УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі колегії:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Києві клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, в рамках кримінального провадження №0002962, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2025, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2025 року з Солом`янської окружної прокуратури міста Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002962, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

30 грудня 2025 року ухвалою суду призначено підготовче судове засідання.

15 січня 2026 року проведено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просила призначити провадження до судового розгляду, оскільки вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження немає, провадження підсудне Солом`янському районному суду м. Києва.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 не заперечував щодо призначення провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника.

Крім цього у судовому засіданні прокурор подала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Прокурор підтримала заявлене нею клопотання та вказала, що строк дії раніше застосованого обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 4 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зі змісту клопотання прокурора слідує, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду. У зв`язку із чим, просила продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши, що ризики зазначені прокурором жодним чином не обґрунтовані. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його постійного проживання.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту та реєстру досудового розслідування, а також подане прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу, суд дійшов наступного.

Підстав для закриття кримінального провадження та прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, з урахуванням позиції учасників судового розгляду, суд вважає необхідним здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, судом колегіально.

Крім того, враховуючи матеріали обвинувального акту та реєстру досудових розслідувань, а також беручи до уваги думку учасників кримінального провадження, вважає необхідним викликати у судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, а саме: прокурора, захисника, обвинуваченого.

Враховуючи вищевказане, суд вважає необхідним завершити підготовку до судового розгляду та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Що стосується клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов наступного.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11..2026 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 16.01.2026 року, з визначенням розміру застави у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження колегія суддів не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Суд також виходить з того, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

При цьому, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, і в разі визнання його винним, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення на підставі вироку суду, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду.

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Що стосується ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для встановлення ймовірності його існування, оскільки сторона обвинувачення при його доведенні обмежилася лише висловленням припущень, при цьому колегії суддів не надано відомостей, які б свідчили про протиправну поведінку обвинуваченого, зокрема притягнення його до будь-якого виду відповідальності чи повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення чи порушення раніше застосованого запобіжного заходу, що могло б свідчити про ймовірність вчинення зазначених дій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Судом не встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України зменшились чи зникли, як і не встановлено підстав для визнання вказаних ризиків не обґрунтованими.

Згідно із положеннями рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

При розгляді клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має місце проживання у м. Києві, не одружений, малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, що вказує на відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли бути стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, обставини вчинення останнім інкримінованого йому злочину, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та відсутність доказів, які б унеможливлювали утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що на думку колегії суддів, свідчить про недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За таких обставин, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 15 березня 2026 року включно.

При цьому, відповідно до п.5ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , положення ч.4 ст.183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 27, 176, 177, 182, 183, 194, 314-316 , 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який надійшов з Солом`янської окружної прокуратури міста Києва у кримінальному провадженні №0002962, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2025 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст. 307 КК України, на 20 січня 2026 року на 16 год. 15 хв. у приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати проводити у складі колегії суддів Солом`янського районного суду міста Києва у відкритому судовому засіданні.

Викликати у судове засідання осіб, які братимуть участь у судовому розгляді: прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого.

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 15 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 15 березня 2026 року.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3