У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 вересня 2025 року м. Ужгород
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч, 4 ст. 185 КК України , ч. 4 ст. 187 КК України,
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2025 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 29.08.2025 року включно.
Ухвалою слідчого судді від 27.08.2025 року строк тримання ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави продовжено до 04.09.2025 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб. Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор вказує на наявність обґрунтованої підозри та те, що наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого, експерта у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни показань на його користь; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, прокурор зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на особу обвинуваченого, не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього обов`язків враховуючи, що ОСОБА_4 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий. Крім того, відносно обвинуваченого у суді знаходяться на розгляді декілька інших кримінальних проваджень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, зазначив жодних протиправних дій, які йому інкримінуються не вчиняв, вручена йому підозра є необґрунтованою, наведені ризики недоведені. Просив визначити йому розмір застави, який він буде спроможний внести, або застосувати інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала пояснення обвинуваченого, також просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора через його необґрунтованість та недоведеність, зазначила, що ризики наведені у клопотанні прокурора є недоведеними. Також просила врахувати особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, має інвалідність, колишній військовий. Просить суд визначити йому розмір застави, або застосувати інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника з приводу заявленого прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного, обвинуваченого покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язана із необхідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, з урахуванням його особи, який обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів. Також було враховано вік обвинуваченого (підозрюваного), наявність постійного місця проживання, дані, які характеризують особу, який є неодноразово судимим та обвинуваченим, наявність у підозрюваного на утриманні трьох дітей та вагітної дружини, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) ОСОБА_4 та його наслідки, з огляду на суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено наступне.
Так, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів може вдатися до переховування від суду. Суворіше кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Також суд вважає доведеним ризик можливості незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків, іншого обвинуваченого та експерта у даному кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів вигідних для нього, оскільки такі у судовому засіданні допитані ще не були.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За наведених вище обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Крім того, беручи до уваги, що ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив, та вдався до вчинення нових злочинів. Вказані обставини, на переконання суду свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів, а відтак вважає доведеним наявність ризику можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином, суд приходить до переконання про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що зазначені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою.
Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та те, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_4 покладених на нього згідно кримінально-процесуального законодавства України обов`язків, тому суд, вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу чи визначити розмір застави, та необхідним продовжити ОСОБА_4 строк дії застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Щодо доводів захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про те, що обвинувачений є інвалідом та колишнім військовим, суд не бере такі до уваги, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.
Крім того, суду не надано ніяких доказів щодо стану здоров`я обвинуваченого, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою чи доказів, що в ДУ «УВП №9», де наразі утримується обвинувачений, йому не буде забезпечена належна медична допомога.
Керуючись ст.ст.176-178,331,369-372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 24 жовтня 2025 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 8.09.2025 року о 14 год. 15 хв.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1