КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01.09.2025 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, а саме транспортного засобуBMW Х5, чорного кольору, 2018 року випуску 2018, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , власником якого є ОСОБА_9 , посвідчення волонтера Благодійної організації ОСОБА_8 , тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_8 , довідки № 9891/17, перепустки БО «БФ Тінь Ворона», договору № 11 про провадження волонтерської діяльності від 29.11.2023.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора в повному обсязі.

На думку апелянта, слідчий суддя належним чином не спростував доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на майно і не надав їм належної правової оцінки.

_____________________________________________________________________________________

Справа 752/18894/25 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7141/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Зокрема, слідчий суддя не врахував, що вилучений транспортний засіб постановою слідчого визнано речовим доказом, а його передчасне повернення, без накладення арешту, може мати наслідком його втрату, знищення, спотворення, тощо.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу, вислухавши думку представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , та який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001302 від 14.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше жовтня 2024 року ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , володіючи якостями лідерів, організаторськими здібностями, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення особливо тяжких злочинів, діючи всупереч вимогам Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» шляхом надання послуг у сфері азартних ігор без отримання відповідного дозволу (ліцензії) органу уповноваженого на видання зазначеного дозволу (ліцензії) комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (KPAIJI), вирішили створити організовану групу з метою вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконною господарською діяльністю, направлену на організацію проведення азартних ігор на території міста Києва.

Як встановлено органом досудового розслідування, за обставин, викладених у клопотанні, учасники створеної ОСОБА_8 та ОСОБА_12 організованої злочинної групи, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , «менеджери» ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , «технік» ОСОБА_21 ОСОБА_22 , у період з жовтня 2024 по серпень 2025 року, організували за вказаними у клопотанні адресами незаконні гральні зали та надавали безпосередній доступ гравцям до комп`ютерного обладнання, що мало програмне забезпечення з симуляції азартної гри, та отримували від гравців грошові кошти в якості «ставки». Отримані грошові кошти у подальшому розподілялись організаторами між всіма учасниками організованої групи.

Також встановлено, що ОСОБА_8 користувався транспортним засобом BMWХ5, чорного кольору, 2018 року випуску 2018, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07.08.2025 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу BMWХ5, чорного кольору, 2018 року випуску 2018, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 .

Згідно даних протоколу обшуку від 21.08.2025, цього ж дня проведено обшук транспортного засобу BMWХ5, чорного кольору, 2018 року випуску 2018, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , в ході якого вилучено вказаний транспортний засіб, а також посвідчення волонтера Благодійної організації ОСОБА_8 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_8 , довідку № 9891/17, перепустку БО «БФ Тінь Ворона», договір № 11 про провадження волонтерської діяльності від 29.11.2023.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_23 від 21.08.2025 вищевказане майно, вилучене в ході обшуку транспортного засобу BMWХ5, н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001302 від 14.11.2024.

Крім того, 21.08.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру в організації та проведенні азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчиненому організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України.

25.08.2025 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна, а саме транспортного засобуBMW Х5, чорного кольору, 2018 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , власником якого є ОСОБА_9 , посвідчення волонтера Благодійної організації ОСОБА_8 , тимчасового посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_8 , довідки № 9891/17, перепустки БО «БФ Тінь Ворона», договору № 11 про провадження волонтерської діяльності від 29.11.2023.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01.09.2025 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання прокурора, з підстав недоведеності відповідності вилученого майна ознакам речових доказів та відсутності визначених законом підстав для застосування спеціальної конфіскації щодо вилученого транспортного засобу.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт транспортного засобу та вилучених у ньому документів не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, обґрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на належний ОСОБА_9 автомобіль марки BMW Х5, н.з. НОМЕР_1 , а також вилучені у вказаному автомобілі документи ОСОБА_8 , прокурор у клопотанні посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені транспортний засіб та документи,прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів.

Зокрема, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні щодо незаконної господарської діяльності, направленої на організацію проведення азартних ігор на території міста Києва,не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучений транспортний засіб, а також посвідчення волонтера Благодійної організації ОСОБА_8 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_8 , довідка № 9891/17, перепустка БО «БФ Тінь Ворона», договір № 11 про провадження волонтерської діяльності від 29.11.2023, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, зокрема були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набутими кримінально протиправним шляхом або отриманими внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відомості про причетність власника транспортного засобу - ОСОБА_9 до кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, у справі відсутні.

У долученому до клопотання протоколі обшуку транспортного засобу відсутні дані про те, що у транспортному засобі були виявлені сліди злочину, за яким здійснюється досудове розслідування, або будь-які предмети, речі чи документи, які б мали відношення до обставин незаконної господарської діяльності, направленої на організацію проведення азартних ігор на території міста Києва.

Долучена до клопотання постанова слідчого про визнання вищевказаного майна речовими доказами у справі, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінальних правопорушення та зміст ст. 98 КПК України, без обґрунтування висновку, яким конкретно ознакам речових доказів відповідає автомобіль марки BMWХ5, н.з. НОМЕР_1 , та вилучені у ньому документи.

Крім того, у клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вказаного майна.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, тапрокурором не надано доказів того, що автомобіль марки BMW Х5, н.з. НОМЕР_1 , а також виявлені у ньому посвідчення волонтера Благодійної організації ОСОБА_8 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_8 , довідка № 9891/17, перепустка БО «БФ Тінь Ворона», договір № 11 про провадження волонтерської діяльності від 29.11.2023, можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, прокурором також не доведено наявність підстав для накладення арешту на вилучений транспортний засіб з метою його спеціальної конфіскації, оскільки кримінальне правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, не віднесене до визначеного ч. 1 ст. 96-1 КК України переліку кримінальних правопорушень, за якими можуть настати такі наслідки кримінально-правового характеру, як спеціальна конфіскація.

Відтак, на переконання колегії суддів, прокурор у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

З огляду на вищевикладене у сукупності, доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучене майно має суттєве значення для кримінального провадження, не спростовує правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 01 вересня 2025року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3