Справа № 163/493/24
Провадження № 1-кп/163/34/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 ,

представника потерпілого та цивільного позивача ТОВ «Комфорт Експрес Польська» ОСОБА_7 ,

представника цивільного відповідача ТзОВ «ПБС» ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000402 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Машів Ковельського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої спеціальної освіти, неодруженого, водія ТОВ «Волиньдорбут», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 близько 18:45 години 03 грудня 2023 року, керуючи автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , яким здійснював прибирання снігу на 488 км автодороги М-07, неподалік АЗС «WOG», що в селі Вишнів Ковельського району Волинської області, перед зміною напрямку руху, виконуючи розворот у місці для виїзду на зустрічну смугу руху, не з крайнього лівого положення на проїзній частині в порушення ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п.п.1.5, 1.10, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою для того, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив зіткнення з автобусом «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у крайній лівій смузі. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автобуса ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю і показав, що 03 грудня 2023 року здійснював прибирання автодороги М-07 від снігу автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 . Біля АЗС «WOG», що в селі Вишнів Ковельського району Волинської області мав намір здійснити розворот, однак в цей момент відбулось зіткнення його автомобіля з автобусом, який рухався в сторону МАПП «Ягодин».

Крім зізнавальних показань обвинуваченого, його винуватість у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення доведена і іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

У протоколі огляду місця події від 03-04 грудня 2023 року, доданих до нього фото-таблицях та схемі, задокументовано, що дорожньо-транспортна пригода мала місце на 488 км автодороги М-07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин, неподалік АЗС «WOG», що в селі Вишнів Ковельського району Волинської області. Ця ділянка автодороги має дві смуги для руху в одному напрямку, смугу розгону та смугу гальмування. Також на цій ділянці знаходиться місце для розвороту. До проїжджої частини примикають: праворуч дорога до готельного комплексу, ліворуч металевий відбійник, який розділяє зустрічну смугу руху. Дорожнє покриття асфальтобетон.

Автобус «Неоплан» знаходився під кутом на двох смугах руху в напрямку МАПП «Ягодин», автомобіль «ДАФ» - в зоні розвороту, виконував маневр ліворуч. На момент огляду заднє ліве колесо автобуса знаходилось на відстані 5,2 м. до суцільної лінії дорожньої розмітки, якою визначено роздільну смугу, заднє ліве колесо автомобіля на відстані 2,9 м.

На задній лівій частині автомобіля «ДАФ» наявні механічні пошкодження кузова у вигляді потертостей, подряпин, а також пошкоджений насипаючий механізм. Автобус «Неоплан» має пошкодження передньої частини, а саме: розбите вітрове скло, відсутній передній бампер, деформовані деталі передньої частини, пошкоджена електроніка робочого місця водія, що стверджено протоколами огляду транспортних засобів від 06, 07 грудня 2023 року.

З досліджених відеозаписів з камери відеофіксації з автобуса під назвою «hiv00131», з камери відеоспостереження стаціонарного посту поліції «Явір» під назвою «yavir_ch2_main_3856_5116», та камери, що розташована на АЗС «WOG» вбачається рух автобуса «Неоплан» по автодорозі М-07, попереду рухається снігоприбиральний автомобіль по правій смузі руху, який змінює напрямок руху ліворуч.

Згідно з висновком судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/103-24/227-ФП від 30 січня 2024 року швидкість руху автобуса «Неоплан» на відеозаписі з камери відеоспостереження стаціонарного посту поліції «Явір» становила 55.7 (+-4.6) км/год (часова шкала 18:40:03 год 03.12.2023); на відеозаписі з камери відеоспостереження з АЗС «WOG» становила 70.0 (+-3.6) км/год (часова шкала 18:40:12 год 03.12.2023).

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи Волинського НДЕКЦ № СЕ-19/103-23/13728-ІТ від 13 грудня 2023 року гальмівна система та система рульового керування автомобіля «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , знаходилась в працездатному стані.

Експерт у висновку № СЕ-19/103-23/13768-ІТ від 26 грудня 2023 року зазначив, що в момент первинного контакту транспортних засобів взаємодіяли передня частина автобуса «Неоплан» та задня ліва частина автомобіля «ДАФ», при цьому повздовжня вісь автомобіля «ДАФ» розміщувалася під кутом приблизно 40 градусів (проти руху годинникової стрілки) відносно повздовжньої осі автобуса.

Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 розмістив транспортний засіб, яким він рухався (автомобіль ДАФ) в положення, у якому він перебував у момент зміни напрямку руху, таким чином, що відстань між передніми колесами автобуса та задніми колесами автомобіля складала 36 м., відстань переднього лівого колеса автомобіля до суцільної лінії дорожньої розмітки, якою визначено роздільну смугу складала 8,6 м., заднього лівого 8,8 м. Місце зіткнення вказав, що відбулось за 4,3 м до суцільної лінії дорожньої розмітки, якою визначено роздільну смугу.

Потерпілий ОСОБА_9 розмістив транспортні засоби таким чином, що відстань між передніми колесами автобуса та задніми колесами автомобіля складала 25 м., відстань переднього та заднього лівого колеса автомобіля до суцільної лінії дорожньої розмітки, якою визначено роздільну смугу складала 11.7 м. Місце зіткнення вказав, що відбулось за 9,4 м. до суцільної лінії дорожньої розмітки, якою визначено роздільну смугу.

Експерт у висновку № СЕ-19/103-24/1745-ІТ від 16 лютого 2024 року зазначив, що водій автобуса «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 . В заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, дії водія автомобіля «ДАФ», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам пункту 10.4 ПДР України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №5 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, дослідження доказів по справі приводить суд до висновку, що винуватість ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування ним транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, повністю доведена, а надана органом досудового розслідування кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України є правильною.

Обираючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання та працевлаштування і вперше притягується до кримінальної відповідальності; обставини, що пом`якшують покарання.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому.

Обтяжуючі покарання обставини обвинуваченому не інкримінувались і судом не встановлені.

Також суд враховує позиції прокурора та представника потерпілого, які вважали, що виправлення і перевиховання обвинуваченого з огляду на конкретні обставини вчинення ним злочину та його характеру можливе без ізоляції від суспільства та просили призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити в межах закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності, у виді мінімального розміру штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу індивідуалізації покарання і є достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Представник цивільного позивача ТОВ «Комфорт Експрес Польська» подав цивільний позов до ОСОБА_4 , ТОВ «ПБС», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням внаслідок кримінального правопорушення автобуса «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 .

У позові просив стягнути завдану ТОВ «Комфорт Експрес Польська» вчиненим кримінальним правопорушенням майнову шкоду, а саме стягнути:

- з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яке є страховиком керованого обвинуваченим транспортного засобу «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , - 160 000 гривень;

- з ТОВ «ПБС», яке є власником автомобіля «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , та обвинуваченого ОСОБА_4 солідарно - 816 104,13 гривень.

Крім цього, просив стягнути з ТОВ «ПБС» та обвинуваченого ОСОБА_4 солідарно понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 25 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Заперечуючи проти позову ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Таку свою позицію обґрунтувала невиконанням позивачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: позивач у встановлені законом строки не звертався із заявою про здійснення страхового відшкодування, про проведення огляду транспортного засобу не повідомив, протоколу огляду транспортного засобу до експертного висновку не долучив, вартість відновлювального ремонту за експертним висновком визначено без зазначення врахування чи неврахування ПДВ. Також, посилаючись на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначив, що перебіг строку прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування страховою компанією припинено до набрання вироком у цій справі законної сили.

Представник цивільного відповідача ТОВ «ПБС» надіслав заяву, у якій вказав, що автомобіль «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , переданий в оренду ТОВ «Волиньдорбут» на підставі договору № 01/12/2023-1-О від 01.12.2023.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений до нього цивільний позов не визнав.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автобуса «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 , є польська компанія ТОВ «Комфорт Експрес Польська».

Власником автомобіля «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «ПБС». Цей автомобіль забезпечений полісом № ЕР-216183336 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страховиком є ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», страхувальником - ТОВ «ПБС». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160000 гривень. Строк дії полісу з 11.09.2023 по 10.09.2024.

Обвинувачений ОСОБА_4 на дату дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ТОВ «Волиньдорбут», де працював на посаді водія автотранспортних засобів і за ним закріплений автомобіль «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується виданими ТОВ «Волиньдорбут» копією наказу від 19.01.2023 № 10/23К та довідкою від 05.12.2023 № 95.

Автомобіль «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , перебував у володінні та користуванні ТОВ «Волиньдорбут» на підставі укладеного із ТОВ «ПБС» договору оренди № 01/12/2023-1-О від 01.12.2023.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Про таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала у постановах від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц від 27.03.2019 року у справі №752/16797/14-ц.

На дату вчинення кримінального правопорушення відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулювалися Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 9 Закону №1961-IV передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст.28 Закону № 1961-IV до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець.

З висновку експерта № 392 згідно автотоварознавчого дослідження від 13.06.2024 встановлено, що вартість автобуса «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 , що ввозиться на митну територію України, становить 1252084,72 грн; вартість відновлювального ремонту даного автобуса (без врахування зносу) становить 976104,13 грн; вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу 378411,20 грн.

З огляду на викладене та вище наведені законодавчі приписи та правові висновки, з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ТОВ «Комфорт Експрес Польська» слід стягнути майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту цивільно-правової відповідальності в сумі 160000,00 грн.

Викладені у відзиві ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» доводи щодо суми відшкодування на увагу не заслуговують, оскільки експертний висновок № 392 від 13.06.2024 жодним доказом не спростовано, свого висновку страхова компанія не надала, хоча, зважаючи на арешт автобуса «Неоплан», номерний знак НОМЕР_2 , мала можливість здійснити його огляд, зафіксувати пошкодження та провести власну експертизу, проте цього не зробила.

Доводи ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що ТОВ «Комфорт Експрес Польська» в межах визначеного п.п.33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону № 1961-IV не звернулось із заявою про страхове відшкодування суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07 березня 1996 року №85/96-ВР «Про страхування»).

Відповідно до п.п.33.1.4. п.33.1 ст.33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У п.п.37.1.3. п.37.1 ст.37 Закону № 1961-IV визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Суд звертає увагу, що визначений Законом №1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає права особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілих.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець установлює дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону №1961-IV, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п.36.1. ст.36 Закону №1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення із заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 17.11.2021 по справі № 333/384/20 та правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року по справі №465/4621/16-к, який зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону №1961-IV, не є обов`язковим.

Стосовно заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди до ТОВ «ПБС» та обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Як зазначено вище на дату ДТП обвинувачений ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Волиньдорбут», працював водієм автотранспортних засобів, за ним був закріплений автомобіль «DAF», номерний знак НОМЕР_1 .

На указаному транспортному засобі обвинувачений вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Отже, враховуючи перебування автомобіля «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , у володінні ТОВ «Волиньдорбут» на підставі договору оренди та керування обвинуваченим ОСОБА_4 цим автомобілем під час виконання своїх трудових обов`язків, заподіяна потерпілому майнова шкода, яка не покривається страховою виплатою покладається на роботодавця ТОВ «Волиньдорбут».

У зв`язку із цим, цивільний позов до ТОВ «ПБС» та обвинуваченого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки дані особи у даному випадку не є належними відповідачами.

У позовній заяві ТОВ «Комфорт Експрес Польська» просить стягнути з ТОВ «ПБС» та обвинуваченого ОСОБА_4 солідарно понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 25 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Зазначені вимоги не є позовними вимогами в розумінні ст.128 КПК України з огляду на наступні процесуальні норми.

Положеннями ст.118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Тобто, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України, а положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 цього Кодексу.

Зазначене свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілого. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння.

У свою чергу, частина 1 статті 124 КПК України встановлює, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 16 січня 2025 року по справі № 526/2352/21 вказав: «В суді першої інстанції було встановлено, що потерпілим, зокрема, були понесені витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, та витрати на проведення експертизи, які згідно наведеної норми процесуального закону є процесуальними витратами та підлягали стягненню з обвинуваченого. Натомість, суд першої інстанції постановив стягнути ці процесуальні витрати з цивільного відповідача КП «Гадяч-Житло», що не відповідає вимогам закону. На це порушення не звернув уваги суд апеляційної інстанції та його не виправив, про що зазначає у касаційній скарзі представник цивільного відповідача».

Таким чином, витрати потерпілого ТОВ «Комфорт Експрес Польська» на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн та залучення експерта в сумі 25000,00 грн належним чином документально підтверджені приєднаними документами: квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 15.04.2024 №0.0..1 (а.с.121 т.1); договором про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 14.12.2023, додатком до цього договору від 18.12.2023, актом виконаних робіт від 08.10.2024, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 23 від 18.12.2023 (а.с.122-128 т.1), тому підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів слід вирішити згідно зі ст.100 КПК України із скасуванням арешту на майно.

На підставі ст.124 КПК України судові витрати на проведення експертиз слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком в 1 (один) рік.

Цивільний позов ТОВ «Комфорт Експрес Польська» до ОСОБА_4 , ТОВ «ПБС», ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ТОВ «Комфорт Експрес Польська» 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень страхового відшкодування в рахунок компенсації заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

У задоволенні позову ТОВ «Комфорт Експрес Польська» до ТОВ «ПБС», ОСОБА_4 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Комфорт Експрес Польська» 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та 10000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Долю речових доказів визначити так:

- автомобіль «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які передано на зберігання володільцю, надати останньому чи законному власнику майна в повне розпорядження, скасувавши накладений 05 грудня 2023 року ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області арешт;

- автобус «NEOPLAN», номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається по вулиці Київській в селі Вишнів Ковельського району Волинської області і тахокарту №125-24ЕC4К, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження № 0000402, повернути законному власнику, володільцю в повне розпорядження, скасувавши з автобуса накладений 05 грудня 2023 року ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області арешт;

- чотири оптичні диски марки "Verbatim" з вмістом відеозаписів, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000402, залишити в матеріалах цього провадження;

- медичну карта стаціонарного хворого ОСОБА_11 № 4749, яка зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0000402, повернути ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судові витрати в розмірі:

- 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійок на проведення судової фототехнічної експертизи за експертною спеціальністю 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» (висновок №CE 19/103-24/227-ФП від 30.01.2024);

- 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійки на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (висновок №CE19/103-23/13728-IТ від 13.12.2023);

- 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» висновок N?CE19/103-23/13768-ІТ від 26.12.2023);

- 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» (висновок №CE19/103-24/1745-ІТ від 16.02.2024).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому обвинуваченій та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1