МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

06 серпня 2025 року Справа №370/277/25

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області кримінальне провадження №0000817 від 01.11.2022 року, за яким

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Макарів Макарівського району Київської області, українець, громадянин України, який має повну середню освіту, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що на даний час строки запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті закінчуються, а ризики передбаченні ст. 177 КПК України продовжують існувати, що свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу, вказав, шо ризики зазначені прокурором відсутні. Крім того, обвинуваченому потрібне лікування, відповідно до консультативного висновку спеціаліста Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» ОСОБА_6 , ОСОБА_4 потребую оперативного лікування правого плечового суглобу. Також обвинувачений бажає добровільно іти служити в ЗСУ, але для цього йому потрібно пройти ВЛК, яке він не може пройти утримуючись під вартою. Раніше не судимий. А тому просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, який забезпечить виконання обвинуваченим обовязків.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, запевнив суд, що наміру ухилятися від суду не має, готовий прибувати до суду за першою вимогою.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою з утриманням на гаупвахті на домашній арешт, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-5 ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до положень чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує частина третя статті 331.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Дейнеко проти України, не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою, що визнано порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від 26.06.1991 по справі «Латальє проти Франції», п. 51 «Попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У своїй судовій практиці, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст.177,178,183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Тривалість тримання ОСОБА_4 під вартою (з 24.01.2025 р.) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише переховуванням від суду, незаконним впливом на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиненням інших кримінальних правопорушень, оскільки цього вже не достатньо.

Так, матеріалами кримінального провадження не підтверджено випадків ухилення обвинуваченого від явки до суду або органу досудового розслідування.

Крім того, обвинуваченому потрібне лікування, відповідно до консультативного висновку спеціаліста Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» ОСОБА_6 , потребую оперативного лікування правого плечового суглобу.

Суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно дост. 12 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, про те, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не може бути самостійною підставою для подальшого продовження запобіжного заходу та обґрунтування можливого переховування від суду.

Враховуючи позитивну поведінку та характеристику самого обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки, добровільне бажання іти служити в ЗСУ для захисту України, суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою.

Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде незаконно впливати на потерпілих, свідків або переховуватись від суду, а тому приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час буде достатнім для запобігання доведеним ризикам.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити проце суд. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт в нічний час забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт в нічний час - задовольнити.

Змінити стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу із 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин ранку наступного дня на строк 60 днів, який полягає у забороні йому залишати житло в даний час за адресою: АДРЕСА_2 , на строк не більше двох місяців, тобто до 05.10.2025 включно.

Покласти на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1. не залишати місця постійного проживання, а саме: АДРЕСА_2 в період часу із 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин ранку наступного дня без дозволу суду;

2. прибувати до суду за кожною вимогою;

3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти у залі суду негайно.

Зобов`язати відповідно до вимог п. 2 ч. 3ст. 202 КПК України обвинуваченого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити Відділенню поліції № 3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та є чинною по 05.10.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду безпосередньо протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону ОСОБА_3 .

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 08.08.2025 року о 10-00.

Суддя ОСОБА_1