Номер провадження 11-кп/816/680/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, яке вмотивовано тим, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, та що ризики, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при застосування вказаного запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та залишаються актуальними.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2026 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що наведені прокурором ризики не підтверджуються матеріалами клопотання і, враховуючи тривалий час перебування під вартою обвинуваченого, значно зменшилися. Зазначає також, що обвинувачений має постійне місце проживання, незадовільний стан здоров`я, що не було з достатньою повнотою враховано судом. В подальшому доповнивши вимоги своє апеляційної скарги, зазначав, що наразі його підзахисний має намір мобілізуватися до військової частини НОМЕР_1 , тому для проходження медичного огляду військовозобов`язаного просив застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення позицію захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила щодо її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, з наявних у даному кримінальному провадженні матеріалів вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, судом було встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що останній може переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшились та існують та що запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Саме з врахуванням зазначеного, суд і дійшов висновку, що доцільним буде продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнив вимоги поданого прокурором клопотання.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, на спростування доводів апелянта щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків, колегія суддів зауважує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України існує з врахуванням тяжкості майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, з метою уникнення якого останній може переховуватись від суду.

Апеляційний суд погоджується і з висновком суду про наявність реальних ризиків впливу на свідків у даному провадженні, з якими обвинувачений особисто знайомий та може чинити спроби тиску на них з метою зміни показань або відмови від дачі свідчень.

Разом з цим, суд врахував, що обвинувачений також може вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтувавши наявність цього ризику в ухвалі, з яким погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що запобіжний захід у вигляді тримання застосовується не лише до осіб, які підозрюються чи обвинувачуються виключно у вчиненні особливо тяжких злочинів, при вирішенні даного питання, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховуються і дані, які можуть свідчити на користь збільшення чи зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, і у даному випадку апелянтом не наведено жодних обставин, за яких можливо було б дійти висновку про саме зменшення вказаних ризиків, щоб слугувало підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та свідчило б про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу або зміни того, який до нього застосовано.

На переконання колегії суддів, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, дані обставини не змінилися, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку останнього не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також зважаючи на ризики, які були приведені вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду про відсутність підстав для визначення йому розміру застави, як альтернативи до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання захисника на ту обставину, що його підзахисний ОСОБА_7 має намір мобілізуватися до військової частини НОМЕР_1 , тому для проходження медичного огляду військовозобов`язаного необхідно застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, то колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, такі обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу не інший більш м`який.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального законодавства при розгляді судом суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і умотивованим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення судового рішення без змін, а поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3