В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, в залі Дніпровського районного суду міста Києва, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000386 від 29 квітня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18 грудня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва за частиною першою статті 122 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік,

у вчиненні кримінального проступку (правопорушення), передбаченого частиною другою статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2025 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов за адресою АДРЕСА_3 , (гуртожиток) забрати свої особисті речі, так як раніше там проживав, та у цей час, до гуртожитку увійшла потерпіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , у ході розвитку якого у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 усвідомлюючи супільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, наблизився до потерпілої ОСОБА_4 на відстань витягнутої руки та схопив ОСОБА_4 за руки та одяг, в який остання була одягнута, почав штовхати її в різні сторони, після чого ОСОБА_4 вдарилась передпліччям об стіну.

Тим самим, своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

Згідно висновку експерта у потерпілої ОСОБА_4 були виявленні тілесні ушкодження у виді: закрита травма правої кістки; крайовий перелом основи дистальної фаланги 3-го пальця; садна на фоні синців - на задній поверхні правого передпліччя у середній-верхній третинах, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною другою статті 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я .

Прокурор звернувся до суду із клопотанням про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Частинами другою та третьою статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до вимог частини третьої статті 302 КПК України до обвинувального акта додано письмову заяву ОСОБА_3 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 , щодо беззаперечного визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно із частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Крім того, в заяві захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 засвідчено добровільність та беззаперечність визнання винуватості обвинуваченим, підтверджено його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_4 надала письмову заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин другою та третьої статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви потерпілої та клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини четвертої статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються сторонами кримінального провадження, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального проступку повністю доведена, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за частиною другою статті 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При ухваленні вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального проступку та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд також враховує те, що ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до кримінального проступку, конкретні обставини кримінального провадження, дані, що характеризують особу винного, - раніше судимий, вчинив кримінальний проступок не відбувши покарання призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва 18 грудня 2024 року, яким його засуджено до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає, що необхідним й достатнім буде призначення ОСОБА_3 покарання у межах санкції частини другої статті 125 КК України у виді обмеження волі.

Крім того, відповідно до вимог статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більше від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, за який він засуджується цим вироком, не відбувши покарання призначене вироком Дніпровським районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, яким він засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за правилами, передбаченими частиною першою статті 71 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог статті 75 КК України, або ж застосування статті 69 КК України, чи норм статті 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини другої статті 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді обмеження волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, таке покарання, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

На підставі частини першої статті 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2024 року, до покарання, призначеного даним вироком, у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців обмеження волі.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з дня його прибуття та постановки на облік в виправний центр за місцем відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Матеріали кримінального провадження № 0000386 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням зі справою №755/21107/25 (провадження №1-кп/755/1831/25).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У відповідності до частини першої статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя Дніпровського районного суду

міста Києва ОСОБА_1