Справа № 463/1990/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/892/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № №0003512 від 30 грудня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

за участю прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід тримання під вартою на два місяці. Строк дії ухвали становить два місяця, тобто до 25 листопада 2025 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що ОСОБА_6 підставно обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в порядку ст. 177 КПК України. При цьому, суд першої інстанції вирішив не визначати обвинуваченому розмір застави, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України , оскільки кримінальне правопорушення вчиненено із застосуванням насильства до потерпілого.

На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2025 року та обрати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або визначити розмір застави; розгляд апеляційної скарги здійснювати за його присутності.

Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню. Пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим, а заявлені стороною обвинувачення ризики носять абстрактний характер і є відсутні.

Наголошує, що посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час іспитового терміну є необґрунтованим, оскільки попереднє кримінальне правопорушення є декриміналізоване.

Стверджує, що він виконував покладені на нього обов`язки, коли до нього було застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що характеризує його позитивно.

Звертає увагу, що вину частково визнає, тому ризик перешкоджанню кримінального провадження відсутній. Ризик впливу на свідків, формальний та необґрунтований.

Заявляє, що посилання сторони обвинувачення на ризик скоєння нового злочину внаслідок відсутності постійних доходів є безпідставний, оскільки надана суду довідка підтверджує те, що обвинувачений може офіційно працевлаштуватися і має міцні соціальні зв`язки.

Зазначає, що є військовослужбовцем, під час затримання перебував у м. Львові на лікуванні, якого потребує досі.

Посилається на практику Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який таку заперечив, вважає оскаржувану ухвалу законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст.331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Личаківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003512 від 30 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківськоо районного суду м. Львова від 31 грудня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2025 року

Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Як видно із матеріалів контрольного провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 врахував положення ведених норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, а відтак є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою погоджується і колегія суддів, оскільки прокурор в суді довів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а суд дослідив та належним чином оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу, як про це просить ОСОБА_6 .

Посилання обвинуваченого на часткове визнання вини та недоведеність ризиків, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження йому строку тримання під вартою. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на даному етапі провадження, переглядаючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення, їх достатності та допустимості має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності.

Щодо апеляційних доводів про незадовільний стан здоров`я і потребу у медичному лікуванні, то суд апеляційної інстанції в ухвалі від 15 квітня 2025 року вже звертав увагу на те, що доводи ОСОБА_6 у частині стану його здоров`я, не підтверджуються належними доказами тому не можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, обраного судом першої інстанції.

Також колегія суддів повторно наголошує обвинуваченому, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України. Тобто особам, які утримуються у місцях попереднього ув`язнення, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює також повторно роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні № №0003512 від 30 грудня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4