Справа № 308/641/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/540/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2025.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Зелена, Кельменецького району Чернівецької області, громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , несудима, засуджена:

- за ч. 7 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 12 (дванадцять) років із конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком суду законної сили.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Відповідно до ст. 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

-2-

Згідно до ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

24.02.2022 РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, чим самим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на даний час на підставі Указу Президента України від 06.11.2023 № 734/2023.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку РФ проти України, 01.03.2022 її армією захоплено м. Херсон.

На підтвердження контролю над містом, 03.03.2022 після захоплення міста, окупаційні війська РФ захопили приміщення Херсонської ОДА.

25.04.2022 в приміщення Херсонської міської ради за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 37, увійшли озброєні військовослужбовці РФ, які попередили керівництво та працівників Херсонської міської ради, що управління місцевою адміністрацією переходить під керівництво Російської Федерації.

У той же час, окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області створено систему незаконних органів державної влади, в тому числі правоохоронних.

Зокрема, 05.10.2022 в «Едином государственном реєстре юридических лиц РФ» офіційно зареєстроване т. зв. «управление федеральной налоговой службы по Херсонской области» (юридична адреса: Херсонська область м. Скадовськ, вул. Олександрівська, буд. 32 А, ОГРН: 590, на час внесення відомостей тимчасово виконуючий обов`язки керівника території був ОСОБА_9 ).

Поряд з тим, формування вказаної окупаційної структури здійснювалося орієнтовно в червні 2022 року з використанням матеріально-технічної бази та приміщення ГУ ДКС України в Херсонській області (, м. Херсон, вул. Старообрядницька, 21), після захоплення м. Херсон РФ та створення окупаційної адміністрації. Штат наповнювався шляхом набору місцевих жителів та вербування діючих працівників ГУ ДПСУ в Херсонській області, АРК та м. Севастополя.

10.07.2022 т. зв. «управление федеральной налоговой службы по Херсонской области» розпочало «офіційну роботу» в адміністративній будівлі ГУ ДПС регіону (, м. Херсон, пр. Ушакова, 75), де перебуваючи до жовтня 2022 року, початку деокупації м. Херсон.

У точно не встановлений досудовим розслідуванням час у червні-липні 2022 року, але не пізніше 10.07.2022, громадянку України ОСОБА_7 прийнято на службу у т. зв. «управление федеральной налоговой службы по Херсонской области» на посаду «инспектора налоговой службы Херсонской области». До кола службових обов`язків ОСОБА_7 входило проведення виїзних податкових перевірок, аналізування результатів та застосування фінансових санкцій до порушників.

-3-

Таким чином, ОСОБА_7 являючись громадянином України, діючи умисно, всупереч вимогам діючого законодавства, достовірно знаючи про збройну агресією РФ проти України як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення частини Херсонської області, в т.ч. м. Херсон, збройними формуваннями РФ, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час у червні-липні 2022 року, але не пізніше 10.07.2022, перебуваючи у м. Херсон, з метою переслідування своїх особистих інтересів, підтримуючи воєнну агресію та окупаційну політику РФ на території України, в порушення вимог Конституції та законів України, добровільно зайняла посаду «инспектора налоговой службы Херсонской области», створеного представниками держави-агресора на території м. Херсон, тобто зайняла посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Одночасно з цим ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, 10.07.2022 перебуваючи у м. Херсон, приступила до виконання своїх службових обов`язків у незаконному правоохоронному органів «управление федеральной налоговой службы по Херсонской области».

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_7 змінити та пом`якшити останній покарання за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 (дванадцять) років та без конфіскації належного їй майна. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим. Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, а також ту обставину, що її ставлення до вчиненого не встановлено, зважаючи на розгляд кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження. Крім того, обвинувачена, яка наразі проживає на окупованій території, не була обізнана про розгляду щодо неї кримінального провадження і таких відомостей матеріали справи не містять.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи повідомленою про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», в судове засідання не з`явилася, що не перешкоджає апеляційному розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження. При цьому, враховується думка захисника-адвоката ОСОБА_6 , який не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченої ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_7

-4-

за ч. 7 ст. 111-1 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюють ся, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, висновки суду першої інстанції в цій частині не перевіряються.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 7 ст. 111-1 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченій ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушень, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

-5-

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд дотримався вимог ст. 65 КК України і врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінально-караного діяння, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, спосіб його вчинення, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_10 , яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Зваживши всі зазначені обставини в сукупності, суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 12 (дванадцять) років та із конфіскацією всього належного їй майна.

Враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегії суддів уважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України, а тому не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Законних підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного їй покарання колегія суддів не знаходить.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що, призначаючи ОСОБА_7 максимальний строк позбавлення волі, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України, суд першої інстанції повинен був також врахувати те, що цей злочин є формальним і яких-небудь збитків від протиправних дій обвинуваченої, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, не встановлено, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_11 покарання.

Жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, і доводи апеляційної скарги про те, що досліджуючи винятково письмові документи, надані стороною обвинувачення, при цьому не маючи можливості безпосередньо отримати пояснення обвинуваченої стосовно її відношення до вчиненого, сторони кримінального провадження та суд позбавлені можливості надати об`єктивну правову оцінку діям обвинуваченої.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та являлись передумовою для призначення їй менш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Стороною захисту у підтвердження вимог апеляційної скарги про пом`якшення обвинуваченій покарання не надано жодних доказів і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

-6-

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також з огляду на обставини та умови, за яких вчинено кримінальне правопорушення, призначене покарання у повній мірі відповідає критерію справедливого покарання, у тому числі вимогам ст. 65 КК України, та його меті.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із висновками суду першої інстанції, апеляційний суд враховує і те, що шкода від дій, передбачених ч. 7 ст. 111-1 КК України, є багатогранною і охоплює як прямі загрози обороноздатності, так і інші негативні наслідки, пов`язані з реалізацією інтересів держави-агресора на шкоду України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 без задоволення, а вирок як законний та обґрунтований,-без змін.

Приймаючи рішення, колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та давали можливість для пом`якшення такого, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2025 щодо ОСОБА_12 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді