У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2025 року м. Ужгород
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -
Слідчий Шостого СВ (з дислокацією у місті Ужгороді) ТЕ ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з вказаним клопотанням, в якому зазначає, що інспектор прикордонної служби 3 категорії- інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 будучи службовою особою,у порушення ст. 19 Конституції України, ст. 1, 2, 19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України", п.п. 6 п. 7 розділу II "Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України", затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», в період дії воєнного стану вчинив умисні корисливі злочини за наступних обставин.
Так ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, 04.10.2025 року перебуваючи поблизу вул. Мужайська у м. Берегово, надав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інструкції щодо їх безперешкодного незаконного переправлення через держаний кордон, показав у застосунку «GoogleMaps» маршрут руху через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, з урахуванням розстановки прикордонних нарядів та спеціальних технічних засобів установлених на державному кордоні, з метою виявлення порушень перетину.
В подальшому, ОСОБА_4 реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з використанням свого службового становища, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, з метою незаконного збагачення за рахунок таких протиправних дій, на виконання раніше обумовлених домовленостей, 04.10.2025 року перебуваючи поблизу вул. Мужайська, м. Берегово, Закарпатська обл., помістив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у багажне відділення свого транспортного засобу «Део Ланос» н.з. НОМЕР_2 , після чого, без законних підстав, довіз вказаних осіб на службовий паркувальний майданчик ВПС «Лужанка», в межах міжнародного пункту пропуску «Лужанка Берегшурань», за адресою: вул. Дружби Народів, с. Астей, Берегівський р-н., Закарпатська обл.
Надалі, 04.10.2025 року близько 19:40 год., ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення з використанням службового становища, на виконання попередньої домовленості, надав вказівку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 непомітно залишити транспортний засіб «Део Ланос» н.з. НОМЕР_2 , розпочати рух в сторону державного кордону України, по раніше вказаному маршруту, де були затримані військовослужбовцями Держприкордонслужби.
07.10.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у сприянні незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене з корисливих мотивів службовою особою з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами.
Мотивуючи клопотання слідчий також вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обґрунтовуючи клопотання в частині неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий вказує, що у випадку засудження ОСОБА_4 за вчинення тяжкого злочину, до особи може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а тому, посилаючись на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи 11(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» стверджує, що при обранні запобіжного заходу потрібно керуватися принципом - чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.
При цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим статтею 177 КПК України.
З урахуванням наведеного слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 діб.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, прокурор звернув увагу на те, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а наведені в клопотанні ризики є дійсними і триваючими. Тому більш м`який запобіжний захід, як тримання під вартою не може їм запобігти.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні, заперечив проти задоволення клопотання, зазначив, що клопотання є не обґрунтованим та безпідставним, ризики наведені слідчим у клопотанні є недоведеними. Також слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків. Просив врахувати особу підозрюваного, його міцні соціальні зв`язку, а саме наявність у підозрюваного на утриманні двох малолітніх дітей, однак з яких має розлад особистості та поведінки дитячого віку з недорозвитком мови.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав пояснення свого захисника, зазначив, що наміру переховуватися від органів досудового слідства чи суду, впливати на свідків, знищити будь який доказ у даному кримінальному провадженні, не має. Зазначив, що ніяких коштів від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не отримував.
Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
06.10.2025 року в порядку ст. 208 КПК України був затриманий інспектор прикордонної служби 3 категорії інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_4 та 07.10.2025 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України організація незаконного переправлення особи через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, вчинене з корисливих мотивів службовою особою з використанням службового становища, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 194 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, її вік, стан здоров`я, розмір майнової шкоди, майновий стан, наявність родини та утриманців, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
Вивчивши матеріали поданого клопотання, зокрема дослідивши долучені: копії повідомлення заступника начальника головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 від 04.10.2025 року про виявлення кримінального правопорушення; протоколів допиту свідка ОСОБА_8 від 05.10.2025 року, ОСОБА_7 від 05.10.2025 року, протоколу огляду від 05.10.2025 року, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.10.2025 року, протоколів пред`явлення речей для впізнання від 05.10.2025 року.
Таким чином ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.
Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням. Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.
Окрім цього, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
В свою чергу, всі обставини провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 мають з`ясовуватися судом під час судового розгляду у встановленому законом порядку.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є визначальною підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту.
Доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення уникнення ризиків передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає не переконливими, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на конкретних фактах.
Крім того, слідчий суддя вважає недоведеним наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчим суддею враховується і той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке, передбачає позбавлення волі від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та усвідомлюючи неминучість покарання, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
При цьому, будучи військовослужбовцем прикордонної служби, може використати знання, обізнаність у захисті та контролі державного кордону та матиме можливість безперешкодно перетнути державний кордон поза пунктами пропуску.
Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку слідчого судді, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою підозрюваних у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваних. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду наразі є високим.
Також слідчий суддя вважає доведеним ризик можливості незаконного впливу підозрюваного на свідків чи інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, з метою зміни їх показів вигідних для нього.
Слідчий суддя зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.
Щодо наявності ризику можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя вважає, що такий слідчим не доведений та жодним чином не обґрунтований.
Зокрема слідчий у клопотанні обґрунтовуючи наявність цього ризику вказує, що знаходячись на волі, ОСОБА_4 може використати свої зв`язки для незаконного впливу на понятих, свідків, спеціалістів, які брали участь у першочергових слідчих діях.
Наведені доводи більше відносяться до наявності ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо незаконного впливу підозрюваного на цих осіб.
При цьому, у судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Так, при вирішенні питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Також при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_4 , слідчим суддею враховуються й вимоги положення 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Тому, посилання на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та у разі визнання його судом винним до нього може бути застосоване покарання виключно у виді позбавлення волі від семи до дев`яти років, не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор не вказав риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали його висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_4 має намір незаконно впливати на свідків, можливих очевидців скоєних правопорушень. Окрім цього, слідчим суддею береться до уваги й те, що підозрюваний має постійне місце проживання, наркотичними засобами чи спиртними напоями не зловживає, доказів зворотного слідчому судді надано не було.
Також підозрюваний має на утриманні двох малолітніх дітей, що підтверджується долученими до клопотання копіями свідоцтв про народження.
При цьому, слідчий суддя враховує і ту обставину, що одна з дітей є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії ААГ № 194903, дослідженими у судовому засіданні медичним висновком №34, індивідуальним планом дитини-інваліда №34 від 21.03.2025 року.
Вказані обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки підозрюваного.
Крім того, слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний не отримав від кримінального правопорушення жодного доходу, зворотного слідчому судді надано також не було.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Виходячи з встановлених слідчим суддею обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту слід відмовити.
Разом з тим, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту у нічний час доби, без застосування засобу електронного контролю, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну..
Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя , -
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання старшого слідчого Шостого СВ (з дислокацією у місті Ужгороді) ТЕ ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 - відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону, раніше не судимого, на утриманні якого двоє малолітніх дітей, дитина з інвалідністю, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - запобіжний захід у виді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду - цілодобово.
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом цілодобово не може перевищувати двох місяців.
Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - по 5 грудня 2025 року включно.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ;
-здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в"їзд в Україну.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , .
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Берегівсього РУП ГУНП в Закарпатській області.
Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали, відповідно до ст. 376 КПК України оголошений учасникам судового провадження 10.10.2025 року о 15 год. 30 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1