КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2136/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

в режимі відеоконференції

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Таджикистан, Кулябскої області, Фархорського району, с. Карлмарск, громадянина Таджикистану, без постійного місця проживання на території міста Києва та Київської області, в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлено рахувати з 20.07.2022, тобто з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 20.07.2022 у ранковий час доби, знаходився за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, біля ресторану швидкого харчування «McDonald's» побачивши раніше йому незнайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів на парапеті та в руках тримав грошові кошти в розмірі 500 євро. В цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи відкрито, ОСОБА_8 20.07.2022, близько 11 год. 15 хв. шляхом ривка, правою рукою вирвав із рук потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 500 євро та сховав їх у кишеню своїх штанів.

Після чого, ОСОБА_8 утримуючи при собі викрадене майно, з місця скоєного кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 15115 грн. 53 коп.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Вважає за необхідне дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол перегляду відеозапису та сам відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_13 , протокол огляду місця події від 20.07.2022 року та відеозапис події, експертний висновок щодо встановлення того, що 500 євро, які фігурують у справі є грошовою одиницею; крім того просить допитати обвинуваченого ОСОБА_8 та свідків, що будуть заявлені ОСОБА_8 .

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що суд не врахував, що показання свідка ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , не тільки викликають сумнів, але і прямо суперечать одне одному, так як ці свідки спостерігали за однією подією, та були її учасниками, проте в один і той самий час не бачили один одного.

Зазначає про те, що незрозуміло яким чином та при яких обставинах з`явилися кошти (зазначені у матеріалах справи 500 євро) у обвинуваченого ОСОБА_8 , а також хто саме біг за обвинуваченим, куди зникла особа, яка викрала кошти та взагалі скільки коштів було викрадено.

Звертає увагу на те, що у протоколі огляду від 20.07.2022 року не вказано чи виявлені на даній купюрі папілярні візерунки відбитків пальців обвинуваченого ОСОБА_8 , а також немає жодних відомостей, який саме експерт встановлював, що дана купюра є взагалі банкнотою, а не сувеніром.

Апелянт зазначає про те, що відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_13 не містить жодної інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, так, як на відеозаписі не зафіксована сама мить вчинення злочину та дії, які зафіксовані на відеозаписі виконуються особами, які не мають на це законного права. На переконання обвинуваченого, на даному відеозаписі відбувається чи відтворення, чи допит потерпілого, чи слідчий експеримент, який проводився ще до початку досудового розслідування особами, які не мають на це законних прав, тому це відео є недопустимим доказом.

Крім того, під час розгляду справи у суді не були отримані показання потерпілого ОСОБА_11 , завдяки яким суд мав змогу встановити дійсні обставини кримінального провадження.

Зазначає, що розгляд справи відбувався з неправильною кваліфікацією, так як дії, що зазначені у версії сторони обвинувачення відповідають кримінальному правопорушенню, визначеному ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України. Так, 500 євро у відкритому заволодінні яких обвинувачується ОСОБА_8 , на час прибуття правоохоронних органів знаходились у потерпілого. Отже, останній не зазнав жодної шкоди.

Апелянт зазначає, що під час проведення досудового розслідування, розгляду справи та ухваленні вироку істотно порушувались права обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: у правоохоронців, які здійснювали виїзд на місце події та проводили затримання ОСОБА_8 , не працювали бодікамери та не відбувалось жодної відеофіксації зазначених дій. Звертає увагу, що під час затримання і оголошення підозри ОСОБА_8 , а також протягом всього часу досудового розслідування, при проведенні процесуальних дій за участі ОСОБА_8 не було залучено перекладача. Так, ОСОБА_8 є громадянином Таджикистану та майже не розуміє української мови, тому не мав змоги розуміти, що відбувається та про що йде мова.

Під час затримання ОСОБА_8 та протягом всього часу проведення досудового розслідування, слідчі ігнорували вимоги ОСОБА_8 щодо допиту та залучення до провадження осіб, які мали можливість надати інформацію, що виправдовує ОСОБА_8 . При цьому захисник, який був залученим для надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_8 , фактично жодної правової допомоги не надавав.

Апелянт зазначає, що під час судового розгляду ігнорувались клопотання щодо відмови від захисника ОСОБА_10 та призначення іншого захисника. Також, судом ігнорувались вимоги та клопотання ОСОБА_8 щодо виклику певних осіб (свідків) для допиту в залі судових засідань. Крім того, суд не забезпечив участі ОСОБА_8 в судових дебатах, не надав останнього слова та оголошення вироку відбувалось без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку.

Як вбачається з вироку, суд зазначив, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні і ці докази суд вважає належними, оскільки вони не викликають у суду сумнівів щодо їх недопустимості, а доводи обвинуваченого сприймаються судом як обрана ним лінія свого захисту та бажання уникнути ним кримінальної відповідальності.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що працював в кафе за адресою: м. Київ, площа Вокзальна. Потерпілого не знає, не бачив, зазначив, що грошові кошти у останнього не викрадав. Категорично заперечив, що вчинив умисно дії, які виразилися у відкритому заволодінні чужим майном, вчиненому в умовах воєнного стану.

Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, при обставинах, встановлених судом, не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_8 , відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами, зокрема:

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2023, згідно якого свідок ОСОБА_14 в ході проведення впізнання за фотознімком вказала на особу під фотознімком №3, а саме ОСОБА_8 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2023, згідно якого свідок ОСОБА_12 в ході проведення впізнання за фотознімком вказав на особу під фотознімком №4, а саме ОСОБА_8 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2023, згідно якого свідок ОСОБА_13 в ході проведення впізнання за фотознімком вказала на особу під фотознімком №2, а саме ОСОБА_8 ;

- даними протоколу перегляду відеозапису з мобільного телефону свідка ОСОБА_13 від 21.07.2022 та відеозаписом оглянутим в судовому засіданні, відповідно до якого, вбачається що на асфальтній ділянці місцевості за адресою: площа Вокзальна, 1, біля ресторану швидкого харчування «McDonald's», знаходиться чоловік, одягнутий у сині джинси, блакитну сорочку та чорні черевики. На даному відео можна чітко впізнати ОСОБА_8 . Навпроти ОСОБА_8 на бетонному парапеті біля паркану сидить чоловік похилого віку, який одягнутий у сині штани, світлу куртку, чорні капці та чорні шкарпетки. На даному відео можна чітко впізнати потерпілого ОСОБА_11 .. Грошові кошти в руках вищезазначених осіб відсутні. На 5 секунді відеозапису зафіксовано, що біля потерпілого зліва стоїть невідомий чоловік, одягнений в сині шорти та чорну футболку, який запитує у потерпілого «чем он выхватил?», на що потерпілий відповів «руками» та показав як. Відеозапис закінчується на 7 секунді;

- даними протоколу огляду місця події від 20.07.2022, згідно якого потерпілий повідомив, що за адресою: площа Вокзальна, 1, на парапеті біля ресторану швидкого харчування «McDonald's», невідомий чоловік вихопив із його рук грошові кошти в сумі 500 євро та втік із місця події. В судовому засіданні оглянуто диск із відеозаписом події;

- даними протоколу огляду від 20.07.2022, згідно якого оглянуто купюру номіналом 500 євро №Х6.

Доводи обвинуваченого про те, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прямо суперечать одне одному, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 надав пояснення згідно яких 20.07.2022 приблизно о 11:15-11:20 перебуваючи разом із своєю знайомою поруч ресторану швидкого харчування «McDonald's» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, помітив чоловіка похилого віку, який сидів на бордюрі та кричав. Підійшовши до чоловіка, останній повідомив, що незнайомий чоловік вихопив з його рук грошові кошти в сумі 500 євро та втік із місця події. У цей час, потерпілий знаходився на відстані 4-х метрів від свідка, а обвинувачений ОСОБА_8 на відстані близько 70 метрів. У зв`язку з чим, свідок побіг за ОСОБА_8 в бік оптового ринку. Переслідування зайняло близько 3-5 хвилин, після чого, наздогнавши обвинуваченого він схопив його за руку і привів до потерпілого. У цей час, на місці події, поруч із потерпілим вже перебував його син. Зазначив, що грошових коштів у ОСОБА_8 він не бачив.

Свідок ОСОБА_13 , суду показала, що 20.07.2022 вона перебувала на Вокзальній площі, що у м. Києві. Бачила, що на бордюрі сидів потерпілий та рахував гроші, у нього було декілька купюр. Повернувшись на крики потерпілого, побачила, як ОСОБА_8 вихватив гроші та почав тікати. Потерпілий побіг за ним, залишивши на бордюрі частину грошей, які викрав інший чоловік. Хто наздогнав ОСОБА_8 не бачила.

Суд вважав показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були перевірені в ході судового розгляду, достовірними, оскільки вони послідовні, логічні та узгоджуються з іншими зібраними по справі доказами, дослідженими судом.

Вищезазначені докази, які були ретельно досліджені місцевим судом, на переконання колегії суддів апеляційного суду спростовують версію обвинуваченого про непричетність до інкримінованого правопорушення.

Викладаючи формулювання, визнане доведеним, суд встановив, що ОСОБА_8 утримуючи при собі викрадене майно з місця скоєного кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, тобто вчинив закінчений злочин. Такі висновки суду ґрунтуються на досліджених матеріалах кримінального провадження та пояснення свідків. За таких обставин твердження обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій за ч.4 ст.186 КК України, та наявність підстав кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, колегія суддів вважає безпідставними. Дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном, вчинене в умовах воєнного стану, судом кваліфіковані правильно.

ОСОБА_8 в апеляційній скарзі заявлено клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, проте, підстави, передбачені ч.3 ст.404 КПК України, ним не наведені. За відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Таким чином, підстав для повторного дослідження доказів під час апеляційного розгляду за клопотанням обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про те що відеозапис з мобільного телефону свідка ОСОБА_13 є недопустимим доказом та не містить жодної інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, то вони не узгоджується з матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час перегляду судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.07.2022 року свідок ОСОБА_13 добровільно передала органу досудового розслідування CD-R диск із відеозаписом, який було зафіксовано нею на мобільний телефон після вчинення кримінального правопорушення. Вказаний диск постановою від 21.07.2022 року було визнано речовим доказом і долучено до матеріалів кримінального провадження №0000133 від 20.07.2022 року (т.1, а.с. 91). Даний відеозапис містить відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин події, а тому є належним і допустимим доказом відповідно до вимог КПК України та таким, що має значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд вживав усіх необхідних заходів для забезпечення явки потерпілого ОСОБА_11 , зокрема для його допиту в судовому засіданні, однак судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідно до даних щодо перетину державного кордону України, які надані прокурором у судовому засіданні, потерпілий перебуває за межами України. Крім того, ОСОБА_11 є особою похилого віку, що унеможливлює його участь у судовому засіданні та проведенні допиту. Відсутність потерпілого за вказаних умов не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки суд першої інстанції забезпечив дотримання усіх процесуальних гарантій та дослідив наявні докази у повному обсязі.

Отже, за обставин кримінального провадження, яке є предметом розгляду, відсутність допиту потерпілого під час судового розгляду не є істотним порушенням вимог КПК, що має наслідком скасування судового рішення, оскільки суд детально описав докази з яких встановив винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК, визнав ці докази достатніми і допустимими, а також здійснив їх ретельний аналіз у своїй сукупності.

Доводи ОСОБА_8 про те, що під час його затримання і оголошення підозри, а також протягом всього часу досудового розслідування, при проведенні процесуальних дій за участі ОСОБА_8 істотно порушувались його права, оскільки не було залучено перекладача, є необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт обвинуваченому було вручено в перекладі на мову, яку він розуміє. Під час судового розгляду обвинувачений був забезпечений перекладачем, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань. При цьому жодних заяв або клопотань про те, що він не розуміє суті пред`явленого обвинувачення чи змісту процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування, не подавав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження апелянта про порушення його права на забезпечення перекладача під час досудового розслідування та судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

Твердження ОСОБА_8 про те, що суд не забезпечив його участі в судових дебатах, не надав останнього слова ОСОБА_8 є безпідставними.

Так, з матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання від 06.08.2024 року (т.2, а.с. 163-166) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 був присутнім в судовому засіданні, зокрема під час проведення судових дебатів, висловлював свою позицію та мав можливість виступити з останнім словом. Разом з тим, оголошення вироку відбулось без учасників наступного дня 07 серпня 2024 року та відповідно до супровідного листа від 16.08.2024 року (т.2 а.с.178-179), копію вироку було направлено до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для вручення обвинуваченому ОСОБА_8 .

Посилання апелянта на неналежне виконання захисником обов*язків щодо його захисту є непереконливим. Так, адвокат ОСОБА_10 протягом всього часу розгляду справи здійснював належний захист обвинуваченого, скарг щодо неналежного захисту обвинувачений не подавав.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а тому апеляційна скарга обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку суду та визнання ОСОБА_8 невинуватим задоволенню не підлягає.

Таким чином, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому має бути залишений без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

ВирокСолом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4