ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/2417/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1699/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: 1 ст.122 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ольгінка Донецької області, громадянина України, із спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 27 березня 2025 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , де в ході сварки, що сталася на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , яка є його цивільною дружиною, з якою ОСОБА_7 спільно проживає за вищевказаною адресою та пов`язаний спільним побутом, які мають взаємні права та обов`язки, на яких відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», поширюється сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно, знаходячись в положенні стоячи біля потерпілої коли остання лежала на ліжку, схопив металеву трубу, що знаходилася в приміщенні, та, тримаючи її обома руками за один кінець, почав наносити іншим кінцем удари по тілу потерпілої ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_7 наніс два удари металевою трубою в область правого передпліччя, один удар в область правої кисті руки, два удари в область лівого передпліччя та один удар в область лівої кисті руки потерпілої ОСОБА_9 . У результаті чого, відповідно до висновку експерта №12-14/193-А/25 від 10 квітня 2025 року, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді закритого перелому середньої третини діафізу ліктьових кісток правого та лівого передпліччя із зміщенням кісткових уламків, що, кваліфікується як середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ст.91-1 КК України. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання без застосування обмежувальних заходів не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є надмірно м`яким та не сприятиме його виправленню. Просить ухвалити апеляційним судом новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.122 КК України 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України застосувати обмежувальні заходи у виді направлення до Золочівської селищної ради Харківської області для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судове засідання апеляційного суду не з`явився, однак, враховуючи, що обмежувальні заходи не є покаранням, а їх застосування відповідно до ст.420 КПК України не потребує постановлення вироку, апеляційний розгляд проводився за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_8 будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце судового засідання, до апеляційного суду не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, тим самим скористалася на власний розсуд своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню ст.91-1 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, а також дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не має судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа щодо якої скарг не надходило, його щире каяття, визнавши останню обставину пом`якшуючою покарання та наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

При цьому, як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановлено в ході апеляційного розгляду, обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний з насильством (раніше мав місце лише факт крадіжок а.с.43-44), до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не притягувався, за місцем проживання скарг на його негативну поведінку чи зловживання спиртними напоями не надходило (а.с.34), що свідчить про те, що він не становить підвищеної суспільної небезпеки.

Крім того, прокурор, ставлячи в апеляційній скарзі питання про застосування щодо ОСОБА_7 обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України - направлення для проходження програми для кривдників, не надав жодного доказу, що таке застосування відповідатиме інтересам потерпілої, також відсутні такі відомості і в матеріалах кримінального провадження.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, відображеній у постанові від 20 жовтня 2025 року у справі №717/751/25.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.122 КК України без застосування вищевказаного обмежувального заходу відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для його зміни, як того вимагає прокурор, не вбачається.

З огляду на наведене, підстави для скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 05 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: