Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/822/26
Номер провадження 1-кс/711/278/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2026 року

м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене начальником управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000753 від 24.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернівка Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, працюючого старшою медичною сестрою (братом медичним) перев`язувального відділення хірургії (дитяча) КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням в якому просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням останнього в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн. Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання, тобто з 29.01.2026. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України.

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним про порядок призову та обізнаним щодо підстав звільнення від призову на військову службу у воєнний час громадян, маючи зв`язки, що надають можливість у сприянні та впливі на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, всупереч положень вищевказаного законодавства, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в період часу з 19.11.2025 до 29.01.2026 під час особистих зустрічей із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виконання злочинного умислу, направленого на отримання для себе неправомірної вигоди в сумі 4 000 доларів США за вплив на невстановлених на теперішній час службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ТЦК), військово-лікарської комісії при ТЦК (далі ВЛК) та лікарів КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, за вирішення питання про зняття військовозобов?язаного ОСОБА_8 з розшуку, виготовлення завідомо підроблених медичних документів та отримання довідки щодо тимчасової непридатності до військової служби, вчинив дії направлені на одержання неправомірної вигоди в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США від ОСОБА_8 , що поєднані з вимаганням такої вигоди.

Установлено, що 19.11.2025 ОСОБА_8 , перебуваючи на паркувальному майданчику поблизу КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, що за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Шевченка, 50, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_5 повідомив останньому, що він перебуває у розшуку в ТЦК та СП, як особа, що ухиляється від військової служби. ОСОБА_5 , в свою чергу, висловив вимогу надати йому грошові кошти в сумі 2000 доларів США за вплив на службових осіб ТЦК за зняття з розшуку ОСОБА_8 та ще 2000 доларів США за вплив на посадових осіб КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради та службових осіб ВЛК за визнання ОСОБА_8 тимчасово непридатним до військової служби.

Розуміючи протиправність дій ОСОБА_5 , а також те, що останній вимагає грошові кошти за зняття з розшуку та визнання тимчасово непридатним до військової служби в невстановлений законом спосіб, ОСОБА_8 звернувся із заявою до правоохоронних органів та був залучений до конфіденційного співробітництва.

Надалі, 11.12.2025 об 11 год. 31 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на паркувальному майданчику поблизу КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, що за адресою: м. Умань, вул. Шевченка, 50, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, отримав від ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, раніше обумовлену частину неправомірної вигоди 2 000 (дві тисячі) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 11.12.2025 становить 84 562 грн. 40 коп. (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні сорок копійок), за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме: на невстановлених на теперішній час службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою зняття з розшуку ОСОБА_8 , як особи, що ухиляється від військової служби.

Окрім цього, 08.01.2026 о 10 год. 46 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на вищевказаному паркувальному майданчику, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, повторно отримав від ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, раніше обумовлену частину неправомірної вигоди 1 000 (одна тисяча) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 08.01.2026 становить 42 715 грн. 50 коп. (сорок дві тисячі сімсот п`ятнадцять гривень п`ятдесят копійок), за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме: на невстановлених на теперішній час службових осіб військово-лікарської комісії ТЦК та ВЛК та лікаря-хірурга КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради ОСОБА_9 , з метою виготовлення медичної документації, яка стане підставою для визнання ОСОБА_8 тимчасово непридатним до військової служби терміном до 6 місяців. В ході зустрічі ОСОБА_5 пояснив, що заявника госпіталізують до лікарні, де йому довірений лікар ОСОБА_5 проведе формальну операцію, та надасть виписку з історії хвороби, де буде записаний підробний тяжкий діагноз, який стане підставою для визнання ОСОБА_8 тимчасово непридатним до військової служби.

Надалі, цього ж дня ОСОБА_5 познайомив ОСОБА_8 з лікарем-хірургом КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради ОСОБА_9 , який 08.01.2026 госпіталізував заявника до хірургічного відділення. З 08.01.2026 до 13.01.2026 заявник перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради.

Так, 09.01.2026 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_9 за участі інших медичних працівників КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради провів хірургічне втручання ОСОБА_8 та після її проведення зазначив, що зробив формальну невелику пластику, надав рекомендації для післяопераційної реабілітації та вказав, що у виписці з історії хвороби він напише необхідний діагноз для отримання відстрочки від мобілізації.

Також, 11.01.2026 близько 13 год. 00 хв. лікар-хірург ОСОБА_9 надав ОСОБА_8 виписку з історії хвороби, датовану 13.01.2026, в якій зазначений діагноз: «Хронічний комбінований геморой, ускладнений кровотечею. Пролапс слизової анального каналу ІІ ст.».

В період часу з 23.01.2026 до 29.01.2026 ОСОБА_5 , на виконання злочинного умислу, перебуваючи у КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, у невстановлений на даний час посадових осіб КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради та службових осіб військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 без участі ОСОБА_8 отримав клініко-діагностичні дослідження та направлення на проходження ВЛК ОСОБА_8

29.01.2026 в період часу близько з 09 год. 50 хв. до 15 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на території КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, пройшов військово-лікарську комісію, якою встановлено йому діагноз «Хронічний комбінований геморой 3 ст. ускладнений кровотечею. СП комбінованої гемороїдектомії. Гемороїдектомія методом біозварюванням. Операція Делорма. Пролапс слизової анального каналу 2 ст.» та на підставі ст. 44 графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (додаток 1 до положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800), визнаний тимчасово непридатним до військової служби до 28.02.2026.

Так, 29.01.2026 о 15 год. 25 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на паркувальному майданчику КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, що за адресою: м. Умань, вул. Шевченка, 50, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, повторно на свою вимогу отримав від ОСОБА_8 , який діяв під контролем правоохоронних органів, раніше обумовлену частину неправомірної вигоди 1 000 (одна тисяча) доларів США за здійснення ним впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме: на невстановлених на теперішній час службових осіб ТЦК, ВЛК та лікарів КНП «Уманська центральна міська лікарня», з метою визнання ОСОБА_8 тимчасово непридатним до військової служби. Однак, оскільки ОСОБА_8 станом на 29.01.2026 не знято з розшуку, як особи, що ухиляється від військової служби, у зв`язку з несплатою штрафу за адміністративне правопорушення, ОСОБА_5 повернув ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200 доларів США та залишив собі 800 (вісімсот) доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29.01.2026 становить 34 215 грн. 12 коп. (тридцять чотири тисячі двісті п`ятнадцять гривень дванадцять копійок), відразу після чого ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення, його протиправна діяльність була припинена, а зазначені грошові кошти в сумі 1 000 доларів США вилучені.

29.01.2026 о 15 годині 27 хвилин ОСОБА_5 затримано у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

30.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме: в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави та обіцянці здійснити вплив за надання такої вигоди, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-Витягом з ЄРДР №00000753 від 24.11.2025;

-Протоколами допиту свідків: ОСОБА_8 від 25.11.2025, від 13.01.2026, та від 29.01.2026, відповідно до яких, підтверджується факт отримання неправомірної вигоди ОСОБА_5 ;

-Протоколом допиту свідків ОСОБА_10 від 30.01.2026 та ОСОБА_11 від 30.01.2026, які були залучені в якості понятих до проведення слідчих дій.

-Протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України гр-на ОСОБА_5 від 30.01.2026;

-Повідомленням про підозру ОСОБА_12 від 30.01.2026;

-протоколом огляду, ідентифікації грошових коштів від 11.12.2025, від 08.01.2026 та від 29.01.2026;

-протоколом огляду місця події від 29.01.2026 під час якого вилучено грошові кошти в сумі 200 доларів США;

-протоколом обшуку ВЛК від 29.01.2026 під час якого вилучено медичну документацію щодо проходження комісії ОСОБА_8 ;

-Іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.369-2 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Враховуючи, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області, подане клопотання підсудне Придніпровському районному суду м. Черкаси.

З огляду на кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , його особу та інші обставини існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 згідно ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є:

1. Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 зумовлене тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім цього, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний (обвинувачений) не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину. Отже, на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів.

За таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу, а особливо тримання під вартою, потребує особливої уваги з боку слідчого судді (суду) та обов`язкового переосмислення цього запобіжного заходу з боку громадськості.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, на сьогоднішній день наша країна переживає один з найскладніших періодів в історії, коли питання незалежності та суверенітету перебуває на вустах у кожного свідомого громадянина та патріота, коли військовослужбовці приймають участь в стримані збройного агресії збройних сил російської федерації, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії ворога, однак дії, які кваліфікуються ОСОБА_5 є аморальними та викликають реальний суспільний резонанс. Такі дії свідчать про відсутність стимулюючих засобів запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, оскільки впродовж останнього часу на території України в засобах масової інформації щомісячно висвітлюються факти отримання неправомірної вигоди.

При цьому, слід врахувати, що дії фігуранта були вчинені в умовах воєнного стану з корисливих мотивів, що для нашого сьогодення (стану війни) є неприпустимим та аморальним. При цьому прикро, що у час війни, коли майже половина населення України зі зброєю в руках боронять країну і гинуть за неї, серед людей є й ті, хто більше приділяє увагу виключно своєму особистому незаконному збагаченню. Усвідомлюючи резонансність вказаної справи, настання можливої відповідальності, останній, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Про ризик переховування від органів досудового розслідування/суду також свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується (злочин, передбачений ч.3 ст.369-2 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк трьох до восьми років з конфіскацією майна);

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Так, у рішенні по справі "Ілійков проти Болгарії" зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

- вагомість наявних доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину, що вказує на невідворотність його притягнення до кримінальної відповідальності;

- характер інкримінованого злочину, зокрема: високий ступінь організації його вчинення; вчинення в умовах воєнного стану; корисливий мотив; свідоме ігнорування положень законодавства щодо умов воєнного стану.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

2. Про ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення: підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у дружніх та службових відносинах з службовими особами ВЛК, ТЦК та посадовими особами КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для знищення, приховання або спотворення документів, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки на даний час органом досудового розслідування, не вилучено всіх речей і документів. Крім того, встановлюється причетність до вказаного кримінального правопорушення інших посадових осіб.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

3. Про ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні: ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, які надали викривальні покази та вказана інформація була долучена до клопотання про тримання під вартою та надана підозрюваному ОСОБА_5 , схиляти їх як особисто, так і через інших осіб до дачі неправдивих показань, тим самим перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та, як наслідок, уникнути кримінальної відповідальності.

З урахуванням вказаних обставин існує ризик незаконного впливу на інших осіб, в тому числі свідків у цьому ж кримінальному провадженні зокрема на:

- службових осіб ВЛК, ТЦК та посадових осіб КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради;

- свідка (заявника) ОСОБА_8 , у зв`язку з тим, що останній надав викривальні показання стосовно підозрюваного, а тому на даний час є реальні підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може на нього незаконно впливати шляхом підкупу, вмовлянням та/або застосуванням погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження, а також на понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Викладені обставини вказують про наявність ризику, який передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні.

4. Про ризик вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: є той факт, що ОСОБА_5 пообіцяв ОСОБА_8 вплинути на службових осіб ТЦК та СП, однак станом на 30.01.2026 ОСОБА_8 не знятий з розшуку, як особа, яка ухиляється від військової служби, через несплату стягнення у вигляді штрафу за адміністративне правопорушення. 29.01.2026 при передачі грошових коштів ОСОБА_5 повернув заявнику 200 доларів США з метою сплати штрафу та надалі мав намір вплинути на службових осіб ТЦК, що вказує про ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Крім того, в ході обшуку транспортного засобу «RENAULT LOGAN» з номерним знаком НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , виявлено та вилучено медичні документи третіх осіб, в які можливо внесена неправдива інформація, що свідчить про неодноразовість вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Ці обставини можуть також вказувати про наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту полягає в тому, що незважаючи на те, що ОСОБА_5 має зареєстроване місце проживання в Черкаській області, фактично матиме можливість спілкуватися зі свідками та невстановленим спільниками, що також в свою чергу унеможливить здійснення належного контролю за його поведінкою, також останній фактично весь свій час матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, як зі свідками, так і службовими особами із числа ВЛК, ТЦК та посадовими особами КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, оскільки останні можуть бути причетні до його вчинення. Вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану об`єктивно підвищує суспільну небезпеку діяння, що вимагає застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, у даному випадку не спроможні забезпечити належну поведінку підозрюваного, оскільки така особа завжди матиме змогу ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини у справі та продовжувати займатися злочинною діяльністю, з урахування вище викладених обставин.

У зв`язку з зазначеним вище та недопущенням повторення вчинення кримінального правопорушення, слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, у разі задоволення клопотання, при обранні альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий вважає за доцільне, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, беручи до уваги, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується, вчинено з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, а також те, що ОСОБА_5 отримує грошове забезпечення, просить визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн.

Вважає. що саме такий розмір застави, на думку органу досудового розслідування, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у підозрюваного ОСОБА_5 бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків. Разом з тим, у разі внесення застави, просить покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування зі службовими особами ВЛК, службовими особами ТЦК та посадовими особами КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради щодо обставин вчинення кримінального правопорушення ;

- заборонити спілкування зі свідком (заявником) ОСОБА_8 , та понятими ОСОБА_10 , ОСОБА_11

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданий Уманським відділом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала та пояснила, що в кримінальному провадженні №0000753 від 24.11.2025 оголошено підозру ОСОБА_5 за ч.3 ст.369-2 КК України. Вважає наявність ризиків доведеними, просить задовольнити клопотання.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання в повному обсязі. Додавши обґрунтування застосування застави в такій сумі.

Адвокат ОСОБА_6 , заперечив проти задоволення клопотання, просив застосувати до підозрюваного цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника. Вказав що працює медичним братом у лікарні, не визнає підстави клопотання, оголошені прокурором. Повідомив, що гроші не брав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положення статті 178 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

У судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

29.01.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України.

30.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви №12244/86, 12245/86; 12383/86), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п.1 ч.1 ст.178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелюватися зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст.ст.8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" №35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому в провину злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 08 років з конфіскацією майна, у зв`язку з цим останній усвідомлюючи суворість покарання, передбаченого за інкриміноване кримінальне правопорушення, у разі необрання запобіжного заходу, матиме реальну можливість змінити місце проживання, а тому існує обґрунтований ризик, що він з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В свою чергу, підозрюваний ОСОБА_5 перебуває у дружніх та службових відносинах з службовими особами ВЛК, ТЦК та посадовими особами КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, а тому перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для знищення, приховання або спотворення документів, які в подальшому будуть використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки на даний час органом досудового розслідування, не вилучено всіх речей і документів. Крім того, встановлюється причетність до вказаного кримінального правопорушення інших посадових осіб. Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає цілком обґрунтованим доводи слідчого та прокурора щодо наявності ризиків передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки останній зацікавлений у зміні ними своїх показань та з матеріалів кримінального провадженні йому відомо їх анкетні дані. У зв`язку з цим для ухилення від кримінальної відповідальності він може впливати на свідків шляхом умовлянь, залякувань, погроз, примусу, з метою зміни останніми їх показань на його користь. Таким чином він матиме можливість уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 пообіцяв ОСОБА_8 вплинути на службових осіб ТЦК та СП, однак станом на 30.01.2026 ОСОБА_8 не знятий з розшуку, як особа, яка ухиляється від військової служби, через несплату стягнення у вигляді штрафу за адміністративне правопорушення. 29.01.2026 при передачі грошових коштів ОСОБА_5 повернув заявнику 200 доларів США з метою сплати штрафу та надалі мав намір вплинути на службових осіб ТЦК.

В ході обшуку транспортного засобу «RENAULT LOGAN» з номерним знаком НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_5 , виявлено та вилучено медичні документи третіх осіб, в які можливо внесена неправдива інформація, що свідчить про неодноразовість вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. З чим також погоджується слідчий суддя на момент розгляду даного клопотання.

Слідчий суддя також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність зазначених стороною захисту обставин, не можуть бути вирішальними, що могло б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення взагалі при наявності двох обвинувальних актів та нової підозри відносно нього.

Також належно оцінено при застосуванні виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і значення для суспільства кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній. Тому, на даний час застосування такого запобіжного заходу є вкрай виправданим у світлі нинішніх подій. Таким чином, взяття особи під варту може також бути виправдано, якщо наявні підстави вважати, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, якщо вони реально переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України, та враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, вік, стан здоров`я, сімейний стан.

В той же час, слід врахувати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Слідчий суддя приходить до висновку, з урахуванням наявності ризиків передбачених статтею 177 КПК України, що на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, слідчий суддя вважає, що є неможливим застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваному, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт не може бути застосований з огляду на те, що застосування такого запобіжного заходу не забезпечить гарантування усунення вищезазначеним ризикам, а особливо спілкування підозрюваного зі свідками у даному кримінальному провадженні, а також можливості вчинення інших протиправних діянь.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На момент розгляду клопотання стороною захисту не надано доказів неможливості застосування тримання під вартою за станом здоров`я та серйозного його погіршення.

Водночас, згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України у випадках, передбачених частинами 3 або 4 ст.183 цього Кодексу підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст.177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

При обрахунку розміру застави слідчий суддя враховує частину 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII якою встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Таким чином, при визначенні розміру прожиткового мінімуму, як розрахункової величини для визначення застави, слід застосовувати розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб встановлений Законом "Про бюджет на 2026 рік" на 1 січня поточного року, тобто 3 328 грн.

За таких обставин, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, а саме те що підозрюваний, не є інвалідом, зі слів розлучений, орган досудового розслідування не аргументував та не довів можливість сплати застави у розмірі, що зазначено у клопотанні, а також встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , тому визначити заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 840 грн. 00 коп., яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст.194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, задля досягнення дієвості запобігання ризикам негативного впливу підозрюваного на хід досудового розслідування, застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків, передбачених п.п.1-4, 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Визначаючи строк тривалості застосування попереднього ув`язнення, відповідно до положень ч.1, 2 ст.197 КПК України, на період часу у 60 днів, слідчий суддя враховує, що підозрюваного ОСОБА_5 було затримано 29.01.2026, про що свідчить відповідний протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину. Таким чином, слід визначити строк застосування запобіжного заходу до 29.03.2026 включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 181, 186, 193-194, 196, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене начальником управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000753 від 24.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 29.03.2026, включно.

Строк тримання під вартою обраховувати з моменту затримання 29 січня 2026 року.

Визначити альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 99 840 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 , з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, вказаному в ухвалі на рахунок: рахунок отримувача - UA0003652; Код банку отримувача (МФО) 820172; банк отримувача - ДКСУ, м. Київ; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26261092, та надати документ, що підтверджує внесення застави слідчому, прокурору або суду у провадженні яких перебуває кримінальне провадження №0000753 від 24.11.2025.

У випадку внесення підозрюваним або заставодавцем застави, покласти на ОСОБА_5 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування зі службовими особами ВЛК, службовими особами ТЦК та посадовими особами КНП «Уманська центральна міська лікарня» Уманської міської ради, останніми щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

- заборонити спілкування зі свідком (заявником) ОСОБА_8 , та понятими ОСОБА_10 , ОСОБА_11

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданий Уманським відділом Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у випадку наявності таких.

Роз`яснити, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, покладені на підозрюваного на строк 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави, в межах строку досудового розслідування. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, у тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали в частині застосування тримання під вартою визначити до 29 березня 2026 року, включно.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, його захиснику, слідчому, прокурору, направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ та/або ІТТ №1 м.Черкаси.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення копії.

Повний текст ухвали проголошено 09.02.2026 (у зв`язку з перебуванням судді на навчанні).

Слідчий суддя: ОСОБА_1