Провадження № 11-сс/811/3487/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

встановила:

даною ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_6 .

Зобов`язати уповноважену особу Львівської обласної прокуратури внести відомості за заявою від 03.12.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надати заявниці витяг з ЄРДР.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що слідчий суддя неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, безпідставно надав пріоритет підзаконному акту над імперативною нормою КПК України, не врахував спеціальні гарантії адвокатської діяльності та дійшов помилкового висновку про правомірність бездіяльності прокурора.

Звертає увагу на те, що фактичне пересилання заяви 05.12.2025 року без попереднього внесення відомостей до ЄРДР означає, що вимоги ст. 214 КПК України не були виконані.

Вказує, що правова позиція про безумовність обов`язку внесення відомостей до ЄРДР неодноразово підтверджувалася практикою Верховного Суду, який зазначає, що будь-яка оцінка заяви по суті можлива виключно після реєстрації кримінального провадження.

Зазначає, що слідчий суддя поклав в основу ухвали положення наказу Генерального прокурора № 125 від 03.12.2012 року. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 9 КПК України, підзаконні нормативні акти не можуть змінювати або обмежувати норми закону.

Стверджує, що у заяві про кримінальне правопорушення йдеться про можливе вчинення кримінальних правопорушень адвокатом, а відповідно до ч. 13 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», повідомлення про підозру адвоката може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником або прокурором області.

ОСОБА_6 та її адвокат ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про час та місце проведення апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилися.

Водночас, адвокат ОСОБА_7 , подав клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності. Крім цього, зазначає, що апеляційну скаргу підтримує та просить її задоволити у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття учасників провадження в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя при постановленні оскарженої ухвали дотримався в повному обсязі.

За ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписами ч. 2 ст. 214 КПК України зазначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджений Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року № 125 затверджено Інструкцію про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені правопорушення.

Згідно з п. 3.6 наказу Генерального прокурора України №125 від 03 грудня 2012 року «Про затвердження Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», заяви, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення, що віднесені до підслідності органів прокуратури та надійшли на розгляд прокуратур АР Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур на правах обласних, Генеральної прокуратури України, керівниками підрозділів апаратів направляються для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції, за заявами, повідомленнями про вчинені кримінальні правопорушення, що не підслідні органам прокуратури, але надійшли на розгляд прокуратур обласного рівня чи Генеральної прокуратури України керівники структурних підрозділів апаратів організовують роботу щодо скерування їх відповідно до міських, районних, міжрайонних, районних у містах та прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.

Пунктом 5 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 року, визначено, що облік кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, проводиться за територіальним принципом їх вчинення (юрисдикцією місця вчинення кримінального правопорушення) або за визначенням прокурора відповідного рівня згідно з вимогами ст. 218 КПК України.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із копії листа заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України обласної прокуратури ОСОБА_8 від 05.12.2025 №09/1-357ВИХ-25 09/1-р/25 заява ОСОБА_6 від 03.12.2025 року скеровано до Галицької окружної прокуратури м. Львова для розгляду та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя, аналізуючи вищезазначені правові норми, дійшов фактичного висновку про те, що невнесення Львівською обласною прокуратурою заяви ОСОБА_6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань з направленням цієї заяви для організації досудового розслідування з дотриманням територіального принципу до прокуратури відповідного рівня - відповідає вищезазначеним положенням кримінального процесуального закону та наказу Генерального прокурора України №125 від 03.12.2012 р.

Що стосується ст. 214 КПК України, то її положення регулюють порядок реєстрації заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення. Однак, не кожна заява, з огляду лише на одну її назву, є заявою про кримінальне правопорушення, а лише та, яка містить відомості, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тому закон і уповноважує посадову особу, яка отримала заяву, та слідчого суддю, який розглядає скаргу на бездіяльність такої особи щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перевірити її на наявність відомостей, що можуть вказувати саме про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, висновок слідчого судді щодо відсутності в діях уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури бездіяльності, яка є предметом даної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки скерування для розгляду в порядку ст. 214 КПК України до відповідного компетентного органу уповноваженого суб`єкта розглядати по суті таку заяву, не є бездіяльністю посадових осіб Львівської обласної прокуратури.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що слідчий суддя поклав в основу ухвали положення наказу Генерального прокурора № 125 від 03.12.2012 року, хоча підзаконні нормативні акти не можуть змінювати або обмежувати норми закону, то слід зазначити наступне.

Так, накази та інструкції є джерелами права, а саме нормативно-правовими актами підзаконного характеру, які встановлюють конкретні правила та порядок виконання норм закону, деталізують основні закони та Конституцію.

Таким чином, інструкції і накази за своєю природою не суперечать вимогам закону, а деталізують його, уточнюють зміст правозастосування того чи іншого закону.

Вимогами чинного законодавства не заборонено суду приймати рішення, посилаючись на положення інструкції або наказу.

Апеляційна скарга не містить переконливих доводів, якими б висновок судді спростовувався.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді