Справа № 461/624/26
Провадження № 1-кс/461/339/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

17.01.2026 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області, громадянки України, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370 від 25.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України.

Старший слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , покликаючись на те, що остання підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого їй загрожує покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до семи років. Також, вказує на необхідність забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, з огляду на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобіганням спробам підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на іншу підозрювану та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання і схилення їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи зазначене, орган досудового розслідування вбачає необхідність у застосуванні до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів наведених у ньому.

Підозрювана та її захисник, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання, вказуючи на його необґрунтованість, зокрема в частині запропонованого розміру застави. Також, підозрювана та її захисник просили врахувати позитивні дані про особу підозрюваної, її сімейне становище, а тому просили розглянути питання зменшення запропонованого розміру застави.

Подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбачених у вказаній статті.

Органом досудового розслідування дії підозрюваної кваліфікуються за ч. 2 ст. 303 КК України за викладених у повідомленні про підозру обставин.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

Слідчим суддею встановлено, що 15 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

16 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, а саме у вчиненні дій по забезпеченню заняття проституцією іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтована зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами про хід та результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- показами свідка;

- протоколами обшуку;

- речовими доказами;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності та взаємозв`язку.

Характер інкримінованого особі правопорушення, санкція статті за якою кваліфіковано дії підозрюваної, дані про її соціальні зв`язки вказують на високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи ризик незаконного впливу на інших учасників даного провадження, зокрема іншу підозрювану та свідків, слідчий суддя враховує положення ст. 23, 94 КПК України, згідно яких суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а жоден доказ не має наперед встановленої сили. Отже, виходячи зі стадії даного кримінального провадження, має місце реальний ризик, впливу на іншу підозрювану та свідків, які станом на момент розгляду даного клопотання не допитані судом.

Крім того, оцінюючи ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховую те, що підозрювана ОСОБА_4 може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати проведенню слідчих дій, повідомивши ймовірним співучасникам вчинення вказаного злочину про відомі їй обставини кримінального провадження, забезпечивши можливість уникнення ними передбаченої законом відповідальності.

Оцінюючи ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховую, характер злочину, зокрема кількість епізодів інкримінованого правопорушення. Окрім цього, на даний час органом досудового розслідування перевіряється інформація про сталі контакти із особами, які причетні до вчинення інкримінованого підозрюваній злочину, за відомими лише їй каналами зв`язку, що становить ризики повторного вчинення кримінального правопорушення.

Той факт, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування триває, а отже не зібрані усі докази у межах даного кримінального провадження, не проведений весь комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, вказує на те, що інші ризики наведені слідчим у клопотанні мають місце і є обґрунтованими.

Слідчий суддя виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню чи судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання застосування запобіжного заходу слідчим суддею беруться до уваги дані про вік та стан здоров`я підозрюваної, характер інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваної, її соціальні зв`язки та сімейне становище. Зокрема, слідчий суддя приймає до уваги наявність у підозрюваної двох неповнолітніх дітей, одна з яких є дитиною з особливими потребами

Разом з тим, об`єктивних даних та доказів щодо неможливості утримання під вартою підозрюваної в ході розгляду клопотання не встановлено.

Отже, під час розгляду клопотання обставин, які перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної не встановлено.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням, у даному конкретному випадку враховую, що ризики визначені ст. 177 КПК України є обґрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами клопотання, як і підтверджуються інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, враховую також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З урахуванням наведеного, оцінивши у сукупності наявні у клопотанні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, а також оцінивши клопотання з точки зору його обґрунтованості, приходжу до висновку про необхідність застосування до підозрюваної виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищенаведеним у справі ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваної та тяжкості пред`явленої їй підозри, зможе забезпечити виконання підозрюваною своїх процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Злочин інкримінований підозрюваній передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років.

Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5 ст. 182 КПК України).

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Разом з тим, враховую те, що розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого (підозрюваного), належне йому майно, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку неналежного виконання процесуальних обов`язків буде достатнім стримуючим фактором. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених особі, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

З огляду на наведене, а також беручи до уваги доводи підозрюваної та її захисника щодо спроможності внесення запропонованого розміру застави, зокрема те, що підозрювана має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судима, а також недоведення прокурором можливості підозрюваної внести запропонований розмір застави, вважаю за необхідне визначити такий з врахуванням усіх обставин справи встановлених під час розгляду даного клопотання.

Крім того, ухвалюючи дане рішення, приймаю до уваги пояснення підозрюваної, згідно яких на даний час про неповнолітніх дітей піклується її чоловік, а тому підстав та необхідності для винесення окремої ухвали щодо забезпечення відповідного піклування з боку органів опіки, у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час немає

На підставі ч.3 ст.183, ч. 5 ст. 182 КПК України, з врахуванням особи підозрюваної, інших обставин встановлених під час розгляду клопотання, в тому числі обставин визначених ст. 178 КПК України, матеріального та сімейного становища підозрюваної, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у злочині, який відноситься до категорії тяжких, вчиненого умисно з корисливих мотивів, що має високий рівень суспільної небезпеки, вважаю за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, достатньої для забезпечення виконання нею своїх процесуальних обов`язків, у сумі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840 гривень.

Крім того, при визначенні обов`язків щодо обмеження спілкування підозрюваної з іншими особами у разі внесення застави, вважаю за необхідне навести перелік виключно тих осіб анкетні дані яких зазначені у клопотанні, адже виконати цей обов`язок із зазначенням невизначеного кола осіб, у запропонованій слідчим та прокурором редакції, неможливо. Відтак, клопотання у цій частині є необґрунтованим та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів.

На підставі ч.3 ст.183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків підозрюваною ОСОБА_4 , 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 99840 гривень.

Підозрювана ОСОБА_4 , інші особи, як заставодавці, мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого судді або суду на першу вимогу;

- не відлучатися за межі населеного пункту де вона проживає - АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора в провадженні якого перебуватиме дане кримінальне провадження, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та підозрюваною ОСОБА_11 з приводу оббставин даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали до 15 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1