КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 522/1541/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3103/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року клопотання прокурора задоволено частково, продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 25.01.2026 включно, з утримуванням його у ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України.

Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, у національній грошовій одиниці.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Святошинського районного суду м. Києва; не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. Строк дії обов`язків визначено два місяці з дня внесення застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 2062, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, одне з яких, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання на строк до 12 років позбавлення волі.

Крім того, на етапі судового розгляду, враховуючи виняткову складність самого кримінального провадження, обумовлену кількістю обвинувачених, потерпілих, інших його учасників, їх поведінкою та наявним обсягом доказів, які підлягають дослідженню в ході подальшого судового розгляду, усвідомлюючи міру покарання за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суд вважав, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 наявний і він може переховуватися від суду з метою уникнення покарання у разі визнання судом його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Більше того, в контексті наявності ризику переховування, суд узяв до уваги, що у провадженні судів м. Києва та Київської області перебуває низка обвинувальних актів стосовно ОСОБА_6 у вчиненні інших корисливих злочинів проти власності та у сфері господарської діяльності, у тому числі аналогічних.

Також суд вважав, що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження на свою користь.

Крім того, суд вважав, що наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений, який є організатором злочинної групи та низки інших злочинів, може перешкоджати цьому кримінальному провадженню та виділеним кримінальним провадженням будь-яким іншим чином.

Враховуючи вказані ризики, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не можуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Поряд з цим, суд вважав за можливе визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий її розмір здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених п. п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року скасувати, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки обвинувачений жодних заходів, скерованих на спотворення обставин події не вчиняв; з моменту внесення відомостей до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню обвинуваченим не вчинялись будь-які дії, спрямовані на тиск щодо свідків та потерпілих; обвинувачений жодних дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування та суду не вчиняв.

Також апелянт вказує, що суд не врахував вік обвинуваченого, якому на теперішній час 60 років, стан його здоров`я, не взяв до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини та утриманців: а саме обвинувачений одружений, має двох неповнолітніх дітей, дружина перебуває у декретній відпустці, у зв`язку з чим обвинувачений є єдиним членом родини, який утримує сім`ю та є її годувальником, офіційно працевлаштований на посаді директора ТОВ «Бюро фінансових розслідувань», раніше не судимий.

При цьому, апелянт вказує, що прокурор нічого не зазначив з приводу того, що відповідно до положень ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, а також можливість застосування до нього положень ст. 69 КК України.

Окрім цього, апелянт звертає увагу на той факт, що обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу приїхав з Київської області до м. Одеса до слідчого, що безсумнівно підтверджує той факт, що він не збирався і не збирається переховуватися від правоохоронних органів, таким чином, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України відсутній. Також захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 сам, добровільно поїхав до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання сторони обвинувачення щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по вказаному кримінальному провадженню.

Окрім того, захисник просить суд взяти до уваги той факт, що відносно його підзахисного жодного разу не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по іншим кримінальним провадженням та жодного разу, після скерування обвинувальний актів до суду іншими судами він не оголошувався у розшук у зв`язку з тим, що завжди з`являвся в судові засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000891 за обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, частинами 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, частинами 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, частинами 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, частинами 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205-1, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та їх захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними, з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, у тому числі кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років у сукупності з даними щодо особи ОСОБА_6 , якому інкримінується організація злочинної групи та низки інших злочинів, які за версією обвинувачення вчинено за попередньою змовою з іншими невстановленими особами, наявність в провадженні судів м. Києва та Київської області інших обвинувальних актів щодо ОСОБА_6 у вчиненні інших корисливих злочинів проти власності та у сфері господарської діяльності, у тому числі аналогічних, його вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлюючи міру покарання за кримінальні правопорушення, у вчинені яких обвинувачується,з метою уникнення кримінальної відповідальності, може ухилитись від суду, а також перешкоджати цьому кримінальному провадженню та виділеним кримінальним провадженням будь-яким іншим чином, зокрема, надавати інформацію про здобуті та досліджувані в суді докази іншим особам, яким про підозру ще не повідомлялося, а також чинити перепони у проведенні судового розгляду у розумні строки задля його затягування, зокрема шляхом неявок до судових засідань під будь-якими приводами, зокрема з мотивів неможливості дістатися приміщення суду внаслідок воєнного стану та перепон, які спричиняє військова агресія РФ, що потребуватиме витрачання додаткового процесуального часу для перевірки підстав та поважності причин відкладення судових засідань, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується посилань захисника на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, а саме - обвинувачений одружений, має двох неповнолітніх дітей, дружина перебуває у декретній відпустці, у зв`язку з чим обвинувачений є єдиним членом родини, який утримує сім`ю та є її годувальником, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки наведені дані, хоч і свідчать про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, не є достатніми стримуючими факторами, а тому не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України,

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що його підзахисний ОСОБА_6 офіційно працевлаштований на посаді директора ТОВ «Бюро фінансових розслідувань», раніше не судимий, на теперішній час йому виповнилось 60 років, зважаючи на сукупність даних про особу обвинуваченого проаналізованих вище, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, жодним чином не спростовує обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою.

Те, що обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу з`являвся до слідчого в тому числі і для розгляду клопотання сторони обвинувачення щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неспроможне слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 під загрозою можливого застосування покарання, не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що відносно його підзахисного жодного разу не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по іншим кримінальним провадженням та жодного разу, після скерування обвинувальний актів до суду іншими судами він не оголошувався у розшук, аж ніяк не спростовує наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК Українита не може бути самостійною підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, щоз огляду на складність кримінального провадження та кількість осіб, причетних до вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, ознайомлення ОСОБА_6 з анкетними даними інших обвинувачених, представників потерпілих та свідків, місце їх проживання під час відкриття в порядку ст. 290 КПК України матеріалів даного кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, обвинувачений може здійснювати вплив на цих осіб з метою зміни ними показань, що перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

Щодо твердження захисника про те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню обвинуваченим не вчинялись будь-які дії, спрямовані на тиск щодо свідків та потерпілих, то колегія суддів зауважує, що на даному етапі провадження, яке наразі триває і докази у повному обсязі ще не досліджені, в тому числі і не допитані всі учасники, показання яких, суд сприймає безпосередньо, з урахуваннямобставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, існує велика ймовірність того, що останній, з метою мінімізації негативних наслідків для себе, може впливати на свідків у разі зміни йому запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року, якою продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 25.01.2026 включно, з утриманням його у ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України та з визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4