Справа № 190/1091/25
Номер провадження 1-кп/184/163/25

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 року м. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4 (відсутня),

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Покров Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000188 від 19 жовтня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Козирщина, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянка України, українка, пенсіонерка, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України,

в с т а н о в и в:

21 липня 2025 року до Покровського міського суду Дніпропетровської області з Дніпровського апеляційного суду надійшов вказаний обвинувальний акт.

Ухвалою судді від 23.07.2025 призначено підготовче судове засідання на 11.09.2025, яке у зв`язку з відпусткою судді перенесене на 16.10.2025.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що відповідно до «Рішення першої сесії п`ятого скликання «Про призначення сільського Голови» №105/скл. від 14 квітня 2006 року, відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», призначена головою Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, та як службовцю органів місцевого самоврядування, керуючись ст.ст. 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», останній присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до «Рішення першої сесії шостого скликання «Про виконання повноважень сільського голови та депутатів Троїцької сільської ради» №1-1/VIскл. від 10.11.2010, відповідно до ст. 141 Конституції України, ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 3, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та на підставі рішення Троїцької сільської виборчої комісії по виборах депутатів Троїцької сільської ради та Троїцького сільського голови від 04.11.2010 №16 та №17, ОСОБА_5 , обрана територіальною громадою Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області головою Троїцької сільської ради з присвоєнням 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування, вчинила кримінальне правопорушення злочин у сфері службової діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді голови Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, здійснювала свою діяльність, керуючись посадовою інструкцією сільського голови, відповідно до якої:

п.1.1 Загальних положень: «Сільський голова є головною посадовою особою Троїцької територіальної ради та відноситься до категорії посадових осіб місцевого самоврядування»;

п.1.2. «Сільський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі»;

п.1.6 «Під час здійснення наданих повноважень, сільський голова є підзвітним, контрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним перед сільською радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади»;

п.2.1 Повноважень та функціональних обов`язків сільського голови «Здійснює загальне керівництво і організовує роботу сільської ради та її виконавчого комітету відповідно до статті 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»:

п.1 «Забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на території сільської ради, додержання Конституції та законів України та відповідних органів виконавчої влади»;

п.2 «Організовує в межах, визначених Законом, роботу сільської ради та їх виконавчого комітету»;

п.3 «Підписує рішення ради та її виконавчого комітету»;

п.7 «Здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету»;

п..16 «Укладає від імені територіальної громади, ради та їх виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради»;

п.22 «Здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесенні до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів».

Таким чином, ОСОБА_5 , займаючи посаду голови Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, будучи наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно господарськими функціями, здійснюючи свою діяльність на засадах єдиноначальності, будучи уповноваженою приймати та видавати в межах своєї компетенції усні та письмові накази, доручення, тобто була службовою особою у розумінні ч. 3 ст. 18 КК України.

Так 16.07.2015, більш точного часу під час проведення досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду голови Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області та перебуваючи у приміщенні Троїцької сільської ради П`ятихатського району, Дніпропетровської області, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, П`ятихатський район, с. Троїцьке, вул. Центральна, буд. № 46, у не встановлений під час досудового розслідування час, в ході складання заповіту від імені спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким остання заповідала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , земельну ділянку (паї № 526, 527) площею 20.750 га., розташовану на території Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області, яка належить їй згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія II-ДП № 025204, з метою отримання спадщини, діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та передбачаючи їх наслідки, власноручно внесла завідомо неправдиві відомості до тексту офіційного документу - заповіту, а саме: виконала у заповіті, що був складений у двох примірниках, запис від імені ОСОБА_4 про ознайомлення її з заповітом та від імені ОСОБА_4 здійснила її підпис, достовірно знаючи, що вона не має на це законних повноважень, чим вчинила його підроблення, що підтверджується висновком експерта № 19/104-7/7/667 від 24.09.2020, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» заповіту від 16.07.2015, який зареєстрований у справі №109 (Книга реєстрації та нотаріальних дій Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області) за № 43 - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням почерку ОСОБА_4 та згідно з висновком експерта № СЕ-19/104-24/32589-ПЧ від 16.08.2024, в якому зазначено, що підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Підпис» заповіту від 16.07.2015, зареєстрованого в справі №109 (Книга реєстрації та нотаріальних дій Троїцької сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області) за № 43 - виконаний ОСОБА_5 , рукописні записи « ОСОБА_4 » у графі «Підпис» заповіту від 16.07.2015 виконані також ОСОБА_5 .

Відповідно до примітки ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Таким чином, заповіт є офіційним документом.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів, завідомо неправдивих відомостей.

У підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, надав письмове клопотання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показала, що вона визнає свою вину за ч. 1 ст. 366 КК України, підтримала клопотання захисника та просила звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, надала свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти клопотання захисника, вважав, що клопотання підлягає задоволенню.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_4 не з`явилася, надала підтвердження про повідомлення про час та місце розгляду справи, просила розглянути її заперечення проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, просила призначити судовий розгляд та накласти на обвинувачену штаф у максимальному розмірі з позбавленням державного рангу, судовий розгляд здійснювати без її участі.

Суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо у разі вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, нетяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, який інкримінований ОСОБА_5 , караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Вчинення даного злочину ОСОБА_5 інкримінується 16.07.2015.

Таким чином, на момент розгляду судом клопотання захисника ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_5 передбачений законом строк давності притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України сплинув.

Посилання потерпілої ОСОБА_4 щодо ухилення ОСОБА_5 від досудового розслідування суд визнає необґрунтованим, оскільки підозру ОСОБА_5 вручено 29.03.2025, тобто після спливу строку давності притягнення її до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року по справі № 730/67/16-к провадження № 51-6463км19.

Згідно ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: п. 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

При вирішенні питання процесуальних витрат суд враховує наступне.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа №598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закривається на підставі ст. 49 КК у зв`язку з у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри/обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Тобто, оскільки закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз по даному кримінальному провадженню.

Крім того, у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року міститься висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з такого: висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 березня 2019 року (справа №756/5803/17-к, провадження № 51-7432км18) та в постанові від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20,провадження № 51-2331км21).

По кримінальному провадженню проведено чотири експертизи :

- судова почеркознавча експертиза від 24.09.2020 № 19/104-7/7/667 2288,30 грн.;

- судова почеркознавча експертиза від 30.03.2021 № СЕ - 19/104-21/9353-ПЧ 1634,50 грн.;

- судова почеркознавча експертиза від 16.08.2024 № СЕ - 19/104-24/32589-ПЧ 6815,52 грн.;

Суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_5 на користь Держави загальної суми витрат на залучення експертів 10738,32 грн.

Долю речових доказів у справі слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись п. 1 ч. 2, ч.ч. 7, 8 ст. 284, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288, ст. 314, ст. 350, п. 2 ч. 2 ст. 395, ст. 372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання захисника ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнити від кримінальної відповідальності за статтею 366 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке 19.10.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - закрити.

Стягнути з ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Велика Козирщина, Магдалинівського району Дніпропетровської області року, на користь Держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 10738 (десять тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 32 копійки.

Речові докази: об`єкти дослідження та порівняльного матеріалу поміщені до спец пакету долучений до матеріалів кримінального провадження № 0000188 від 19.10.2017 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Покровський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження 16.10.2025 року о 16-00 годині.

Суддя Покровського міського суду ОСОБА_1