Провадження № 1-кс/161/6047/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

м. Луцьк 11 жовтня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корсині, Рожищенського району, Волинської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 ..

В клопотанні слідчий зазначає, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України №235/2025 від 15.04.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4356-ІХ від 16.04.2025, продовжено на 90 діб, у зв`язку із чим встановлено обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підпадав під дію вищевказаного закону, що обмежував виїзд громадян України за її межі, або потребував спеціального дозволу, для чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Разом із тим, ОСОБА_6 , будучи обізнаним з вимогами вказаного законодавства, та знаючи, що окремі громадяни намагаються неофіційно перетнути державний кордон, а також знаючи про складнощі у перетині державного кордону, зокрема дію обмежень щодо виїзду військовозобов`язаних громадян, та вступивши у злочинну змову зі невстановленою органом досудового розслідування особою, вирішив цим скористатись та незаконно переправитись через державний кордон України шляхом надання неправомірної вигоди службовій особі Державної прикордонної служби України.

Так, згідно наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призначений на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії начальника третьої групи інспекторів прикордонної служби першого відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , де останній проходить військову службу по теперішній час.

Статтею 2 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», під час проходження військової служби на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії старшим оператором відділення технічних засобів охорони державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до посадової інструкції інспектор прикордонної служби вищої категорії начальник третьої групи інспекторів прикордонної служби першого відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 зобов`язаний у своїй діяльності керуватись Конституцією України, Законами України, іншими нормативно-правовими актами, документами, що стосуються військової служби та Державної прикордонної служби України, посадовою інструкцією, іншими розпорядчими актами Адміністрації Державної прикордонної служби України.

До завдань та обов`язків інспектора прикордонної служби вищої категорії начальника третьої групи інспекторів прикордонної служби першого відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_3 (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), НОМЕР_1 прикордонного Волинського загону належить, крім іншого: особисто брати участь у службі з охорони державного кордону та здійсненні прикордонного контролю, в ході несення служби виявляти та затримувати порушників законодавства з прикордонних питань.

Отже, ОСОБА_7 будучи інспектором прикордонної служби вищої категорії начальником третьої групи інспекторів прикордонної служби першого відділення інспекторів прикордонної служби восьмої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), НОМЕР_1 прикордонного Волинського належить, був наділений повноваженнями, щодо охорони державного кордону України та здійсненні прикордонного контролю, а тому за посадою постійно здійснює функції представника влади, а тому, являється службовою особою.

Водночас, 30.09.2025 ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою органом досудового розслідування особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, в ході телефонної розмови із військовослужбовцем прикордонної служби інспектором прикордонної служби вищої категорії начальником третьої групи інспекторів прикордонної служби першого відділення інспекторів прикордонної служби восьмої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , висловив останньому намір незаконно перетнути державний кордону України поза офіційним пунктом пропуску, шляхом надання останньому неправомірної вигоди.

Після цього, 08.10.2025, ОСОБА_6 , перебуваючи біля кафе «Променад», що у Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки по вул. Глушець у м. Луцьк, в ході безпосередньої зустрічі із військовослужбовцем ДПС України ОСОБА_9 , спільно з невстановленою особою, підтвердили останньому намір ОСОБА_6 незаконно перетнути державний кордон України до республіки білорусь, без передбаченого на те дозволу та без офіційно оформлення у відомчій базі даних, поза встановленим пунктом пропуску, при цьому обговоривши час, місце та спосіб такого перетину, за що висловили обіцянку надати ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 2 000 США за сприяння ним у перетині державного кордону України ОСОБА_6 поза офіційним пунктом пропуску.

Після чого, 10.10.2025 близько 10:10 год., ОСОБА_6 прибувши транспортним засобом марки «Кіа» н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_10 у супроводі ОСОБА_11 , у лісову ділянку місцевості що знаходиться на правому з`їзді автомобільної дороги Т-03-02 у с. Гаїв, Ковельського району, Волинської області, для перетину державного кордону до республіки білорусь поза встановленим пунктом пропуску з метою зустрічі з військовослужбовцем ДПС України ОСОБА_9 .

В подальшому, близько 10:15 год, ОСОБА_6 , під час перебування у лісовій ділянці, що знаходиться на правому з`їзді автомобільної дороги Т-03-02 у с. Гаїв, Ковельського району, Волинської області, на ділянці 2 прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), діючи за попередньою змовою, у групі з невстановленою органом досудового розслідування особою, надав військовослужбовцю ДПС України ОСОБА_7 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2 000 доларів США, що згідно офіційно курсу Національного Банку України станом на 10.10.2025 складало 83 000 гривень, за сприяння його незаконному переправленні через державний кордон України поза встановленим пунктом пропуску до республіки білорусь, однак його дії були викриті та припинені правоохоронними органами.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в пропозиції надати та надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, та третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України.

10 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

О 10 год. 15 хв. 10 жовтня 2025 року, ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України у зв`язку з вчиненням злочину.

Причетність підозрюваного до вчинення вказаного злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 10.10.2025; протоколом затримання ОСОБА_6 від 10.10.2025; протоколом огляду місця події від 10.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 06.10.2025; іншими доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлені ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що підозрюваний підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої; особа підозрюваного молодого віку, а тому він може мати намір переховуватись від слідства та суду, задля уникнення кримінальної відповідальності.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки, а тому перебуваючи на свободі та вільно проводячи дозвілля підозрюваний буде мати можливість незаконно впливати на свідків, примушуючи їх давати неправдиві показання.

В обґрунтування ризику, передбаченому у п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що підозрюваний на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, при цьому розраховуючи на безкарність та уникнення від кримінальної відповідальності підозрюваний може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вищевикладене свідчить про наявність в поведінці підозрюваного обґрунтованих ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищевказане обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України , а саме тим, що: наявні вагомі докази про вчинення кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких; у разі визнання підозрюваного винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої; відсутність постійного місця роботи та джерела прибутку.

Зазначає, що військове кримінальне правопорушення, яке вчинено під час дії правового воєнного стану, свідчить про його максимальний ступінь суспільної небезпеки.

Крім того, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема особистого зобов`язання відносно підозрюваного не може запобігти вищевказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки, він підозрюється у вчинені злочину, який згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що підозрюваний, враховуючи санкцію покарання, може переховувався від органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також вільно проводячи дозвілля в умовах, не пов`язаних з позбавленням волі, підозрюваний буде мати можливість прямо або опосередковано впливати на свідків у кримінальному провадженні. Застосувати запобіжний захід у вигляді застави неможливо у зв`язку з тим, що підозрюваний ніде не працює, а отже у нього відсутні кошти, які він зможе внести на спеціальний рахунок в якості застави.

Беручи до уваги вказане та обставини, визначені ст. 178 КПК України, які враховуються при обранні запобіжного заходу, відносно підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, лише вказаний запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На підставі викладеного, враховуючи те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір та можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, та з врахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, просить застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали в повному обсязі і просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

В судовому засіданні підозрюваний підтримав доводи свого захисника.

Суд, заслухав учасників судового провадження, дослідив матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні ГУНП у Волинській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000737 від 06.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

10 жовтня 2025 року, ОСОБА_6 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та 10 жовтня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.194 КПК України, зокрема того, що у даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, згідно зі ст.194 ч.4 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Зважаючи на практику Європейського суду, враховуючи, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає підстав. Тяжкість покарання не є безумовною підставою для обрання запобіжного заходу, що вказаний у клопотанні. Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання. Виходячи з викладених вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про доцільність та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, визначеного ст.176 КПК України, зокрема, у виді домашнього арешту, що достатньою мірою буде гарантувати виконання підозрюваним покладених обов`язків.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно зі ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, враховуючи докази надані стороною обвинувачення, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час в межах строку досудового розслідування, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 20-00 години до 08-00 години за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою; не відлучатися з місця свого проживання у визначений судом період часу без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи; здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст.7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, заборонивши останньому залишати житло в період часу з 20-00 години до 08-00 години за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.12.2025 року включно, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою ж їх вимогою;

-не відлучатися з місця свого проживання у визначений судом період часу без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

-здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби паспорт України для виїзду за кордон.

У відповідності до вимог, передбачених п. 2 ч. 3 ст 202 КПК України, негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 передати для виконання відділу Національної поліції за місцем його проживання АДРЕСА_1 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконання після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить по 10.12.2025 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

На ухвалу, протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали вручити підозрюваному негайно, після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 13 жовтня 2025 року о 09-20 годині.

Слідчий суддя Луцького

міськрайонного суду ОСОБА_1