застосував наручники (кайданки) завдавши останньому фізичного болю та ображаючи його особисту гідність, залишив його лежати на підлозі близько 20 хвилин.

У подальшому, усвідомивши незаконність своїх дій, патрульний поліцейський ОСОБА_6 звільнив ОСОБА_16 від наручників (кайданків) та покинув місце події.

Крім того, ОСОБА_6 , перебуваючи відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12 липня 2018 року №668о/с на посаді поліцейського управлінню патрульної поліції в Запорізькій області батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, являючись відповідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків відповідно до розстановки сил та засобів роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП НП України 10 грудня 2018 року з 08 години 00 хвилин до 20 годин 00 хвилин, заступив на чергування у складі екіпажу Управляння патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції національної поліції України разом з інспектором батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1 ОСОБА_17 , для охорони громадського порядку у Хортицькому районі міста Запоріжжя.

Того ж дня, 10 грудня 2018 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин екіпаж патрульної поліції у складі поліцейського ОСОБА_6 та інспектора ОСОБА_17 прибув на виклик за повідомленням про бійку у кафе «Дар`я», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Ювілейний, 26 «б», після чого поліцейський ОСОБА_6 разом з інспектором ОСОБА_17 доставили учасників конфлікту у кафе «Дар`я», ОСОБА_8 та ОСОБА_19 до приміщення Хортицького відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул.Лахтинська, б.10, для складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

В подальшому, 10 грудня 2018 року приблизно о 19 годині 27 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в коридорі біля чергової частини Хортицького відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, 10, в грубій формі із застосуванням ненормативної лексики, почав вимагати від патрульних поліцейських пояснень причин його перебування у відділенні поліції, при цьому особисто звертався до патрульного поліцейського ОСОБА_6 , який доставляв його до відділення.

В цей час у патрульного поліцейського ОСОБА_6 виник умисел на перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

При цьому ОСОБА_6 , будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, достовірно розуміючи, що його особистій безпеці та безпеці інших осіб нічого не загрожує, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення дій, що ображають особисту гідність ОСОБА_8 , а також заподіяння останньому тілесних ушкоджень, патрульний поліцейський ОСОБА_6 без попередження, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 6, 8, 23, 29, 42, 43 Закону України «Про Національну поліцію» та ч.ч. 1, 6, 7, 10, 13 п. 3.1 посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, перевищуючи свої службові повноваження, тобто діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав чи повноважень, супроводжуючи свої дії фізичним насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, неправомірно застосував до ОСОБА_8 фізичну силу.

Так, ОСОБА_6 перебуваючи в коридорі біля чергової частини Хортицького відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтинська, б.10, приблизно о 19 годині 27 хвилин, спочатку штовхнув ОСОБА_8 та схопив останнього двома руками за шию, чим завдав фізичного болю ОСОБА_8 та образив особисту гідність останнього, після чого ОСОБА_6 схопив ОСОБА_8 руками за тулуб та наніс удари руками, а також лобною частиною голови в обличчя ОСОБА_8 , спричинивши останньому відповідно до висновків судово-медичних експертиз №1527 від 10 січня 2019 року та №26/к від 28 січня 2019 року відкритий перелом кісток носу, синці в міжбрівній ділянці, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні.

Заслухавши доповідь судді;

обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_13 та просили її задовольнити, стверджували про недоведеність висунутого обвинувачення; заперечували проти задоволення апеляційних скарг інших учасників провадження;

прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 та просила їх задовольнити; заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника та представника цивільного відповідача;

потерпілого та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 та просили їх задовольнити; заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника-адвоката ОСОБА_13 та представника цивільного відповідача;

представника цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції ОСОБА_14 та просив її задовольнити; заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг;

представника цивільного відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_10 , яка просила вирішити долю апеляційних скарг на розсуд суду;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, у перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, відмовився від надання показань, посилаючись на положення статті 63 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, при викладених у вироку суду обставинах, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Що стосується епізоду кримінального правопорушення у відношенні потерпілого ОСОБА_16 :

Судом першої інстанції заслухано показання потерпілого ОСОБА_16 , який суду пояснив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_4 разом з матір`ю ОСОБА_18 та батьком. 08 серпня 2018 року близько 22 години, перебуваючи вдома, він посварився із матір`ю ОСОБА_18 , з якою вони разом вживали алкогольні напої. В квартирі була вимкнута електроенергія, матір пішла до сусідів викликати поліцію. Через деякий час в двері квартири постукали працівники поліції. Він відчинив двері. Одним з поліцейських був обвинувачений ОСОБА_6 , другим поліцейським була жінка, імені якої він не запам`ятав. Поліцейський жінка сказала, що його матір викликала поліцію, вони приїхали перевірити її заяву, попросили покликати матір. Він відповів, що матері в квартирі немає. Поліцейські попросили пустити їх в квартиру та перевірити де матір. Він дозволив, ОСОБА_6 та жінка поліцейський зайшли в квартиру, оглянули приміщення. В квартирі знаходились тільки він та його батько з інвалідністю, який самостійно не пересувається. Він в нецензурній формі почав вимагати від поліцейських покинути його житло, намагався виштовхати ОСОБА_6 з квартири. Поліцейські відмовлялись покинути квартиру. ОСОБА_6 взяв його під руку та витягнув з квартири в приміщення загального коридору на поверсі будинку. При цьому він намагався вирватися. ОСОБА_6 силою повалив його обличчям на підлогу та одягнув на руки кайданки. Лежачи на підлозі, він побачив сусіда та свою матір. ОСОБА_6 болісно підняв його за руки в кайданках, взяв його рукою за шию та із силою стискав. Він стояв поруч із стіною, ОСОБА_6 вдарив його головою об стіну, бив рукою в обличчя. Він впав на підлогу, після чого обвинувачений підняв його та наніс удари в область груді, живота. Він перебував у кайданках близько 20 хвилин, втрачав свідомість. В цей час приїхали ще двоє працівників патрульної поліції. Після цього з нього зняли кайданки, дозволили зайти у ванну кімнату, де він вимив обличчя. В квартирі знаходились працівники поліції та його матір. Через деякий час поліцейські залишили квартиру, він ліг спати. О 06 годині ранку його матір викликала швидку допомогу для нього, його доставили до 5-ої міської лікарні, де виявили, що у нього перелом нижньої щелепи. В лікарню приїжджали працівники патрульної поліції, які пропонували оплатити його лікування.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_6 разом із сином ОСОБА_16 та хворим на інсульт чоловіком. 08 серпня 2018 року вона пила горілку із сином і вони посварились. ОСОБА_16 відштовхнув її від себе. Вона пішла до сусіда із квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_20 для того, щоб викликати поліцію. Вона зателефонувала до поліції та чекала поліцейських в квартирі сусіда. Після того як приїхали поліцейські, вона вийшла з квартири сусіда, побачила, що двері в її квартиру відчинені. Вона зайшла в квартиру, побачила там сина, та двох поліцейських обвинуваченого ОСОБА_6 та дівчину. Син ОСОБА_16 та ОСОБА_6 були в кімнаті, а вона спілкувалась із дівчиною поліцейською. ОСОБА_16 просив патрульних поліцейських вийти з квартири, а він вийде за ними. Далі син та поліцейські вийшли з квартири в коридор. Вона вийшла та побачила, що ОСОБА_16 лежить на підлозі обличчям вниз у кайданках, а ОСОБА_6 . б`є ОСОБА_16 по голові руками. Дівчина поліцейська стояла позаду, бачила, як ОСОБА_6 . б`є ОСОБА_16 , але нічого не робила. Це продовжувалось близько 10 хвилин. Вона кричала, просила припинити. Далі приїхали ще двоє поліцейських - чоловік та жінка. Один з цих поліцейських тримав ОСОБА_16 , а ОСОБА_6 продовжував бити сина. У ОСОБА_16 текла кров по обличчю. Далі поліцейські припинили бити ОСОБА_16 , вона зайшла в квартиру. Син зайшов в кімнату без кайданок на руках. Пішов у ванну кімнату змивати кров з обличчя. ОСОБА_16 відповів поліцейським, що не має до них претензій, і вони пішли. Більше ОСОБА_16 нікуди не виходив, через деякий час вона побачила, що у сина опухло обличчя, він не може розмовляти, вона викликала швидку допомогу. До приїзду поліцейських у ОСОБА_16 не було жодних тілесних ушкоджень, в тому числі на обличчі. Після того, як поліцейські пішли, син нікуди не виходив до приїзду лікарів.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що працює інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області. 08 серпня 2018 року вона перебувала на чергуванні разом із ОСОБА_6 . Близько 22-30 вони отримали виклик про те, що жінка в квартирі просить про допомогу. Вони приїхали до будинку, біля під`їзду їх зустріла жінка, сказала, що на 3-4 поверсі бійка. Вони піднялись в квартиру АДРЕСА_8 , двері відчинив чоловік - ОСОБА_16 . Сказав, що у нього був конфлікт із матір`ю, але вже закінчився. ОСОБА_16 запропонував зайти в квартиру перевірити, що все добре. Вони з ОСОБА_6 зайшли всередину для того, щоб знайти та поговорити із матір`ю ОСОБА_16 . В квартирі вони побачили батька ОСОБА_16 , який лежав на підлозі, ймовірно він був хворим. Вони подивились по кімнатам та не знайшли матір ОСОБА_16 . Потерпілий почав виштовхувати її та ОСОБА_6 з квартири, нецензурно лаяти їх. ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_6 в обличчя. Далі вони вийшли в коридор та надягнули на ОСОБА_16 кайданки за спиною, оскільки він міг завдати шкоду собі та оточуючим. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 не було. В коридорі ОСОБА_16 перебував близько 20 хвилин. Із сусідньої квартири вийшла матір потерпілого ОСОБА_18 , яка викликала поліцію, та невідомий їй чоловік, сусід ОСОБА_18 . Далі вона та ОСОБА_18 зайшли в квартиру для того, щоб писати заяву. ОСОБА_6 зняв із ОСОБА_16 кайданки і вони також зайшли в квартиру. Коли вони знаходились в квартирі, приїхали ще двоє поліцейських ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які спілкувались в квартирі із ОСОБА_16 та його матір`ю ОСОБА_18 . Свідок ОСОБА_17 також пояснила, що ОСОБА_18 та ОСОБА_16 перебували у стані сп`яніння. Пояснила, що у неї на одязі була закріплена бодікамера, вона хотіла увімкнути нічний режим, але помилково вимкнула камеру, оскільки переплутала кнопки. Вказала, що ОСОБА_16 ніхто із поліцейських не бив, ОСОБА_16 завжди стояв, на підлозі не лежав, головою о предмети не бився. У ОСОБА_16 не було тілесних ушкоджень ні до їх приїзду, ні після. Вранці вони дізнались про те, що у ОСОБА_16 перелам щелепи.

Свідок ОСОБА_21 , який займає посаду командира взводу управління патрульної поліції в Запорізькій області, суду пояснив, що 08 серпня 2018 року він був на нічній зміні з напарником ОСОБА_22 . Надійшов виклик про допомогу патрульним ОСОБА_6 та ОСОБА_17 . Вони приїхали за адресою, біля квартири їх зустріла жінка ОСОБА_18 , яка сказала, що хуліганить її син. Вони зайшли в квартиру, побачили ОСОБА_16 , який був без футболки, вмивався у ванній кімнаті. ОСОБА_16 пояснив, що у нього був конфлікт із матір`ю, пообіцяв більше її не чіпати. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_16 він не бачив. Матір відмовилась писати заяву на сина, нічого не говорила про те, що сина били. Ніякого конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_16 не було. Вони залишили квартиру.

Також судом досліджені письмові документи, яким надана відповідна правова оцінка, а саме:

- 12 липня 2018 року начальник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_23 видав наказ №668 о/с, яким призначив ОСОБА_6 поліцейським до батальйону №4 роти №1 взводу №1 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі (т.3 а.п. 140);

- 08 серпня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 пройшов інструктаж з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю, про що розписався у журналі (т.3 а.п. 167-169);

- 15 серпня 2018 року ОСОБА_16 звернувся із письмовою заявою до прокурора Запорізької області, в якій просить притягнути до відповідальності працівників поліції, які 08 серпня 2018 року нанесли йому тілесні ушкодження (т.3 а.п. 127);

- 15 серпня 2018 року ОСОБА_16 звернувся із письмовою заявою до начальника управління патрульної поліції в Запорізькій області ОСОБА_24 , в якій повідомив про те, що працівники поліції нанесли йому тілесні ушкодження (т.3 а.п. 173);

- 20 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000311 було внесено повідомлення про нанесення працівниками патрульної поліції тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_25 (т.3 а.п. 134);

- згідно з журналом реєстрації подій, 09 серпня 2018 року о 07:06 годині до 5 міської лікарні доставлений ОСОБА_16 із діагнозом закриті переломи нижньої щелепи праворуч. Обставини: побили поліцейські вдома (т.3 а.п. 175);

- відповідно до висновку експерта №1182 судово-медичної експертизи від 01 жовтня 2018 року (т.3 а.п. 190-191):

«Закритий двосторонній перелом нижньої щелепи в ділянках кутів з «ушибом мягких тканей лица» (за даними медичної карти стаціонарного хворого КУ «Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги» м. Запоріжжя) у гр. ОСОБА_16 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні.

2. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів).

3. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному оглянутим.

4. Утворення тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_16 під час падіння з висоти власного зросту є малоймовірним».

18 жовтня 2018 року прокурор прокуратури Запорізької області ОСОБА_26 оглянув оптичний диск із відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, про що склав протокол огляду предмету (т.3 а.п. 143).

Відеозаписи були оглянуті в судовому засіданні. Встановлено, що запис вівся не безперервно, періодично зупинявся. Події зафіксовані на різні нагрудні камери поліцейських, які 08 серпня 2018 року перебували в квартирі потерпілого ОСОБА_16 . Так, події розпочинаються із того, що поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_17 прийшли додому до потерпілого ОСОБА_16 , який відкрив двері квартири та запросив поліцейських пройти до приміщення квартири та перевірити, де знаходиться його матір, яка викликала поліцію. Далі о 22:56 годині ОСОБА_16 починає у грубій формі вимагати від поліцейських залишити його квартиру. Після цього запис переривається і продовжується о 23:24 годині. На записі видно, що в квартирі присутня матір потерпілого ОСОБА_18 та ще двоє поліцейських ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Потерпілий ОСОБА_16 вмивається у ванній кімнаті.

19 листопада 2018 року начальником Департаменту патрульної поліції ОСОБА_23 був затверджений висновок службового розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни поліцейськими ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Службове розслідування було завершено у зв`язку із тим, що на момент його завершення триває досудове розслідування №000311 від 20 серпня 2018 року (т.3 а.п. 152-164).

08 серпня 2018 року поліцейський ОСОБА_6 склав рапорт про те, що 08 серпня 2018 року він застосував кайданки до ОСОБА_16 у період часу з 22:55 до 23:30 години (т.3 а.п. 174).

Проаналізувавши наявні у провадженні докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_16 .

Так, потерпілий ОСОБА_16 прямо вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, яка у день події злочину, будучи поліцейським та виконуючи свої службові повноваження, спричинив йому тілесні ушкодження.

Підстави ставити під сумнів правдивість наданих потерпілим ОСОБА_16 показань відсутні, оскільки ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_18 , а також з письмовими доказами, зокрема з висновком експерта №1182 судово-медичної експертизи від 01 жовтня 2018 року, де зазначено, що ОСОБА_16 у вказаний ним строк отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні.

З дослідженого судом відеозапису з нагрудних камер поліцейських убачається, що коли поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_17 прийшли додому до потерпілого ОСОБА_16 , та коли останній почав у грубій формі вимагати від поліцейських залишити його квартиру, запис переривається і продовжується приблизно через пів години, та починається з того моменту, як потерпілий ОСОБА_16 вже вмивається у ванній кімнаті.

З викладеного убачається, що саме в той період, коли запис переривається, потерпілому й були спричинені тілесні ушкодження обвинуваченим.

Свідок ОСОБА_17 підтвердила той факт, що у день події злочину 08 серпня 2018 року вона перебувала на чергуванні разом із ОСОБА_6 , тобто останній перебував на службі в якості працівника правоохоронного органу, що узгоджується і з рапортом самого ОСОБА_6 про застосування ним до потерпілого у вказаний день спеціальних засобів.

У колегії суддів, з урахуванням сукупності досліджених доказів, не виникає сумнівів в тому, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяв саме обвинувачений ОСОБА_6 при викладених у вироку суду обставинах.

На підтвердження протилежного в матеріалах провадження доказів немає.

Відомості про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження при інших обставинах в матеріалах провадження відсутні.

Щодо епізоду кримінального правопорушення у відношенні потерпілого ОСОБА_8 :

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 10 грудня 2018 року у вечірній час він знаходився у кафе «Дар`я» в Хортицькому районі м. Запоріжжя разом із знайомим ОСОБА_19 . До них підійшли декілька працівників поліції, серед яких були обвинувачений ОСОБА_6 , поліцейська ОСОБА_17 . Вони повідомили, що на них скаржаться особи, які сидять за сусіднім столом. ОСОБА_6 почав йому погрожувати, схопив його за одяг та почав тягнути. ОСОБА_19 вивели з приміщення кафе на вулицю. Його також вивели на вулицю, де він побачив, як поліцейські били ОСОБА_19 . На вулиці його також почали бити, одягнули за спиною кайданки на руки та поклали обличчям на підлогу. Він почав вимагати, щоб його повезли у відділення поліції, оскільки вважав дії патрульних поліцейських протиправними. Його та ОСОБА_19 посадили у патрульний автомобіль та привезли до Хортицького відділення поліції. Там з нього зняли кайданки та провели до кімнати. Він вийшов з кімнати у коридор, там знаходились працівники патрульної поліції, в тому числі ОСОБА_6 , працівники Хортицького відділення поліції. Він почав вимагати, щоб йому пояснили причини затримання. В коридорі відділення поліції між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу подій у кафе, в ході якого він нецензурно лаявся. Вони знаходились з ОСОБА_6 обличчям один до одного на відстані близько двох метрів. ОСОБА_6 наблизився до нього, взяв руками за горло та вдарив своєю головою йому в обличчя, від чого розбив йому ніс. Від удару у нього запаморочилося в голові, з носу пішла кров. ОСОБА_6 після удару відштовхнув його від себе. Після цього ОСОБА_6 розвернувся та пішов. Він попросив викликати швидку допомогу. Його відвезли до міської лікарні, де йому надали медичну допомогу. Він не вчиняв жодних протиправних дій у відношенні ОСОБА_6 , він не був притягнутий до відповідальності за дії у кафе «Дар`я» та у відділені поліції.

Свідок ОСОБА_27 , який займав посаду заступника начальника сектора превенції Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області суду пояснив, що 10 грудня 2018 року о 18 годині він знаходився на чергуванні у Хортицькому відділенні поліції. Близько 19 години він знаходився у кабінеті №12 та почув шум конфлікту в коридорі. Він вийшов, в коридорі стояли патрульний поліцейський ОСОБА_6 та особа у цивільному одязі потерпілий ОСОБА_8 . Вони тримали один одного за одяг, ОСОБА_8 в нецензурній формі лаявся на адресу ОСОБА_6 , погрожував йому та намагався вдарити ногою. Він став між ними та не давав ОСОБА_8 вдарити поліцейського. У ОСОБА_8 на обличчі була кров. Він не бачив як ОСОБА_8 отримав ушкодження на обличчі.

Свідок ОСОБА_28 , який займав посаду старшого дільничного офіцера поліції Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області суду пояснив, що 10 грудня 2018 року близько 19 години він знаходився в кабінеті №3 Хортицького відділення поліції. Він почув шум у коридорі, вийшов у коридор. В коридорі він побачив патрульного поліцейського та потерпілого ОСОБА_8 , який нецензурно лаявся в адресу поліцейського. Він подивився близько 5 секунд на конфлікт та повернувся у свій кабінет.

Свідок ОСОБА_29 , який займав посаду начальника сектора превенції Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області суду пояснив, що 10 грудня 2018 року він знаходився у кабінеті №12 Хортицького відділення поліції. Близько 18-19 години до відділення поліції патрульні поліцейські доставили декількох осіб. Він чув конфлікт між ними, один із доставлених погрожував поліцейському звільненням, обіцяв знайти його, ображав родину поліцейського в нецензурній формі. Він не бачив як поліцейський наносив будь-кому удари.

Свідок ОСОБА_30 , який займав посаду начальника чергової частини Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області суду пояснив, що 10 грудня 2018 року після 18-18 години до відділення поліції доставили двох осіб у стані сп`яніння. Він двічі проходив по коридору, чув як ці особи ображали поліцейських, погроз від цих осіб в бік поліцейських він не чув. Свідок пояснив, що він на підставі усного розпорядження начальника відділення поліції відповідальний за обладнання, яке здійснює відеоспостереження у відділенні поліції. Відеозапис ведеться без звука. Після подій кримінального правопорушення працівники ДБР вилучили відеозапис подій за участю обвинуваченого ОСОБА_6 . Складався процесуальний документ, відео реєстратор не вилучався.

Свідок ОСОБА_31 , яка працювала інспектором у Хортицькому ВП ГУНП в Запорізькій області, суду пояснила, що 10 грудня 2018 року вона перебувала у приміщенні відділення поліції на чергуванні. У відділення доставили ОСОБА_8 з кафе Дар`я, він був у кайданках. ОСОБА_8 кидався на всіх, нецензурно лаявся, не реагував на зауваження. Вона записала потерпілого у журнал реєстрації відвідувачів. ОСОБА_8 ображав обвинуваченого ОСОБА_6 та його дружину, обіцяв знайти його та побити, погрожував дружині ОСОБА_6 . ОСОБА_8 відвели в кімнату очікування. Через деякий час він вийшов у коридор без кайданок. Конфлікт між обвинуваченим та потерпілим вона не бачила. Далі приїхала швидка допомога.

Свідок ОСОБА_32 , який займав посаду дільничного офіцера поліції Хортицького ВП ГУНП в Запорізькій області, суду пояснив, що в грудні 2018 року він перебував на чергуванні у відділенні поліції, близько 22-23 години до відділення доставили ОСОБА_8 , який нецензурно лаявся в бік патрульних поліцейських та працівників відділення поліції. Свідок пояснив, що був в кінці коридору, бачив, що в іншому кінці коридору відбувається конфлікт, проте було багато людей, він особисто нічого не бачив.

Свідок ОСОБА_33 , який займав посаду поліцейського управління патрульної поліції в Запорізькій області, пояснив, що в грудні 2018 року він був на денній зміні із напарником ОСОБА_34 . В кінці зміни вони зустрілись із екіпажем в складі обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_17 для того, щоб виїхати на виклик в кафе ОСОБА_35 повідомила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 кидали в них серветки та миску від хліба. Далі ОСОБА_8 встав та вдарив чоловіка з їхньої компанії. Свідок пояснив, що вони з напарниками зайшли в кафе та попросили ОСОБА_8 та Компанєйщікова вийти. ОСОБА_8 схопив його за одяг. ОСОБА_19 хватав ОСОБА_6 за автомат. ОСОБА_8 штовхав поліцейських, бився о службовий автомобіль, кинув у нього виделку. ОСОБА_8 погрожував поліцейським, казав, що вони його не знають, обіцяв, що пошкодують. Тому вони вирішили надягнути кайданки на ОСОБА_8 та ОСОБА_19 та доставити їх у відділення поліції. Вони привезли ОСОБА_8 та ОСОБА_19 до Хортицького відділення поліції, він був там близько 5-7 хвилин. Він не був очевидцем конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який відбувся у приміщенні відділення поліції.

Свідок ОСОБА_36 , який займав посаду поліцейського управління патрульної поліції в Запорізькій області, пояснив, що він був у пішому патрулі з напарником ОСОБА_37 . В кінці зміни до них приїхав екіпаж ОСОБА_6 та ОСОБА_17 . Далі їм надійшов виклик у кафе ОСОБА_38 . Вони приїхали, зустріли там працівників служби охорони, які пояснили, що в кафе відбувається конфлікт. Далі вони поговорили із жінкою, яка їм пояснила, що відвідувач кафе кидав у них хліб. Чоловік зробив з цього приводу зауваження і його за це вдарили. Свідок ОСОБА_36 пояснив, що вони зайшли в кафе, підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які почали їх ображати. ОСОБА_19 схопив поліцейського за автомат. Вони прийняли рішення надягнути на ОСОБА_8 та ОСОБА_19 кайданки та доставили їх у Хортицьке відділення поліції. Завели у кімнату очікування. Через 5 хвилин вони поїхали. У ОСОБА_8 не було ушкоджень на обличчі. Конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 він не бачив.

Свідок ОСОБА_17 , яка займала посаду поліцейського управління патрульної поліції в Запорізькій області, пояснила, що 10 грудня 2018 року вона була на чергуванні разом із ОСОБА_6 . Вони отримали виклик з приводу бійки у кафе ОСОБА_38 . Вони взяли із собою двох поліцейських ОСОБА_39 та ОСОБА_36 та разом поїхали на виклик. Біля кафе до них звернулась ОСОБА_40 , яка пояснила, що вона знаходилась у кафе в компанії із п`яти жінок та одного чоловіка ОСОБА_41 . За сусіднім столом сиділи двоє чоловіків ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які нецензурно їх ображали та чимось кидали. Далі один з чоловіків вдарив ОСОБА_41 . Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона з іншими поліцейськими зайшли у кафе, побачили там ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , які сиділи за столом. Запитали в чому суть конфлікту, попросили вийти на вулицю. ОСОБА_8 кинув виделку в поліцейського ОСОБА_39 , а ОСОБА_19 підійшов до ОСОБА_6 , схопив за ремінь автомата. На ОСОБА_19 надягнули кайданки. ОСОБА_8 намагався відштовхнути ОСОБА_42 , хапав за автомат. На ОСОБА_8 також надягнули кайданки. Вони вирішили доставити ОСОБА_8 та ОСОБА_19 в Хортицьке відділення поліції. У відділенні поліції ОСОБА_8 спочатку знаходився у кімнаті очікування, потім вийшов, почав нецензурно ображати поліцейських. ОСОБА_8 почав ображати особисто ОСОБА_6 погрожував фізичною розправою членам сім`ї ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_6 просив ОСОБА_8 сісти та заспокоїтись. Вона писала рапорт і побачила, як ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , вона знаходилась на відстані трьох метрів. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 тримали один одного за одяг. Вона не бачила щоб ОСОБА_6 бив ОСОБА_8 . Далі ОСОБА_8 почав кричати, щоб викликати швидку допомогу. На обличчі у ОСОБА_8 не було слідів тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_43 , який займав посаду в.о. заступника командира батальйону управління патрульної поліції в Запорізькій області, пояснив, що йому відомо про конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Після конфлікту ОСОБА_8 викликав швидку допомогу. Він поїхав в лікарню для того, щоб зустрітись із ОСОБА_8 . В лікарні він знайшов ОСОБА_8 , який почав лаяти поліцейських. У потерпілого не було видимих слідів тілесних ушкоджень. Лікарі відпустили ОСОБА_8 . В лікарню прибули ОСОБА_6 та ОСОБА_17 та склали у відношенні ОСОБА_8 протокол за ст.173 КУпАП.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_8 є його знайомим. 10 грудня 2018 року він знаходився в кафе Дар`я разом із ОСОБА_8 . За сусіднім столом була компанія, яка почала з ними сваритись. В кафе приїхали працівники поліції, попросили їх вийти на вулицю. Там його побили та надягнули на руки кайданки. На вулицю вийшов ОСОБА_8 , на нього також надягнули наручники. Його та ОСОБА_8 повезли до Хортицького відділення поліції. Вони з потерпілим сиділи в кімнаті очікування. Далі ОСОБА_8 вийшов у коридор, а коли повернувся, його обличчя було в крові, у нього був розбитий ніс.

Свідок ОСОБА_44 суду пояснив, що він є сусідом потерпілого ОСОБА_45 . В грудні 2018 року він разом із знайомою ОСОБА_46 проїжджали на автомобілі біля кафе Дар`я та побачили там працівників поліції, поруч з якими був ОСОБА_8 у кайданках. Він зупинився, підійшов до поліцейських, запитав чому ОСОБА_8 у кайданках. Йому відповіли, що ОСОБА_8 вчинив хуліганські дії в кафе і його повезуть у Хортицьке відділення поліції. ОСОБА_47 зайшла в кафе, заплатила по рахунку ОСОБА_8 . Далі вони з ОСОБА_46 поїхали у Хортицьке відділення поліції. В коридорі відділення поліції були працівники патрульної поліції, люди з кафе, потерпілий ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_6 ходив по коридору, вони з ОСОБА_8 лаяли один одного. Далі він спостерігав, як ОСОБА_6 , який був спиною до нього, підійшов до ОСОБА_8 , схопив потерпілого за одяг та вдарив головою в обличчя, в область носа. Після удару у ОСОБА_8 потекла кров. Він знімав конфлікт на мобільний телефон. Він викликав швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_47 суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_8 є її другом. 10 грудня 2018 року вона проїжджала на автомобілі біля кафе Дар`я та побачила там ОСОБА_8 у кайданках та поліцейських. Вона підійшла до потерпілого. ОСОБА_8 сказав їй, що не заплатив у кафе. Вона пішла у кафе, розрахувалась за замовлення ОСОБА_8 . Коли вийшла, ОСОБА_8 вже не було. Вона з ОСОБА_44 поїхала до Хортицького відділення поліції. Вони стояли з ОСОБА_48 біля стойки реєстрації. В коридорі були поліцейські, серед яких був обвинувачений ОСОБА_6 . Вона чула, як ОСОБА_8 та ОСОБА_6 нецензурно лають один одного. В ході словесного конфлікту ОСОБА_6 раптово підійшов до ОСОБА_8 та вдарив його головою в обличчя. ОСОБА_8 ніяких ударів ОСОБА_6 не наносив.

Свідок ОСОБА_49 суду пояснив, що працює фельдшером швидкої допомоги. В грудні 2018 року він приїхав за викликом до Хортицького відділення поліції. Там він надав медичну допомогу потерпілому ОСОБА_8 , у якого було поранення в області носа.

Свідок ОСОБА_50 суду пояснив, що 10 грудня 2018 року він з компанією жінок відпочивав у кафе Дар`я. За сусіднім столом було двоє чоловіків, один з яких потерпілий ОСОБА_8 . Ці чоловіки почали до них чіплятись, нецензурно їх ображати, кидали в їх бік серветки, хліб. Жінки з його компанії обурились. Двоє чоловіків підійшли до нього, запропонували вийти, один з них вдарив його в обличчя. Хтось викликав поліцейських. В кафе приїхали працівники поліції. Двоє чоловіків почали провокувати поліцейських. Поліцейські просили чоловіків вийти на вулицю, але вони упиралися. Один з поліцейських крикнув, щоб чоловік забрав свої руки від зброї. Чоловіків вивели на вулицю, він також вийшов, бачив як їх посадили у службовий автомобіль. Далі він приїхав до приміщення Хортицького відділення поліції. В коридорі було шумно. Потерпілий ОСОБА_8 ображав нецензурно поліцейського, його сім`ю та дітей. Поліцейський не відповідав на провокації.

Свідок ОСОБА_51 суду пояснила, що працює барменом в кафе Дар`я. В грудні 2018 року у вечірній час в кафе прийшли двоє чоловіків із своїми напоями, вона сказала їм, що це заборонено. Далі у цих чоловіків почався конфлікт із компанією, яка відпочивала за сусіднім столом. Вона викликали охорону. Далі приїхала поліція. Працівники патрульної поліції вивели двох чоловіків на вулицю. Слідів тілесних ушкоджень у чоловіків на обличчі не було.

Також судом досліджені письмові документи, яким надана відповідна правова оцінка та якими підтверджується таке :

- 16 квітня 2016 року обвинувачений ОСОБА_6 прийняв присягу на вірність Українському народові (т.3 а.п. 42);

- 18 квітня 2016 року начальник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_23 видав наказ №105 о/с, яким призначив ОСОБА_6 поліцейським до батальйону №4 роти №1 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі (т.3 а.п. 46);

- 12 липня 2018 року начальник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_23 видав наказ №668 о/с, яким призначив ОСОБА_6 поліцейським до батальйону №4 роти №1 взводу №1 управління патрульної поліції в м. Запоріжжі (т.3 а.п. 44);

- згідно з розстановкою сил та засобів роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області, затвердженої ОСОБА_52 , поліцейський ОСОБА_6 перебував на чергуванні з 08:00 до 20:00 10 грудня 2018 року в Хортицькому районі (т.3 а.п. 45);

- обвинувачений ОСОБА_6 був під підпис ознайомлений із посадовою інструкцією патрульного поліцейського патрульної поліції (т.3 а.п. 49);

- відповідно до журналу обліку відвідувачів та запрошених до Хортицького ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_8 був зареєстрований у Хортицькому відділенні поліції о 19:06 годині (т.3 а.п. 31-32);

- 10 грудня 2018 року ОСОБА_8 відвідав травмпункт КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» м. Запоріжжя. Йому був встановлений діагноз струс головного мозку, перелом кісток носу, забійна рана носа, алкогольне сп`яніння (т.3 а.п. 11);

- 20 грудня 2018 року заступник головного лікаря з медичної роботи КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради ОСОБА_53 надала письмову інформацію про те, що 10 грудня 2018 року о 19:34 годині на диспетчерський пульт «103» поступив виклик на адресу м.Запоріжжя, вул. Лахтинська, 10 до ОСОБА_8 . На виклик виїжджала бригади №707 підстанції ШМД Хортицького району. Пацієнта було госпіталізовано до КУ «МКЛЕ та ШМД» ЗОР (т.3 а.п. 58);

- згідно з висновком експерта №1527 від 09 січня 2019 року судово-медичної експертизи, проведеної лікарем судово-медичним експертом КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи Запорізької обласної ради ОСОБА_54 (т.3 а.п. 75-76):

«1. Відкритий перелом кісток носу, струс головного мозку, синці в міжбрівній ділянці, в ділянці правої вушної раковини, у тім?яно-потиличній ділянці ліворуч, «гематома в области обоих глаз» (за даними медичної карти амбулаторного хворого із ЦІМСд N65) у гр. ОСОБА_8 у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більш як три тижні (21 день).

2. Синці в ділянках лівого плечового суглобу, правого стегна у гр. ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

3. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів).

4. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному оглянутим і наданій медичній документації.

5. Утворення всього комплексу тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_8 під час одноразового падіння з висоти власного зросту виключається».

Згідно з висновком експерта №26к від 28 січня 2019 року судово-медичної експертизи, проведеної комісією судово-медичних експертів КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи Запорізької обласної ради (т.3 а.п. 83-89):

«1. Згідно «Висновку експерта» № 1527 від 27 грудня 2018року у гр. ОСОБА_8 , 1977р.н. виявлені тілесні ушкодження:

- відкритий перелом кісток носу, струс головного мозку, синці в міжбрівній ділянці, в ділянці правої вушної раковини, у тім?яно-потиличній ділянці ліворуч, «гематома в областиобоих глаз»;

- синці в ділянках лівого плечового суглобу, правого стегна.

Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів) в ділянку голови, лівого плечового суглобу, правого стегна.

2. Згідно з протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 18 грудня 2018року, останній зазначає, що невідомий чоловік, схопив руками за шию та з силою вдарив лобом в ділянку перенісся, від чого з носу пішла кров.

Згідно з відеозйомкою з камери відеоспостереження Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області зафіксовано: що чоловік в спецодязі схопив іншого чоловіка « ОСОБА_8 » руками за шию та наніс удар головою (лобом) в ділянку носу.

3. Не виключається можливість утворення за вищезазначеним механізмом тілесних ушкоджень виявлених у гр. ОСОБА_8 в ділянці голови, а саме - відкритого перелому кісток носу, синця в міжбрівній ділянці, «гематомы в области обоих глаз».

Утворення всього комплексу тілесних ушкоджень в ділянці голови виявлених у гр. ОСОБА_8 за вищезазначеним механізмом виключається.

Струс головного мозку виявлений у гр. ОСОБА_8 , міг утворитись як від нанесення удару в передню частину обличчя, так і від ударів в ділянки голови (тім?яно-потиличну ліворуч, праву вушну ділянку) чи їхньої сукупної дії.

Механізм утворення інших тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 не зазначено в протоколі додаткового допиту потерпілого від 18 грудня 2018 року та не відображено на відеозйомці з камери спостереження (див. п.2.)».

10 грудня 2018 року інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ОСОБА_17 , яка була допитана судом в якості свідка, склала рапорт начальнику Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_55 , де зазначила, що 10 грудня 2018 року вона несла службу разом із ОСОБА_6 . О 18-26 годині надійшов виклик про бійку в кафе «Дар`я». На місці до них звернулась ОСОБА_56 , яка повідомила про конфлікт із ОСОБА_8 та ОСОБА_19 . До ОСОБА_8 були застосовані кайданки, він був доставлений до Хортицького відділення поліції (т.3 а.п. 96).

10 грудня 2018 року інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ОСОБА_17 склала аналогічний рапорт на ім`я начальника УПП в Запорізькій області ОСОБА_24 (т.3 а.п. 97).

11 грудня 2018 року потерпілий ОСОБА_8 подав письмову заяву директору ТУ ДБР у м. Мелітополі, в якій просив притягнути до відповідальності працівника патрульної поліції, який 10 грудня 2018 року заподіяв йому тілесне ушкодження в приміщенні Хортицького відділення поліції ГУПН України в Запорізькій області (т.3 а.п. 9, 16).

14 грудня 2018 року потерпілий ОСОБА_8 подав письмову заяву начальнику Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про протиправність дій поліцейського та нанесення тілесних ушкоджень, до якої долучив диск із відеозаписом (т.3 а.п. 17).

17 грудня 2018 року слідчий ТУ ДБР в м. Мелітополі ОСОБА_26 склав протокол огляду предмету, під час якого оглянув диск із відеозаписом, який був зроблений свідком ОСОБА_48 на мобільний телефон Meizu M69, та оглянув сам мобільний телефон, який належить свідку. Слідчий встановив, що свідок ОСОБА_44 на свій мобільний телефон зняв відеозапис за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 . Відеозапис був оглянутий в судовому засіданні. Тривалість відео 9 секунд. На записі видно, як в приміщенні Хортицького відділення поліції біля напису «Чергова частина», знаходяться декілька працівників поліції та цивільних осіб. Далі видно як обвинувачений ОСОБА_6 штовхає когось, після чого направляється по коридору у бік свідка ОСОБА_57 із словами «я тебя кончу ***** за такие слова». Обвинувачений одягнутий у поліцейську форму, озброєний автоматом, який висить не ремені через плече (т.3 а.п. 18-19, 24).

20 грудня 2018 року слідчий ТУ ДБР в м. Мелітополі ОСОБА_26 оглянув диск із відеозаписом з камери відеоспостереження, розташованої у коридорі Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП України, про що склав протокол огляду предмету (т.3 а.п. 65-66). Слідчий встановив, що події на відеозаписі мають розбіжність із таймером на один час назад.

В судовому засіданні був оглянутий відеозапис із камери відеоспостереження, яка знаходиться у коридорі Хортицького відділення поліції. Як пояснив свідок ОСОБА_30 та встановив слідчий ОСОБА_26 , час на відеозаписі відрізняється від дійсного на один час. Звук на записі відсутній. Так, на записі видно, що 10 грудня 2018 року о 18:59 годині у відділення поліції був доставлений потерпілий ОСОБА_8 , у якого надіті кайданки на руки за спиною. О 19:01 годині поліцейський зняв кайданки з ОСОБА_8 . Потерпілий знаходиться у коридорі відділення поліції, періодично заходить та виходить із кімнати, розташованої ліворуч. О 19:27 годині видно як потерпілий ОСОБА_8 , який стоїть обличчям до камери, розмовляє із обвинуваченим ОСОБА_6 . Далі ОСОБА_6 раптово підходить до ОСОБА_8 та лівої рукою хапає потерпілого за горло, штовхає його до стіни, від чого ОСОБА_8 відступає назад. Далі ОСОБА_6 , продовжуючи стискати лівою рукою ОСОБА_8 за горло, штовхає його до стіни та б`є своєю головою потерпілого в область обличчя. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 штовхаються, тримаючи один одного за одяг. Після чого ОСОБА_6 відпускає ОСОБА_8 та повертається в інший бік коридору. При цьому ОСОБА_6 отряхує щось з рук та витирає одну руку об іншу.

В судовому засіданні були оглянуті відеозаписи з нагрудних камер поліцейських (т.3 а.п. 47). На записі видно як працівники патрульної поліції спілкуються із потерпілим ОСОБА_8 , до якого застосовані кайданки, біля кафе «Дар`я». Далі події відеозапису продовжуються у Хортицькому відділенні поліції, де видно як поліцейський реєструє потерпілого ОСОБА_8 у журналі відвідувачів.

18 грудня 2018 року слідчий ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_26 провів слідчий експеримент за участю потерпілого ОСОБА_8 , за результатами якого склав відповідний протокол. В ході слідчого експерименту потерпілий в приміщенні Хортицького відділення поліції показав місце у коридорі, де патрульний поліцейський наніс йому удар головою по переніссю. До протоколу долучений відеозапис, який був оглянутий в судовому засіданні (т.3 а.п. 35-37).

13 грудня 2018 року оперуповноважений Запорізького управління ДВБ НП України ОСОБА_58 провів огляд місця події, про що склав відповідний протокол, в ході якого оглянув адміністративну будівлю Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Лахтинська, 10 (т.3 а.п. 59-61).

13 грудня 2018 року оперуповноважений Запорізького управління ДВБ НП України ОСОБА_58 провів огляд місця події, про що склав відповідний протокол, в ході якого оглянув приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 », розташованого за адресою: АДРЕСА_9 (т.3 а.п. 62-64).

03 січня 2019 року командир батальйону №4 УПП в Запорізькій області ОСОБА_59 видав службову характеристику на ОСОБА_6 , відповідно до якої обвинувачений за період служби в поліції зарекомендував себе дисциплінованим, сумлінним, вимогливим, комунікабельним співробітником (т.3 а.п. 43).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_8 .

Так, потерпілий ОСОБА_8 надав показання з приводу спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_60 та ОСОБА_57 , а також з письмовими доказами, зокрема з висновком експерта № 1527 від 27 грудня 2018 року, згідно з яким у гр. ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: відкритий перелом кісток носу, струс головного мозку, синці в міжбрівній ділянці, в ділянці правої вушної раковини, у тім?яно-потиличній ділянці ліворуч, «гематома в области обоих глаз»; синці в ділянках лівого плечового суглобу, правого стегна; дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмету (предметів) в ділянку голови, лівого плечового суглобу, правого стегна; не виключається можливість утворення за вищезазначеним механізмом тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_8 в ділянці голови, а саме - відкритого перелому кісток носу, синця в міжбрівній ділянці, «гематомы в области обоих глаз»; утворення всього комплексу тілесних ушкоджень в ділянці голови виявлених у гр. ОСОБА_8 за вищезазначеним механізмом виключається; струс головного мозку виявлений у гр. ОСОБА_8 міг утворитись як від нанесення удару в передню частину обличчя, так і від ударів в ділянки голови (тім?яно-потиличну ліворуч, праву вушну ділянку) чи їхньої сукупної дії.

Окрім того, факт спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_6 зафіксовано на дослідженому судом відеозаписі з камери відеоспостереження, яка знаходиться у коридорі Хортицького відділення поліції.

Згідно з вироком суду, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень не визнав, відмовився від надання показань з приводу висунутого обвинувачення, посилаючись на положення статті 63 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього підтверджується вищевказаними доказами, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_12 окрім іншого зазначили про те, що обвинувачений в ході судового розгляду провадження в суді першої інстанції не відмовлявся надавати показання, проте був позбавлений такої можливості. Також, останні зазначили про те, що судом не було проведено судових дебатів та не надано обвинуваченому можливості виступити з останнім словом.

Перевіривши вказані доводи, колегія суддів вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються звукозаписами та журналами відповідних судових засідань (від 22 грудня 2022 року та від 12 січня 2023 року).

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_12 при апеляційному з приводу того, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик свідків з метою їх допиту, є необґрунтованими, оскільки матеріали провадження не містять відомостей, які б свідчили про те, що сторона захисту взагалі зверталась до суду з таким клопотанням.

Разом з тим, з метою забезпечення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , останньому за клопотанням сторони захисту забезпечено можливість надати свої показання під час апеляційного розгляду провадження.

З приводу висунутого обвинувачення ОСОБА_6 зазначив, що з цим обвинуваченням він не погоджується.

За епізодом щодо потерпілого ОСОБА_16 обвинувачений зазначив, що він із своєю напарницею при патрулюванні вулиць отримали виклик з приводу надання допомоги, у зв`язку з чим прибули за зазначеною заявником адресою. Оскільки він є чоловіком, а його напарниця жінкою, то він заходив у квартиру першим. В квартирі не було світла. Він почув голос та покликав цю особу. До нього вийшов гр. ОСОБА_16 . Обвинувачений поцікавився, що коїться та хто викликав допомогу. У відповідь ОСОБА_16 повідомив, що це була його мати, яка знаходиться на кухні, але він ( ОСОБА_6 ) останню там не побачив та ще раз перепитав, де вона знаходиться. ОСОБА_16 відповів, що мабуть його мати знаходиться в кімнаті. ОСОБА_16 його запустив у квартиру сам, відчинивши двері, вони зайшли до кімнати, де побачили на підлозі чоловіка похилого віку, який просив допомоги. Як повідомив ОСОБА_16 , це був його батько. Батько ОСОБА_16 , в свою чергу, повідомив, що ОСОБА_16 його побив та скинув з ліжка. Він ( ОСОБА_6 ) надав батькові ОСОБА_16 допомогу, зокрема підняв його та поклав на ліжко. При цьому, чоловік повідомив обвинуваченому про те, що ОСОБА_16 досить часто завдає своїй матері тілесних ушкоджень. Потім ОСОБА_16 почав поводити себе досить агресивно та просити, щоб поліцейські вийшли з квартири. Надалі ОСОБА_16 почав виштовхувати обвинуваченого з квартири, на що він попередив ОСОБА_16 , що наразі він перебуває при виконанні своїх службових обов`язків. ОСОБА_16 , в свою чергу, наніс ОСОБА_6 удар в обличчя, розбивши дві губи, у зв`язку з чим обвинувачений в подальшому звертався у 5 міську лікарню. Після цього на ОСОБА_16 було вдягнено кайданки та в цей момент з`явилася мати ОСОБА_16 , яка повідомила про свій намір звертатись до органу досудового розслідування із заявою за фактом її побиття сином. Напарниця відібрала заяву від матері ОСОБА_16 , в той же час, обвинувачений знаходився поруч із потерпілим та розмовляв із ним. ОСОБА_16 заспокоївся та його мати сказала, що не треба її сина везти до райвідділку. Ці події зафіксовані на камері його напарниці.

Стосовно епізоду кримінального правопорушення у відношенні потерпілого ОСОБА_8 обвинувачений зазначив, що закінчуючи робочу зміну, він разом з іншими працівниками поліції їхали до місця їх постійної дислокації. Отримали виклик про те, що в кафе «Дар`я» сталася бійка, двоє чоловіків б`ють іншу компанію. Приїхавши на виклик, побачили, що сидять два чоловіка у стані алкогольного сп`яніння та досить зухвало себе поводять. Чоловіки почали ображати поліцейських. Гр. ОСОБА_8 виражався нецензурною лексикою щодо патрульних поліції, а також усіх відпочиваючих осіб. Представники Державної служби охорони попросили ОСОБА_8 вийти на вулицю, щоб не заважати відпочивати інших особам. Гр. Компанєйщіков, оскільки сидів близько до виходу, почав хапати обвинуваченого за зброю, останній намагався заспокоїти вказаного громадянина. На вулиці відбувався конфлікт між ОСОБА_8 та іншими співробітниками поліції та охоронцями ДСО. Компанєйщіков в цей момент почав «кидатись» на співробітників поліції, тому обвинувачений як старший екіпажу, намагався його заспокоїти, це не вдалося, а тому прийшлося до останнього застосувати кайданки. ОСОБА_8 теж почав «кидатись» на поліцейських та до нього також було застосовано кайданки, але не обвинуваченим. ОСОБА_8 наполягав на тому, щоб його везли до райвідділку. Інші учасники конфлікту виявили бажання написати заяву до органу досудового розслідування, а тому усіх учасників конфлікту було доставлено до райвідділку, де обвинуваченого викликав дільничний офіцер з метою надання пояснень щодо обставин конфлікту та ситуації, що склалася. Він надав відповідні пояснення. У райвідділку з ОСОБА_8 та ОСОБА_19 зняли кайданки, оскільки вони пообіцяли вести себе спокійно. Коли обвинувачений вийшов з кабінету дільничного, ОСОБА_8 , в свою чергу, знаходився у коридорі біля чергової частини, та знову побачивши обвинуваченого, почав його ображати. Обвинувачений розумів, що вже закінчив своє чергування та намагався уникнути конфлікту. Після цього ОСОБА_8 почав ображати дружину обвинуваченого, на той час вагітну, та його дітей, виражатися нецензурною лайкою. Після цього обвинувачений схопив потерпілого за верхній одяг і відштовхнув, пояснюючи, що не треба чіпати його родину. Розуміючи, що далі може продовжитися конфлікт, обвинувачений вийшов з приміщення райвідділку. Обвинувачений уточнив, що після того, як він відштовхнув потерпілого, останній наніс йому удар по нозі. ОСОБА_8 почав викликати собі швидку.

На питання прокурора обвинувачений пояснив, що під час виїзду на виклик до квартири ОСОБА_16 у нього та його напарниці були бодікамери, але відеозапис вівся лише у напарниці, оскільки його камера була вимкнена через те, що був розряджений акумулятор. Йому невідомо, чому вимикалась камера у напарниці, він вважав, що камера працювала постійно.

На питання прокурора обвинувачений пояснив, що не пам`ятає, чи вмивався потерпілий ОСОБА_16 . Чи були в нього тілесні ушкодження, обвинувачений вважає, що мабуть не було.

На питання прокурора обвинувачений пояснив, що після вказаних подій із потерпілим ОСОБА_16 не спілкувався.

На питання прокурора обвинувачений пояснив, що до ОСОБА_8 він не застосовував кайданки, це зробили співробітники державної служби охорони, або хтось із інших патрульних.

На питання захисника обвинувачений пояснив, що за першим епізодом правопорушення виклик здійснила інша стороння особа, яка проходила поряд із будинком потерпілого ОСОБА_16 та чула крики жінки про допомогу. До квартири останнього він зайшов з його дозволу. Пояснив, що йому необхідно було переконатись, що жінка жива та з нею все добре. ОСОБА_16 , при цьому, перебував у стані алкогольного сп`яніння. У квартирі обвинувачений побачив батька ОСОБА_16 , який знаходився на підлозі біля ліжка, який йому повідомив, що його побив син та скинув на підлогу. Чоловік просив обвинуваченого допомогти йому піднятися та лягти на ліжко. Потім чоловік почав розповідати, що дуже часто вдома його син ОСОБА_16 вчиняє побиття матері. Після цього ОСОБА_16 почав виштовхувати обвинуваченого з квартири та почав виражатись нецензурно в його сторону. Погрожував фізичною розправою, а потім, коли виштовхнув обвинуваченого з квартири, наніс йому удар в область обличчя. У відповідь на це обвинуваченого вимушений був відреагувати, у зв`язку з чим, до ОСОБА_16 було застосовано кайданки. Дії обвинуваченого відповідали вимогам закону.

На питання захисника обвинувачений пояснив, що у його напарниці повинна була працювати бодікамера постійно.

На питання захисника обвинувачений пояснив, що він не бив ОСОБА_16 , не застосовував щодо нього фізичну силу. Мати ОСОБА_16 знайшлась, написала заяву, а коли ОСОБА_16 заспокоївся, вона сказала, що допомога поліції їм не потрібна. Агресивна поведінка ОСОБА_16 припинилась, претензій від останнього не було.

На питання захисника обвинувачений пояснив, що на виклик за епізодом правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_8 виїхало четверо співробітників поліції, оскільки обвинувачений збирався на перезмінку та забирав інший екіпаж, який патрулював, вулиці.

На питання захисника обвинувачений пояснив, що дівчина-бармен чітко показала на осіб, які влаштували бійку, один з яких є присутнім в залі суду гр. ОСОБА_8 . Також на нього та на ОСОБА_19 показали дівчата, до яких було застосовано фізичну силу, що виразилося в тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 кидали в них серветниці, виделки, до чоловіка, який перебував з дівчатами, застосували фізичну силу (вдарили по обличчю, розбивши окуляри).

На питання захисника обвинувачений пояснив, що він був у форменому одязі і зі зброєю, яку ОСОБА_19 намагався вихопити, щоб показати навички володіння вогнепальною зброєю. Обвинувачений, в свою чергу, розумів, що ОСОБА_19 не зможе в нього забрати зброю. ОСОБА_8 та ОСОБА_19 самі вийшли з кафе на прохання дівчини адміністратора та охорони. За межами кафе ОСОБА_6 залишився опитувати постраждалу особу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_19 «кидалися» на працівників служби охорони, до них було застосовано кайданки. Обвинувачений застосував кайданки лише до ОСОБА_19 .

На питання захисника обвинувачений пояснив, що ОСОБА_8 сам просив його доставити до райвідділку. Заявниця та заявник їхали з обвинуваченим, оскільки виявили бажання написати заяву про вчинення щодо них хуліганських дій та нанесення тілесних ушкоджень. У райвідділку обвинувачений знаходився в кімнаті з дільничним офіцером, надаючи пояснення ситуації, що склалася. До написання заяви ніяких рішень не приймалось. Щодо ОСОБА_8 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Потім ОСОБА_8 знаходився біля чергової частини та почав ображати всіх поліцейських, які там знаходились, в тому числі й обвинуваченого. ОСОБА_8 почав погрожувати його сім`ї, зокрема дружині, яка була вагітна. Обвинувачений вважав такі погрози дуже образливими. Якщо б ОСОБА_8 цього не робив, то обвинувачений до нього не підходив взагалі, а поїхав би на перезмінку.

На питання представника потерпілого обвинувачений пояснив, що не може пояснити, звідти у потерпілого ОСОБА_16 з`явились тілесні ушкодження.

На питання представника потерпілого обвинувачений пояснив, що на день події злочину діяв військовий стан та він перебував на службі.

На питання представника потерпілого обвинувачений пояснив, що потерпілому ОСОБА_8 не наносились тілесні ушкодження.

Отже, обвинувачений надав показання щодо обставин події злочинів, які, в свою чергу, спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, вказаних вище, які суд першої інстанції належним чином проаналізував.

Перевіряючи доводи захисника адвоката ОСОБА_13 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, оскільки обов`язковою ознакою цього злочину, є завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, в той же час у цьому провадженні не було встановлено матеріального еквіваленту шкоди, завданої потерпілим, колегія суддів звертає увагу на таке.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 301/2178/13-к, провадження № 13-57кс18 Суд зазначив, що звертаючись до граматичного і формально-логічного тлумачення змісту частини другої статті 365 КК України, то диспозиція цієї правової норми, на відміну від передбаченої частиною першою, не містить прямої вказівки як на обов`язкову ознаку злочину на наслідки протиправних дій у виді істотної шкоди.

Такого вигляду означена правова норма набула з 28 лютого 2014 року із набранням чинності Закону України від № 746-VII, яким статтю 365 КК України було викладено в новій редакції, у тому числі в диспозиції частини другої словосполучення «перевищення влади або службових повноважень» замінено на «дії, передбачені частиною першою цієї статті».

Попередня редакція частини другої зазначеної статті, в якій використовувалося поняття «перевищення влади або службових повноважень», логічно передбачала весь набір ознак, які складають зміст цього поняття згідно з диспозицією частини першої статті 365 КК України, дії, які явно виходили за межі наданих особі прав чи повноважень і спричинили наслідки у виді істотної шкоди, у поєднанні з визначеними у частині другій наведеної статті ознаками кваліфікованого складу злочину.

Натомість, із внесенням у зазначену правову норму змін на підставі Закону №746-VII законодавець встановив підставою кримінальної відповідальності дії, передбачені частиною першою статті 365 КК України, що містять принаймні одну з альтернативно визначених у частині другій цієї статті додаткових ознак, не пов`язуючи їх із настанням будь-яких наслідків.

Слід відмітити, що при конструюванні складу злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, наслідки, на які вказано в частині першій цієї статті, заміщуються іншою ознакою. Таку ознаку злочину становить спосіб перевищення влади чи службових повноважень застосування насильства, погроза його застосування, застосування зброї чи спеціальних засобів, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, дії. Очевидним є те, що зазначений спосіб, незалежно від наявності чи відсутності наслідків, суттєво підвищує суспільну небезпечність протиправних дій, оскільки становить посягання на найвищі відповідно до статті третьої Конституції України соціальні цінності людину, її здоров`я, честь, гідність, недоторканність і безпеку, правову охорону яких також гарантовано статтею третьою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо безумовної заборони нелюдського і такого, що принижує гідність, поводження і покарання.

Відтак, об`єктивну сторону складу злочину утворюють лише передбачені частиною першою цієї статті дії, які супроводжуються визначеним у частині другій статті 365 КК України насильством або погрозою його застосування, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Невід`ємні права кожної людини на зазначені вище блага за своєю юридичною природою належать до особистих немайнових, які спрямовані на забезпечення її фізичного, соціального та духовного буття і не мають економічного змісту та матеріального вираження. Такі права пов`язані з безумовною цінністю людської особистості самої по собі, а завдана людині в результаті їх порушення фізична та/або моральна шкода є самодостатнім критерієм для оцінки відповідних протиправних дій як найбільш тяжких.

Наявність у потерпілої особи цивільного права на відшкодування відповідної шкоди шляхом переведення її у грошовий еквівалент не може бути підставою для обмеження кримінальної відповідальності винних залежно від використання чи невикористання цього права і способу його здійснення. Адже цивільно-правове відшкодування шкоди і заходи кримінальної відповідальності мають різну юридичну природу і переслідують неоднакову мету.

Підхід, за якого обов`язковою ознакою злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, слід визнавати істотну шкоду у розумінні пункту третього примітки до статті 364 цього Кодексу, не узгоджується із закріпленим у диспозиціях відповідних правових норм принципом розмежування складів злочинів, передбачених частинами першою та другою статті 365 КК України. Очевидно, що склад злочину, передбаченого частиною другою цієї статті, законодавець відносить до більш тяжких. Закономірно, що і шкода, яка завдається або може бути завдана ним охоронюваним законом цінностям, має бути вищою. Однак, поширення наслідків дій, визначених у частині першій статті 365 КК України, і на склад злочину, передбаченого частиною другою цієї статті, призведе до того, що шкода, завдана кожним із цих діянь, юридично розцінюватиметься як рівнозначна. Результатом цього стане нівелювання диференціації кримінальної відповідальності за такі злочини залежно від суспільної небезпечності способів їх вчинення.

При цьому, Суд звернув увагу на те, що розмір завданої злочином шкоди, який підлягає відшкодуванню, визначається судом за результатами розгляду справи на її завершальній стадії при ухваленні вироку у разі заявлення відповідних позовних вимог у межах кримінального провадження, або прийнятті рішення в разі звернення потерпілого з позовом окремо в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, підхід, за якого кримінальна відповідальність за частиною другою статті 365 КК України буде залежати від матеріального еквіваленту спричиненої шкоди, істотно ускладнюватиме вирішення питання про наявність чи відсутність у діянні ознак злочину на початку досудового розслідування. А після початку розслідування це може призводити до безпідставного закриття кримінальних проваджень слідчим, прокурором, необґрунтованого затягування відповідних процедур і неможливості ефективного розслідування фактів жорстокого поводження з людиною з боку службових осіб правоохоронних органів.

За таких обставин, слід дійти висновку, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК України, вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять принаймні одну з ознак, визначених у частині другій статті 365 КК України, супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні пункту третього примітки статті 364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи за частиною другою статті 365 КК України.

Викладене спростовує доводи захисника в апеляційній скарзі з зазначеного приводу.

Дії обвинуваченого підпадають під склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, про що вже зазначено вище.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 27 жовтня 2016 року № 5-99кс16, є помилковим, оскільки вказана постанова не містить правової позиції щодо тлумачення і застосування положень частини другої статті 365 КК України.

За таких обставин, вказані доводи сторони захисту апеляційний суд розцінює як обраний спосіб обвинуваченого ухилитися від кримінальної відповідальності.

Доводи прокурора та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, а саме строком на чотири роки, а представника потерпілого ще й про збільшення розміру додаткового покарання без застосування передбаченого ст.75 КК України інституту звільнення від відбування призначеного основного покарання, колегія суддів вважає непереконливими.

Щодо наведених в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 аргументів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невиправданої м`якості заходу примусу, необхідно зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України під час призначення покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

На переконання апеляційного суду призначене ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення відповідає зазначеним вище вимогам закону, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так покарання ОСОБА_6 призначено в межах санкції статті кримінального закону, за яким його визнано винним. Положення ст. 69 КК України не застосовувалось. Вчинене ОСОБА_6 діяння хоч і визначене законом як тяжкий злочин у сфері службової і професійної діяльності, проте тяжких наслідків від даного злочину не настало. Обидва епізоди мали місце під час вчинення ОСОБА_6 заходів із припинення протиправних дій з боку потерпілих. Такі свої дії обидва потерпілих вчиняли у стані алкогольного сп`яніння. Потерпілі становили реальну загрозу для оточуючих їх громадян. І лише завдяки діям наряду поліції, до складу якого входив зокрема і ОСОБА_6 , було захищено законні права і свободи інших громадян (зокрема мами і батька потерпілого ОСОБА_16 , відвідувачів кафе «Дар`я» за епізодом з потерпілим ОСОБА_8 ). На потерпілого ОСОБА_8 за фактом його протиправної діяльності було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення дрібного хуліганства. В подальшому провадження у адміністративній справі щодо нього за ст.173 КУпАП було закрито лише у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а не через відсутність в діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення.

Судова колегія зважає, що вчинення протиправних дій ОСОБА_6 було спровоковане поведінкою самих потерпілих, які словесно ображали обвинуваченого і його близьких осіб, погрожуючи у майбутньому розправою над ними за діяльність ОСОБА_6 .

Апеляційний суд зважає на те, що потерпілий ОСОБА_16 погодився із ухваленим судом вироком і його не оскаржив.

Колегія суддів усебічно, повно й неупереджено проаналізувавши конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу винного в їх сукупності, приймає до уваги, що ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно, працює, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_6 раніше не судимий, уперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений не визнав своєї вини, проте цю обставину не можна розцінювати як обставину, що обтяжує покарання та/або унеможливлює його виправлення без ізоляції від суспільства.

Відтак покарання обвинуваченому призначено із дотриманням вимог і положень ст. 65 КК.

Вирішуючи питання про законність і обґрунтованість рішення суду про звільнення на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання, судова колегія виходила з наступного.

За змістом положень ст. 75 КК України підставою для застосування цієї норми є обґрунтоване переконання суду, викладене в мотивованому висновку, про можливість виправлення особи без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на оцінці тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру суспільно небезпечного діяння, його наслідків, змісту протиправної поведінки. Водночас важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують винну особу, які відомі суду на час ухвалення рішення: особистісні прояви в головних сферах життєдіяльності, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальна поведінка, наскільки ціннісні орієнтири винного збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, його соціально-психологічна характеристика тощо.

Виправлення засудженого є таким впливом покарання на свідомість винної у вчиненні кримінального правопорушення особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, що призвели до його скоєння. Це виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема кримінального. Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів.

Так, апеляційний суд відхиляє доводи прокурора і представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про безпідставне застосування положень ст. 75 КК України, зваживши на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, жодних компрометуючих даних стосовно його протиправної поведінки протягом майже 7 років після вчинення кримінального правопорушення не надходило, весь цей час він продовжував успішно здійснювати свою службу в управлінні патрульної поліції Запорізької області, виконувати усі покладені на нього обов`язки служби. Безперервне перебування особи, яка обвинувачується у вчиненні даного роду злочину, на службі правоохоронного органу красномовно і переконливо свідчить про потребу такого органу в ОСОБА_6 , довірі йому через нейтралізацію ним негативних криміногенних настанов, вихованні у ньому законослухняності та поваги до положень закону.

Апеляційний суд відзначає, що ОСОБА_6 став на захист України. Наказом Департаменту Патрульної поліції від 05.08.2024 року за №1602о/с з 05.08.2024 року ОСОБА_6 призначений на посаду поліцейського роти №6 полку поліції особливого призначення патрульної поліції (стрілецький) («Хижак-1») Департаменту патрульної поліції. Його відряджено на виконання бойових розпоряджень оперативно-стратегічного угруповування військ «Хортиця» в райони проведення активних бойових дій для виконання бойових завдань на території Донецької області в складі Зведеного стрілецького полку ДПП «Хижак-2». В теперішній час ОСОБА_6 бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (т.8 а.п. 100), що за теперішніх умов є пріоритетним при вирішенні питання про суспільну небезпечність особи обвинуваченого та про призначення йому покарання.

Натомість даних про те, щоб потерпілі ОСОБА_16 і ОСОБА_8 стали на захист безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України матеріали кримінального провадження не містять.

Наведені відомості доводять конструктивні зміни в поведінці ОСОБА_6 , який перейшов до добропорядного та відповідального способу життя, тому на цей час немає підстав вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції про можливість його виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі. Переконливих доводів, які би спростовували цей висновок, прокурор і представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , в апеляційних скаргах не навели.

Перевіряючи доводи представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі щодо безпідставної відмови суду у повному задоволенні цивільного позову потерпілого, колегія суддів виходить з такого.

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами).

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі врахував характер, тривалість та обсяг душевних та моральних страждань, характер наслідків спричиненої потерпілому ОСОБА_8 травми, оскільки у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_6 потерпілий певний час відчував фізичний біль та було порушено його звичайний спосіб життя, отримані потерпілим легкі тілесні ушкодження певним чином позначились на його зовнішньому вигляді, що безсумнівно заподіяло потерпілому душевні страждання.

При цьому, суд при визначенні розміру моральної шкоди врахував норми матеріального закону та обставини кримінального провадження, мотивувавши належним чином своє рішення з цього приводу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку що заподіяна моральна шкода потерпілому ОСОБА_8 є очевидною, а рішення суду першої інстанції щодо визначення її у розмірі 30 000 гривень було прийнято з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань потерпілого, яких він зазнав в момент спричинення йому тілесних ушкоджень, фактичні обставини провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений розмір моральної шкоди об`єктивно відповідатиме характеру дій заподіювача шкоди і глибині страждань потерпілого у зв`язку з подією кримінального правопорушення та отриманими потерпілим у наслідок цього правопорушення тілесними ушкодженнями.

Враховуючи вищевикладене, є неприйнятними доводи представника потерпілого, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції підійшов до вирішення питання визначення ціни позову моральної шкоди невірно, неправильно оцінив події та протиправність дій обвинуваченого, протиправність його поведінки по відношенню до потерпілого і таким чином невірно, за внутрішнім переконанням, оцінив заподіяний розмір моральної шкоди.

На переконання колегії суддів, рішення суду щодо цивільного позову прийнято з дотриманням положень ст.ст. 128, 129 КПК України та ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, у ньому наведено мотиви та підстави для задоволення цивільного позову.

За викладених вище обставин, колегія суддів вважає неприйнятними й доводи, викладені в апеляційній скарзі цивільного відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі представника ОСОБА_14 в частині того, що потерпілий ОСОБА_8 не обґрунтував у чому саме полягає завдана йому моральна шкода та чим це підтверджується.

Доводи цивільного відповідача в апеляцій скарзі про необхідність заявлення цивільного позову і до ГУНП в Запорізькій області, оскільки ОСОБА_6 скоєно злочин у приміщенні Хортицького ВП ГУНП в Запорізькій області, колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на таке.

Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту статті 1174 ЦК України випливає, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, здійснюється через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент скоєння злочинів ОСОБА_6 , згідно з наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12 липня 2018 року № 668о/с, обіймав посаду поліцейського управління патрульної поліції в Запорізькій області батальйону № 4 роти № 1 взводу № 1 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та вчинив злочини під час виконання своїх службових обов`язків, тобто шкода була завдана ним під час виконання своїх службових обов`язків. Отже, обов`язок відшкодувати потерпілому шкоду, завдану ОСОБА_6 , покладається на роботодавця, яким є Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

За таких обставин, суд обґрунтовано стягнув суму моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_8 саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

З огляду на вищевикладене, є неприйнятними й доводи цивільного відповідача з приводу не обґрунтування позивачем наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та настанням негативних наслідків.

Відповідаючи на доводи цивільного відповідача про помилковість висновків суду про стягнення коштів саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, а не з Державної казначейської служби України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, яку враховує колегія суддів при вирішенні цього провадження.

У зв`язку з викладеним, у спірних правовідносинах по цьому кримінальному провадженню органом державної влади виступає саме Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання цивільного відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у господарській справі № 910/23967/16, оскільки вказана постанова містить висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не містить висновку про обов`язкове залучення Державної казначейської служби України та неможливість задоволення позову у разі її незалучення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення поданих апеляційних скарг не вбачає, оскільки доводи, викладені в цих скаргах, правильності висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги: захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 січня 2023 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4