Справа № 466/4336/21
Провадження № 1-кп/466/96/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

у с т а н о в и в :

13 квітня 2021 року близько 10.30 год., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вул. Пачовського, 6 в м. Львові, вчинив хуліганство, тобто грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю, голосно виражався нецензурними словами в адресу своєї співмешканки потерпілої ОСОБА_6 , яка в цей час перебувала в квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку разом зі своїм малолітнім сином. Обурившись, що потерпіла не пускає його до помешкання почав бити по вхідних дверях квартири потерпілої, а потім кинув у віконне скло квартири два каміння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України визнав частково. Пояснив, що дійсно 13 квітня 2021 року він прийшов додому, в квартиру АДРЕСА_4 , де спільно проживав з потерпілою ОСОБА_6 . Спочатку він винаймав у потерпілої кімнату, а згодом почали жити однією сім`єю, як чоловік та дружина. Він любив її, виховував її сина. Того дня, коли він повернувся додому, потерпіла виставила його за двері та сказала, що не хоче більше з ним жити. Це його дуже обурило. Він почав бити кулаками в двері, вимагати, щоб вона пустила його додому. Коли вона не реагувала, то вийшов у подвір`я та каменем кинув у вікно. Ніякого умислу спричинити будь які ушкодження потерпілій він не мав. Двері нічим не пошкоджував. Бив виключно кулаками. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо не карати.

Заслухавши в судовому засіданні обвинуваченого, потерпілу, свідків перевіривши представлені суду стороною обвинувачення та стороною захисту докази, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення стверджується представленими суду стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , даними в судовому засіданні про те, що вона проживала в одній квартирі з обвинуваченим ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . 13 квітня 2021 року близько 10.30 год. обвинувачений намагався попасти додому, але оскільки він перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, вона не відчинила йому дверей. Внаслідок цього він у подвір`ї будинку почав кричати, виражатися в її адресу нецензурною лайкою. Потім бив по дверях квартири, крім того кинув каміння у вікно, розбивши його. Під час вчинення обвинуваченим таких дій вона продовжувала знаходитися в квартирі, двері йому не відчиняла, а навпаки пішла в дальню кімнату квартири, щоб не чути криків. Вся шкода, завдана правопорушенням, обвинуваченим відшкодована, жодних претензій до нього вона не має. Просить суворо не карати.

Окремо зазначає, що про те, що обвинувачений ламав двері лопатою їй стало відомо пізніше, коли приїхала поліція та вона вийшла на вулицю, до того просто чула стук у двері. Працівникам поліції говорила про сокиру, оскільки вони тривалий час (більше години) не їхали на виклик. Жодний тілесних ушкоджень обвинувачений їй не наносив, не погрожував розправою, переконана, що він не мав наміру нанести їй жодні ушкодження.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , даними в судовому засіданні про те, що він працював інспектором УППС та 13 квітня 2021 року вони з напарником прибули на виклик по АДРЕСА_5 . Потерпіла повідомляла, що між нею та обвинуваченим відбувся конфлікт, під час якого останній вибив камінням вікно квартири. Чи були пошкоджені вхідні двері він не пригадує, можливо були порізані. На подвір`ї в дитячому будиночку вони знайшли обвинуваченого та викликали слідчо-оперативну групу.

Аналогічними за змістом та по суті показаннями свідка ОСОБА_8 , даними в судовому засіданні.

В судовому засіданні було досліджено та прийнято судом у якості доказів винуватості обвинуваченого письмові докази, представлені стороною обвинувачення.

З протоколу заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 13.04.2021 року ОСОБА_6 звернулася до ВП №4ЛРУП ГУ НП у Львівській області з заявою, в якій повідомила, що того ж дня ОСОБА_5 вчиняв відносно неї хуліганській дії, а саме розбив вікно квартири камінням, вимагав гроші в сумі 1500 грн.

Протоколом огляду речей (аудіозапису) вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 телефонувала на спецлінію служби «102» 13.04.2021 в період часу з 00.00 год до 23.59 грн чотири рази. При цьому, коли вона телефонувала вчетверте, то зазначала, що їй ламають двері сокирою.

Протоколом огляду місця події встановлено, що предметом огляду є квартира по АДРЕСА_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_9 . Вікна побиті, жодних пошкоджень дверей не зафіксовано.

З протоколу огляду речей від 13.04.2021 вбачається, що слідчим оглянуто лопату із дерев`яним тримачем та два фрагменти каменю.

Протоколом проведення слідчого експерименту встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 розповіла про події, що мали місце 13.04.2021 та показала як обвинувачений ОСОБА_5 бігав навкруги будинку та вимагав грошові кошти, а також кидав каміння та ламався у двері. (до протоколу долучено диск з відеозаписом вказаної події)

В судовому засіданні також оглянуто витяг з ЄРДР від 13.04.2021; протокол затримання особи; постанову про визнання речових доказів та приєднання до справи від 13.04.2021; протоколи огляду речей від 13.04.2021; протокол огляду речей (відеозапису) від 23.04.2021;

Дані матеріали кримінального провадження, хоча і не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, але є процесуальними документами, які підтверджують законність проведення органами досудового слідства слідчих дій в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 ст. 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме в тому, що вчинив хуліганській дії, тобто грубо порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» чітко визначено, що при кваліфікації злочину за ч. 4 ст. 296 КК України спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 296 КК України.

Стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів того, що хуліганські дії були спричинені ОСОБА_5 із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, сам ОСОБА_5 в судовому засіданні категорично ствердив, що бив в двері потерпілої виключно кулаками. Щодо лопати, яку знайшли працівники поліції, то зазначає, що дійсно на сходинковій клітці будинку є садовий інвентар, який використовується на прибудинковій території. Однак він їх не використовував, лопата та інше приладдя на час приїзду поліції знаходились на їх постійному місці.

З рапорту поліцейського взводу 2 роти 4 ОСОБА_10 вбачається, що 13.04.2021 року перебуваючи в складі патрульної вони отримали виклик «Хуліганство» та виїхали на вул. Пачковського в м. Львові. ОСОБА_6 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_5 вибиває вікна сокирою, поводиться агресивно, наводить безлад в житловому приміщенні. Заявою від 13.04.2021 року потерпіла ОСОБА_6 надала слідчому ОСОБА_11 металеву лопату з дерев`яним тримачем? якою за її словами ОСОБА_5 виламував двері.

Однак, з описаного вище протоколу огляду місця події встановлено, що двері в квартиру не пошкоджені. В судовому засіданні сама потерпіла ствердила, що чула, як обвинувачений бив в двері її квартири, а вже зі слів працівників поліції дізналася, що ймовірно він виламував двері лопатою.

Відтак, на підставі наведеного вище, суд вважає кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України не доведеною.

Разом з тим, оцінюючи покази потерпілої щодо вчинення обвинуваченим хуліганських дій, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими дослідженими в ході судового слідства доказами, представленими суду стороною обвинувачення та стороною захисту.

За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 296 КК України та вірно кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК України, виключивши з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, як таку, що не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, думку потерпілої, яка просила суворо його не карати, особу винного, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується, приймав безпосередню участь у захисті України від збройного нападу російської федерації, є ветераном війни - учасником бойових дій, щиро розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає. Вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу.

На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 слід звільнити від призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Так, відповідно до ч.2 ст.373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

З врахуванням положень ст.12 КК України та санкції ч. 1 ст. 296 КК України вказане кримінальне правопорушення є проступком.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у справі лопату слід повернути потерпілій ОСОБА_6 , два елементи каменю слід знищити, грошові кошти в сумі 1816 грн слід повернути обвинуваченому ОСОБА_5 DVD-R диск з записами слід залишити при справі.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (сімнадцять тисяч гривень).

На підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного судом покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази у справі лопату повернути потерпілій ОСОБА_6 , два елементи каменю - знищити, грошові кошти в сумі 1816 грн повернути обвинуваченому ОСОБА_5 , DVD-R диск з записами - залишити при справі

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1