ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2749/25 Справа № 202/1776/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - адвоката ОСОБА_5 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 00000048 від 09.01.2025 року щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

09 січня 2025 року о 00 годині 46 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz 230 Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Індустріальному районі міста Дніпра, по проспекту Слобожанському з боку вулиці Калинової в напрямку міста Підгородне, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, де також наявна дорожня розмітка 1.14.1 «зебра» розділу 34 «Дорожня розмітка» та дорожній знак 5.38.1 розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не надав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_9 та в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого, на нерегульованому пішохідному переході, перед перехрестям проспекту Слобожанського та вулиці Петра Яцика, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався в смузі руху автомобіля по проїзній частині в попутному напрямку та не менше двох секунд знаходився на пішохідному переході.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу, ОСОБА_9 , спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В апеляції:

- захисник просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити та звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та доведеність вини ОСОБА_6 , зазначає, що призначене покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований злочин з необережності, вину визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному, на місці події одразу залишився та надав ОСОБА_9 першу невідкладну допомогу, крім того завдану потерпілому шкоду відшкодував, що у своїй сукупності істотно знижує ступінь тяжкості скоєного злочину та слугує підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком.

Заслухавши сторони кримінального провадження: прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому з огляду на положення ст. 404 КПК України, колегією суддів в цій частині не перевіряються.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема 75 КК України, приймає рішення про можливість чи можливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судова дискреція у кримінальному судочинстві.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65-67 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, застосовуючи положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Однак, приймаючи рішення про неможливість виправлення ОСОБА_6 за умов застосування до нього правил ст. 75 КК України, під час ухвалення вироку не отримали належної оцінки дані про особу обвинуваченого, вжиття останнім заходів по усуненню негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням, а також не враховані інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Так, ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі, не змінював своєї позиції і не намагався приховати певні обставини, визнав всі обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому про, що заявив і в суді апеляційної інстанції, що слід віднести до обставин, які пом`якшують покарання, при цьому враховується відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий, є особою пенсійного віку, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, завдану шкоду відшкодував, що свідчить про добровільне усунення ним негативнтх наслідки вчиненого злочину.

Окрім того потерпілий будь-який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав на суворому покаранні не наполягав.

Приймається до уваги також те, що ОСОБА_6 з часу вчинення інкримінованого злочину, будь-яких протиправних дій, кримінально-караних діянь не вчиняв, дотримувався належної процесуальної поведінки під досудового та судового провадження, у зв`язку з чим самий м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання виявився дієвим.

Крім того, на час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не надано відомостей про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні інших злочинів, що саме по собі свідчить що досягнення мети виправлення останнього можливе і без ізоляції його від суспільства. Вказана форма пост кримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

З огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого злочину, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосування насильства, зазначені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, належну пост кримінальну поведінку, вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливо досягти без відбування ним покарання, тобто ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому кримінальному правопорушенню і є таким, що сприятиме виправленню обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, в вирок суду в частині призначеного покарання, - зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - адвоката ОСОБА_5 ,- задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 00000048 від 09.01.2025 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на два роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4