Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2766/23
Провадження № 1-кп/945/361/25
ВИРОК

Іменем України

25 вересня 2025 року м.Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2023 року за №0001253, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванівка Очаківського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 18.09.2023 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_9 разом зі своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , на автомобілі марки «ГАЗ», модель «2705», державний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, за кермом якого перебував ОСОБА_7 , рухались по автомобільній дорозі «T1507», сполученням «м.Миколаїв - с.Парутине - м.Очаків», з м.Миколаєва в бік с.Парутине Очаківського району Миколаївської області.

Під час руху автомобілю марки «ГАЗ», модель «2705», державний номерний знак НОМЕР_2 , червоного кольору, у зв?язку із технічною несправністю транспортного засобу, ОСОБА_7 здійснив вимушену зупинку вищевказаного автомобілю на узбіччі автомобільної дороги T1507», сполученням «м.Миколаїв-с.Парутине-м.Очаків», неподалік від території домоволодіння АДРЕСА_3 , де останній разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишились на ночівлю у салоні транспортного засобу.

Так, 19.09.2023 року, приблизно о 09:15 годині, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - легковим вантажопасажирським автомобілем марки «ГАЗ», модель «2705», державний номерний знак НОМЕР_3 , червоного кольору, який перебуває у власності ОСОБА_9 та був припаркований на узбіччі автомобільної дороги T1507, сполученням «м.Миколаїв-с.Парутине-м.Очаків», неподалік від території домоволодіння АДРЕСА_3 .

Реалізуючи зазначений протиправний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_11 , скориставшись довірою ОСОБА_9 , запропонував останньому поїхати на зустріч із його знайомим до м.Миколаєва, щоб позичити грошові кошти на ремонт вищевказаного транспортного засобу.

Після цього, ОСОБА_9 , залишивши належний йому транспортний засіб, поїхав до м.Миколаєва, а ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю уваги власника та сторонніх осіб, пішов до ОСОБА_12 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , якому запропонував придбати автомобіль марки «ГАЗ», модель «2705», державний номерний знак НОМЕР_4 , червоного кольору.

У подальшому, ОСОБА_12 , який погодився на пропозицію ОСОБА_7 , так як був необізнаний про злочинний умисел останнього, за допомогою іншого транспортного засобу, відбуксирував автомобіль марки «ГАЗ», модель «2705», державний номерний знак НОМЕР_5 , червоного кольору, за місцем свого мешкання та передав ОСОБА_7 грошові кошти в рахунок вартості автомобілю.

Після цього, ОСОБА_7 , вчинивши дії, щодо протиправного вилучення транспортного засобу, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 132380 гривень, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

IV. Мотиви суду при призначенні покарання.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.289 КК України.

Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлені.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України та, відповідно до ст.12 КК України, вчинив нетяжкий злочин.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, одружений, на день ухвалення вироку раніше не судимий, за місцем проживання характеризується нейтрально; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_7 , а також ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Речовими доказами у кримінальному провадженні є:

- легковий вантажопасажирський автомобіль марки «ГАЗ», модель «2705», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зв?язка ключів (4 ключі та брелок); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 . Вказані речові докази передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 ;

- залишок марлевого тампону (змиву з ручки дверей, а саме з внутрішньої сторони правого боку автомобілю); залишок марлевого тампону (змиву з ручки дверей автомобілю з внутрішньої сторони лівого боку автомобілю); залишок марлевого тампону (змиву з коробки перемикання передач); залишок марлевого тампону (змиву з руля автомобілю). Вказані речові докази долучено до матеріалів кримінального провадження.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи №СЕ19/115-23/13673-АВ від 27.10.2023 року вартістю 1195 грн 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.

Оскільки процесуальні витрати документально підтверджені, вони підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався. раховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 не обирати.

Речові докази: легковий вантажопасажирський автомобіль марки «ГАЗ», модель «2705», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ; зв?язка ключів (4 ключі та брелок); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_7 , які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 вважати таким, що повернуті останньому.

Речові докази: залишок марлевого тампону (змиву з ручки дверей, а саме з внутрішньої сторони правого боку автомобілю); залишок марлевого тампону (змиву з ручки дверей автомобілю з внутрішньої сторони лівого боку автомобілю); залишок марлевого тампону (змиву з коробки перемикання передач); залишок марлевого тампону (змиву з руля автомобілю), які долучені до матеріалів кримінального провадження знищити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи №СЕ19/115-23/13673-АВ від 27.10.2023 року у розмірі 1195 (одна тисяча дев`яносто п`ять) грн 00 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

25.09.2025