Справа №705/5315/25
1-в/705/367/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника установи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, подане засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, який відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023, за яким засуджений за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України, до 5 років 7 місяців позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України, яке обґрунтовує тим, що відбуваючи покарання за вироком суду в ДУ СВК № 92, він має 5 заохочень, офіційно працевлаштований, бере участь у духовному відродженні та інших масових виховних заходах. Фактично відбув 2/3 частини строку покарання.

Вважає, що адміністрація установи не має заперечень щодо застосування до нього вимог ст. 82 КК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання подане до суду та просив суд замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. Вважає, що став на шлях виправлення, має 5 заохочень, працевлаштований, тобто своєю поведінкою довів своє перевиховання. Враховуючи, що відбув 2/3 строку за вироком суду, став на шлях виправлення відносно нього може бути застосовано таку заохочувальну норму, тому просить суд клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та заміни засудженому міри покарання на більш м`яке, оскільки вважає, що не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, заохочення застосовані до нього за незначний період відбування покарання. На засіданні комісії установи було прийнято рішення про відсутність підстав для направлення матеріалів до суду з питань заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, у зв`язку із недоведенням ним його виправлення. Крім того, засуджений за період відбування покарання мав ряд стягнень, хоча вони зараз і погашені. Вважає необхідним врахувати особу засудженого, характер вчинених ним кримінальних правопорушень та їх наслідки, загальну кількість судимостей та той факт, що позитивно він характеризується не за весь період відбування покарання. У зв`язку із зазначеним, не вбачає підстав для задоволення клопотання.

Представник установи ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що останній став на шлях виправлення.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

Суд, вислухавши засудженого, врахувавши позицію прокурора та представника установи, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання у державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», при цьому, він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості. Так, останній був засуджений 06.04.2020 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту; 04.12.2020 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі; 22.03.2021 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі; 20.07.2021 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі; 03.11.2022 Оболонським судом міста Києва за ч. 2 ст. 360, ч. 1 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 18, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; 22.12.202 Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі та відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023, яким засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі.

Разом з тим, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2024, яка набрала законної сили 18.12.2024, за клопотанням засудженого ОСОБА_4 було приведено вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Так, вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, приведено у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом звільнення його від відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України та визначено вважати його засудженим за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Звільнено засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Приведено у відповідність до вимог Закону вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2021, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 2 місяців обмеження волі, виключивши з вказаного вироку ч. 4 ст. 70 КК України.

Приведено у відповідність вирок Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2022, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 та якому визначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено від відбування покарання за епізодами від 05.02.2022 та 05.08.2022.

Визначено вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 та вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 остаточно визначивши до відбуття покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2022 та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2023 залишено без змін.

Згідно статті 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Як вбачається з особової справи засудженого ОСОБА_4 , початок строку покарання рахується з 06.08.2022, кінець строку покарання 06.03.2028.

На теперішній час засуджений відбув 2/3 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України.

Засуджений утримувався та відбував покарання в державній установі «Київський слідчий ізолятор» та при цьому до суспільно-корисної праці не залучався, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.

З 28.03.2023 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)».

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_4 , затвердженої т.в.о. начальника державної установи «СВК № 92» 15.09.2025, засуджений за місцем відбування покарання характеризується позитивно, працевлаштований на виробництві установи по договору з 01.03.2024 по 01.09.2024, з 18.10.2024 по 31.12.2024, з 01.01.2025 по даний час, до праці та покладених обов`язків ставиться сумлінно, виконує поставлені завдання, дотримується правил трудової дисципліни, приймає участь у суспільно-корисному житті відділення. За виконання покладених на нього обов`язків має 5 заохочень наданих правами начальника установи та 3 стягнення, які погашені у встановленому порядку.

Крім того, згідно вищевказаної характеристики засуджений ОСОБА_4 підтримує стосунки із рідними шляхом листування та телефонних розмов, отримує від них посилки. Не має можливості виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі, так як відбуває покарання, але підтримує хороші стосунки із своєю малолітньою донькою, шляхом листування та телефонних розмов.

За вироком суду на засудженого покладено обов`язок сплатити процесуальні витрати за залучення судових експертів, але відомостей про їх сплату матеріали не містять.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Суд зазначає, що при вирішенні даного клопотання слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому, засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи та довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності, але ці стягнення погашені і стягнень за весь період відбування покарання не має лише за останні півроку, який передує можливості застосування заохочувальних засобів. При цьому засуджений дійсно має 5 заохочень, але два із них стосуються зняття раніше накладеного стягнення, а два останніх отримані впродовж незначного періоду відбування покарання, а саме протягом 1 року, що не може беззаперечно свідчити про те, що ОСОБА_4 став на шлях виправлення.

Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та свою злочинну діяльність розпочав з 18 років, за останні п`ять років відносно нього винесено 6 вироків, за вчинення в тому числі тяжких кримінальних правопорушень. При цьому, злочин за вироком, за яким відбуває покарання, вчинив маючи незняту та непогашену попередню судимість. При застосуванні відносно нього іспитового строку, на шлях виправлення не став, а вчинив нове кримінальне правопорушення.

Комісією установи 22.05.2025 при розгляді особової справи засудженого ОСОБА_4 , який підпадає під заохочувальну норму, було одноголосно прийнято рішення не направляти матеріли до суду з питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_4 , так як останній не довів свого виправлення.

Згідно положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, не відповідає передбаченій правовій процедурі та визначеним завданням кримінального провадження, оскільки є неспівмірною та призведе до порушення принципу невідворотності покарання, в результаті чого не буде досягнуто його мети та цілей, зокрема виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, наявність у засудженого заохочень лише за останній рік відбування покарання та часткові позитивні моменти з характеристики його особи не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Отже, суду не надано доказів того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким є необґрунтованим, передчасним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.57 КВК України, ст. ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1