ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22752/25

Провадження № 11-кп/820/161/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000113 від 27.01.2025, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено до 07 лютого 2026 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання їх під вартою, істотно не зменшились.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу у частині рішення суду щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі безпідставно прийшов висновку, що ризики, які були доведені прокурором при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою істотно не зменшились.

Зазначає, що у рішенні не відображено якими доказами прокурор довів наявність ризиків, до клопотання не було долучено жодного доказу існування вказаних ризиків і доказів обґрунтованості обвинувачення і підстав для продовження строку тримання його під вартою.

Посилається, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_9 , що в умовах утримання під вартою становить загрозу його життю з урахуванням неможливості надання підозрюваному невідкладної медичної допомоги.

Звертає увагу, що судом не враховано, що після внесення застави ОСОБА_9 достроково припинив лікування у стаціонарному відділенні лікувального закладу, щоб мати можливість з`явитися на виклик у судове засідання, про місце свого перебування повідомляв орган досудового розслідування, що виключає намір ухилятися від явки на виклик суду, не робив жодних спроб спілкуватися із іншими підозрюваними чи впливати на них з метою зміни ними показань під час досудового розслідування та судового розгляду.

Вказує, що ОСОБА_9 частково визнає свою вину у вчиненні злочину, але вказує на свою незначну участь у протиправних діях та акцентуючи увагу суду на тому, що саме потерпілий ОСОБА_11 долучив його до вирішення свої проблем при поділі майна із ОСОБА_12 .

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків або визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти обов`язки.

Вказує, що зазначений у клопотанні ризик щодо можливого впливу на потерпілого відсутній, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу на зустрічався з потерпілим.

Зазначає, що стосовно ризиків переховування ОСОБА_10 від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то прокурор не навів жодних аргументів щодо неможливості запобігання останнім шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилається і на те, що обвинувачений ОСОБА_10 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, незадовільний стан здоров`я, що позбавляє в умовах слідчого ізолятора отримувати належну медичну допомогу.

Окрім того, із характеристики, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Келецька 64» слідує, що обвинувачений ОСОБА_10 , за час проживання, з січня 2022 року зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг від мешканців не надходило.

Наголошує захисник і на тому, що обвинувачена ОСОБА_13 , якій фактично інкримінується організація та пропозиція вчинення кримінального правопорушення групою осіб, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, протягом тривалого періоду часу, у рамках кримінального провадження, перебуває під заставою, що у свою чергу свідчить про вибіркове правосуддя та неоднакове застосування правових норм до обвинувачених.

Вважає, що ст.183 КПК України наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує суд визначити розмір застави і у даному випадку можливо визначити обвинуваченому ОСОБА_10 заставу з покладенням обов`язків, з метою запобігання встановленим ризикам.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши виділені матеріали та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.

Відповідно до частин 1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід стосовно обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд, під час судового розгляду, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Положеннями п.4 ч.2 ст.183КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегією суддів встановлено, що на розгляді в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебуває кримінальне провадження №0000113 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.189 КК України.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме те, останні обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, у тому числі, з огляду на стадію кримінального провадження та визначений порядок дослідження доказів, на даний час не допитаний судом потерпілий, а відтак, знаходячись на волі, обвинувачені, яким відомі анкетні дані потерпілого, зможуть особисто, через третіх осіб або ж за допомогою телефонного зв`язку, незаконно на нього впливати з метою його відмови від надання показань суду, усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене санкцією вказаної статті та може їм загрожувати у разі засудження, можуть обвинуваченні й переховуватись від суду, з огляду на відомості про їх особи, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого, за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства над потерпілим, вони обвинувачуються, існує ризик того, що обвинувачені можуть вчинити й інше кримінальне правопорушення. і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені, можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а також враховані усі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Тобто, законодавець поклав на суд обов`язок при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Проте, у певних випадках, які визначені у ч.4 ст.183 КПК України, законодавець надав суду дискреційні повноваження не визначати розмір застави, що і було зроблено судом.

Із вказаним погоджується і колегія суддів, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину з погрозою насильства над потерпілим, що виключає можливість застосування застави, згідно з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Колегія суддів приймає до уваги аргументи захисників про те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується, займався волонтерством наявність у нього хронічних захворювань, дружини, з якою проживає у цивільному шлюбі та матері похилого віку, що потребує догляду та дані про особу ОСОБА_10 , який є раніше судимою особою, що позитивно характеризується, в якого наявні хронічні захворювання, має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі, та на утриманні малолітню дитину, водночас враховує фактичні обставини кримінального провадження та приходить до висновку про те, що суспільний інтерес, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», а тому означені обставини, є явно недостатніми для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на більш м`який.

Твердження апелянтів про незадовільний стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , що унеможливлює їх утримання в умовах СІЗО, колегією суддів до уваги не беруться враховуючи наступне.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п.2.3. Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Згідно з п.2.10 Порядку, у випадку погіршення стану здоров`я особи,узятої під варту, та неможливості надання невідкладної медичної допомоги у повному обсязі в умовах медичної частини здійснюється виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та уразі прийняття цією бригадою рішення про необхідність госпіталізації особи, узятої під варту, така особа невідкладно перевозиться до найближчого до СІЗО закладу охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу».

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Будь-які дані про стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які б унеможливлювали їх перебування під вартою в умовах СІЗО, в матеріалах кримінального провадження відсутні, не надано таких і до суду першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, із наявного в матеріалах провадження повідомлення начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області від 24.11.2025, з-поміж іншого йдеться про те, що станом на вказану дату стан здоров`я ОСОБА_9 задовільний, відповідно до наявних хронічних захворювань, останній неодноразово оглядався профільними лікарями, в умовах ХММЧ перебуває на диспансерному обліку та отримує амбулаторне лікування, висновок щодо потреби у хірургічному втручанні та щодо майбутнього післяопераційного періоду може бути зроблений лікарем-травматологом, проведення консультації якого було заплановано, а також у вказаному повідомленні зазначалось про необхідність узгодження з адміністрацією ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» питань щодо можливості доставки та забезпечення охорони ОСОБА_9 до територіального лікувального закладу МОЗ України для проведення планового оперативного лікування.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту не дають колегії суддів підстав для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою.

Підстав для обрання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до 07 лютого 2026 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3