Справа № 204/982/26
Провадження № 1-кс/204/198/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року слідчий суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровської області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002321 від 19.11.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровської області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002321 від 19.11.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що Слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002321 від 19.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, з числа мешканців Дніпропетровської області, у період з 06.11.2025 по 11.11.2025, здійснили пошкодження трьох електричних опор №№ 142, 136 та 140, які розташовані в районі 316 км (9 пікет) на залізничному перегоні «Просяна-Чаплине» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», та в ніч з 23.11.2025 на 24.11.2025, здійснили пошкодження електротрансформатора тягової підстанції залізничної станції «Ульянівка» АТ «Укрзалізниця», з метою ослаблення держави, шляхом здійснення зруйнування та/або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинені в умовах воєнного стану.В ході здійснення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вищевказаного правопорушення причетний громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та інші невстановлені особи, які вчиняють діяння з метою ослаблення держави шляхом вчинення вибухів, підпалів та інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчиняючи їх в умовах воєнного стану.Відповідно до наявних відомостей ОСОБА_5 , будучи завербованим представниками спецслужби іноземної держави, залучив до вищевказаної протиправної діяльності, яка виразилась у підриві об`єктів АТ «Укрзалізниця», що мають важливе народногосподарське та оборонне значення, громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інших осіб з числа мешканців Дніпропетровської області. Так, у період з 06.11.2025 по 11.11.2025, на виконання завдань представників спецслужб іноземної держави ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та іншими особами з числа мешканців Дніпропетровської області, за невстановлених обставин, набувши невідомий пристрій вибухової дії, та шляхом підриву здійснили пошкодження трьох електричних опор (№№ 136, 140, 142), що розташовані в районі 316 км (9 пікет) на залізничному перегоні «Просяна-Чаплине», та які використовуються для живлення залізничної двоколійної ділянки «Просяна-Чаплине», що в свою чергу порушило логістичні шляхи, за допомогою яких здійснюється постачання забезпечення підрозділам ЗС України на тому напрямку, тим самим пошкодив об`єкт, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.В подальшому, в ніч з 23.11.2025 на 24.11.2025, вищезазначені особи, шляхом підриву невідомого пристрою вибухової дії, здійснили пошкодження електротрансформатора тягової підстанції залізничної станції «Ульянівка» АТ «Укрзалізниця», який має важливе народногосподарське та оборонне значення, забезпечуючи електропостачання залізничної інфраструктури (тягової мережі залізниці, освітлення, сигналізації тощо) на двоколійній ділянці «Чаплине-Синельникове», а також електропостачання н.п. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровського області, що в свою чергу порушило логістичні шляхи, за допомогою яких здійснюється постачання забезпечення підрозділам ЗС України на тому напрямку.Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовує для протиправної діяльності домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та приміщення, будівлі і споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що становить єдиний майновий комплекс, в якому можуть знаходитись предмети, речі та (або) документи, що підтверджують причетність вказаних осіб до злочинної діяльності.Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 992 від 28.01.2026 в інвентаризаційній справі за адресами: АДРЕСА_1 (м. Дніпропетровськ, вул. Прохорова, буд. 67А), відсутні відомості про проведення державної реєстрації права власності; АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ), містяться відомості право власності за ОСОБА_7 .Так, 30.01.2026 за місцем реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що становить єдиний майновий комплекс, проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено, зокрема:Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.;Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.; Договір зберігання від 02.01 з додатками, на 5 арк.;Копія ліцензії серії АВ №548874 з додатком на 5 арк.31.01.2026 вказані вище об`єкти визнано речовими доказами, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що вказані предмети були знаряддям вчиненням кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.Незастосування арешту щодо зазначених предметів, речей та документів, може унеможливити використання їх як доказів у кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що зазначене майно може бути втрачено, знищено, перетворено, переміщено та відчужено на користь третіх осіб.Крім цього, на даний час існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту на зазначене в клопотанні майно призведе до вжиття невстановленими в ході досудового розслідування особами заходів щодо зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування та відчуження останнього.Враховуючи викладене, оскільки вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, підставою для накладення арешту є п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, збереження речових доказів. Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.Необхідність накладення арешту шляхом заборони відчуження, користування, розпорядження майном зумовлена тим, що існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. У зв`язку з чим, слідчий звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна і просить розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Слідчий надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання про арешт майна задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю за можливе розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В статті 98 КПК України зазначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що Слідчим відділом Управління СБ України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002321 від 19.11.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України. У даному кримінальному провадженні, 30.01.2026 року за місцем реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що становить єдиний майновий комплекс, проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено, зокрема:Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.;Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.; Договір зберігання від 02.01 з додатками, на 5 арк.; Копія ліцензії серії АВ №548874 з додатком на 5 арк. Постановою слідчого від 31.01.2026 року вказані вище об`єкти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002321.

Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а також з метою запобігання можливості його знищення, пошкодження, відчуження, у зв`язку з чим, клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-172,309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України у Дніпропетровської області старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене з першим заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0002321 від 19.11.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене 30.01.2026 року в ході обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , та за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що становить єдиний майновий комплекс, а саме на: Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.; Договір зберігання від 02.01.2025 з додатками, на 5 арк.; Договір зберігання від 02.01 з додатками, на 5 арк.; Копія ліцензії серії АВ №548874 з додатком, на 5 арк.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1