Провадження №1-кп/523/660/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в присутності обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді судді Пересипського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.1 ст.122 КК України.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні просив задовольнити подане ним клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи можливістю обвинуваченим ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження з метою зміни ними показань у ході судового провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення;

прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважала можливим обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки обвинувачений не має наміру не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки;

обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Суд, з`ясувавши позицію учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на стадію судового провадження та враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 , на даній стадії судового провадження обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утримані малолітню дитину 2023 року та маючого постійне місце проживання в м. Одесі.

Суд приймає до уваги викладені підстави та наведені і встановлені в судовому засіданні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлює тяжкість вчиненого діяння, суворість можливого покарання за його вчинення, та тривалий час не з`являвся до сцуудових засідань, тобто існує обґрунтований ризик його можливого переховування від подальшого досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, оскільки обвинувачений під загрозою можливого покарання, щоб уникнути його, перебуваючи на волі може вжити заходи щодо незаконного впливу, як безпосередньо так і опосередковано на свідків, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз; або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вже вже притягувався до кримінальної відповідальності Комінтернівським районним судом Одеської області.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію складності справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, адже на даний час не досліджено докази по справі і судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки.

Керуючись ст.ст.36,131,132,176,178,181,184,194,199,315, 369-372 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів - до 22.11.2025 року, включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати іншим учасникам судового процесу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення

Головуючий суддя ОСОБА_1