Справа № 692/27/26
Провадження № 1-кп/692/94/26
У Х В А Л А

20 січня 2026 року с-ще Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000986 від 30.08.2025 заобвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Драбівським районним судом розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 ККУкраїни.

До початку підготовчого судового засідання від Золотоніської окружної прокуратури надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 діб без визначення застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду від 01.09.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 29.10.2025. Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду від 27.10.2025 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.11.2025. У подальшому строк досудового розслідування продовжено 21.11.2025 до 5 місяців з одночасним продовженням запобіжного заходу до 23.01.2026 включно. Зазначено, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 23.01.2026, але ризики, передбачені ст. 177, на які посилався слідчий суддя при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до наступного.

01.09.2025 року ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайоного суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 жовтня 2025 року включно.

Ухвалами слідчого судді Золотоніського міськрайоного суду ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою, востаннє: ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайоного суду від 25.11.2025 строком на 60 днів до 23.01.2026 включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Заслухавши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, так як відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились. ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, а тому існує ризик, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, не зменшився ризик можливості впливу ОСОБА_4 на свідків та потерпілу, які не допитані. Також існує ризик того, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - шляхом нез`явлення на виклик суду.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначено в п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Суд зважає на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що є суттєвим елементом при оцінюванні наведених ризиків, зокрема щодо переховування та повторного вчинення злочинів, тиску на свідків та потерпілу, приховування речових доказів, тощо.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року № 33977/97, п. 81 закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Таким чином, наявність ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, не спростовано, а самі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати.

Суд також враховує, що по справі ще не розпочато судовий розгляд і відповідно, такий розгляд не може бути закінчений у межах строку запобіжного заходу, який закінчується 23.01.2026.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також відсутністю підстав для зміни запобіжного заходу суд вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 20 березня 2026 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 пов`язаний із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 371-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Золотоніської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 20 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд протягом 5 днів.

Суддя ОСОБА_1