УХВАЛА

іменем України

17.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004240 від 04.10.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лугини Житомирської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

Відповідно обвинувального акту, сержант ОСОБА_4 02.10.2019 близько 10 год 30 хв знаходячись у щорічній основній відпустці, перебував разом із співмешканкою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , де у вказаний час та місці, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, 02.10.2019 близько 10 год 30 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 та за вказаних обставин, ОСОБА_4 діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою приниження особистої честі і гідності ОСОБА_5 , спричинення фізичного болю; моральних страждань та демонстрації своєї явної переваги наблизився до останньої та раптово наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, після чого ОСОБА_4 обома руками схопив потерпілу ОСОБА_5 за праву а ліву кисті рук, ближче до променево-зап`ястного суглобу, а також за праве та ліве передпліччя і почав їх крутити з метою спричинення тілесних ушкоджень, після чого затягнув останню з коридору до приміщення кімнати та штовхнув, від чого потерпіла ОСОБА_5 впала на підлогу. Не припиняючи своїх протиправних дій, ОСОБА_4 взяв потерпілу ОСОБА_5 за праву та ліву кисті рук та стиснув з метою спричинення фізичного болю, після чого наніс один удар лівою ногою в ділянку тулуба, у зв`язку з чим, потерпіла ОСОБА_5 вибігла з приміщення квартири.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у вигляді синця на обличчі, саден та синці на обох верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно обвинувального акту.

Крім того, в подальшому, 03.10.2019 близько 06 год 30 хв, ОСОБА_4 перебував разом із своє співмешканкою ОСОБА_5 , за адресо: АДРЕСА_2 , де у останнього на грунті раптово виниклих неприязних відносин, знову виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , яка в цей час відпочивала на ліжку в кімнаті.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 03.10.2019 близько 06 год 30 хв, за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаних обставин, ОСОБА_4 наблизився до потерпілої ОСОБА_5 та діючи із прямим умислом, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою приниження особистої честі і гідності ОСОБА_5 , спричинення фізичного болю і моральних страждань та демонстрації своєї явної переваги наблизився до останньої та раптово наніс їй один удар кулаком правої руки у верхню ділянку лівого стегна потерпілої ОСОБА_5 .

В результаті вказаних дій, ОСОБА_4 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій нозі, який відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно обвинувального акту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності. Обґрунтовуючи, що згідно обвинувального акту, події кримінального правопорушення відбулися в 2019 році. З цього виходить, що проміжок часу з моменту вчинення кримінального правопорушення складає понад 2 роки, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

Прокурор підтримав клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження. При цьому прокурор зазначив, що обвинувачений інших кримінальних правопорушень не вчиняв, що підтверджується відповідним документом - вимогою про відсутність наявності судимостей щодо обвинуваченого, з моменту вчинення правопорушення пройшло більше 2 років. Є всі умови для застосування ст. 49 КК України.

Обвинуваченому роз`яснені наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною. Однак, ОСОБА_4 не заперечував проти закриття справи відповідно до положень ст. 49 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності передбачене ст. 49 КК України.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною другою ст. 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Дослідивши санкцію ч. 1 ст. 125 КК України, можна зробити висновок, що дане кримінальне правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З наведеного можна зробити висновок, що строк давності в даному випадку складає два роки з дня вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

У даному кримінальному провадженні строк давності з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення і до 03.10.2021 не призупинявся. В зазначений період у розшуку ОСОБА_4 не перебував.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

У кримінальному провадженні відсутні відомості, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення.

Згідно матеріалів справи, подія кримінального правопорушення відбулася 02.10.2019 та 03.10.2019. З цього виходить, що проміжок часу з моменту вчинення кримінального правопорушення складає понад 2 роки, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №287/359/14-к, суд прийшов до висновку, що у нормах КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні.

В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к вказується про те, що у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закривається кримінальне провадження та звільняється особа від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому наслідки закриття провадження у судовому засіданні, останній не заперечував проти закриття кримінального провадження.

З огляду на наведене, враховуючи доводи сторін, останні правові мотиви та рішення прийняті Верховним Судом, клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення, а кримінальне провадженню закриттю, оскільки на час надходження провадження до суду спливли строки давності, передбачені ст. 49 КК України та існують підстави для задоволення вказаного клопотання обвинуваченого .

Керуючись ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України,

постановив:

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0004240 від 04.10.2019 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1