Справа № 144/988/24
Провадження №11-кп/801/1071/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.09.2025 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000359, внесеного до ЄРДР 20.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.09.2025, продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 24.11.2025 включно.

Дане рішення суд першої інстанції мотивує тим, що ризики, які зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжують існувати і до тепер.

Не погодившись із даною ухвалою захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.09.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000359 від 20.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставним, надмірним та таким, що суперечить як положенням КПК України, так і практиці Європейського суду з прав людини.

Обвинувачений перебуває під вартою понад 1 рік, при цьому кримінальна справа по суті не розглядається, а судові засідання проводяться виключно з метою продовження запобіжного заходу. За цей час судом винесено 10 ухвал про продовження тримання під вартою, що свідчить про фактичне відбування покарання до ухвалення вироку, що є неприпустимим у світлі презумпції невинуватості. Жоден із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не є належним чином обґрунтованим, а більшість із них або втратили актуальність, або мають виключно декларативний характер.

Так, щодо ризику впливу на свідків, то захисник зазначає, що дана підстава є суттєвої на початкових стадіях провадження, однак наразі справа перебуває у провадженні вже понад 1 рік, а тому така підстава втратила свою актуальність.

Суд також не врахував соціальні зв`язки обвинуваченого постійне місце проживання, наявність родини, неповнолітньої дитини, а також стан здоров`я близької родички, яка потребує догляду. Крім того, практика ЄСПЛ у справах Панченко проти Росії, Бєсєков проти Молдови, Мерабішвілі проти Грузії, Сулая проти Естонії, Ноймейстер проти Австрії та інших однозначно вказує на те, що тримання під вартою без належного перегляду ризиків і без прогресу в розгляді справи є порушенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, продовження тримання під вартою є непропорційним та надмірним заходом, що не ґрунтується на доведених фактах, а тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів вислухавши доводи захисника ОСОБА_7 , самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовільнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.09.2025 відповідає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

На думку колегії суддів, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, і який становить значну суспільну небезпеку.

Даний злочин за своєю природою є найбільш небезпечним посяганням на найвищу цінність життя людини, що обґрунтовано зумовлює підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та значний ступінь тяжкості можливого покарання.

Апеляційний суд наголошує, що обвинувачення у вчиненні злочину проти життя є самостійною підставою для оцінки високого ризику втечі або перешкоджання правосуддю, оскільки особа, яка усвідомлює невідворотність та суворість покарання, може вчинити дії, спрямовані на уникнення відповідальності будь-яким способом.

З огляду на зазначене, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення є вагомим фактором при вирішенні питання щодо доцільності подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Отже, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, у своїй сукупності свідчать про підвищену суспільну небезпечність цієї особи, що дозволяє з достатньо високим ступенем імовірності спрогнозувати її поведінку. Зокрема, високим є ризик того, що обвинувачений намагатиметься уникнути правосуддя з метою уникнення можливого суворого покарання.

Апеляційний суд також бере до уваги ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, який на теперішній момент зберігається на високому рівні.

Допит свідків у судовому розгляді ще не розпочато, а отже, ці особи не надали свої показання безпосередньо в умовах судового контролю. У зв`язку з цим існує реальна ймовірність того, що, перебуваючи на волі та не будучи процесуально обмеженим у спілкуванні з третіми особами, обвинувачений може впливати на свідків шляхом підбурювання, вмовляння, психологічного тиску, залякування або матеріального підкупу.

Метою такого впливу може бути схилення свідків до відмови від дачі показань у суді, спотворення або перекручування фактичних обставин справи, що є недопустимим втручанням у процес доказування та створює загрозу для встановлення об`єктивної істини.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному випадку не є гіпотетичним або абстрактним, а навпаки базується на реальних обставинах кримінального провадження та оцінюється судом як достатній для збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у справі «Бузаджі проти Республіки Молдови» зазначає, що хоча з часом обґрунтована підозра перестає бути достатньою підставою для тримання особи під вартою, у разі існування додаткових чинників таких як ризик впливу на свідків чи перешкоджання правосуддю подальше тримання може бути обґрунтованим.

З огляду на те, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії, а допити свідків не розпочаті, доводи захисту про втрату актуальності ризиків є передчасними.

Щодо посилань сторони захисту на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, сімейного стану, позитивної характеристики суд зазначає, що подібні обставини мають лише допоміжне значення і не можуть бути вирішальними за наявності доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, тримання обвинуваченого під вартою на даному етапі є обґрунтованим, співмірним та необхідним заходом забезпечення належного ходу судового провадження.

Суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки такий захід не здатен нівелювати встановлені ризики, а твердження сторони захисту не підтверджені жодними новими обставинами чи доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а тому не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи тяжкість обвинувачення, наявність реального ризику переховування обвинуваченого від суду, а також загрозу здійснення незаконного впливу на свідків, тримання ОСОБА_8 під вартою є виправданим, необхідним та пропорційним заходом, який відповідає меті кримінального провадження забезпеченню неухильного правосуддя.

У зв`язку з цим апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.09.2025 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000359, внесеного до ЄРДР 20.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4