Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/124/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/2222/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2026 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 12 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Подільського районного суду м. Кропивницького перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000670 у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 17 жовтня 2025 року суд за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, зокрема ОСОБА_5 на строк 60 днів, тобто з 12 грудня 2025 року по 09 лютого 2026 року включно, з визначенням розміру застави в сумі 121120 гривень.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_5 був застосовний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено під час судового розгляду, останній раз ухвалою Подільського районного суду м. Кропивницького від 17.10.2025 дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено по 15.12.2025 включно.

Наданий час судове провадження триває, наступне судове засідання призначено на 08.01.2026, а достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання та продовження у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу Подільського районного суду міста Кропивницького від 12 грудня 2025 року про продовження йому строку тримання під вартою - скасувати та змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання його рідної сестри.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокурором не доведено існування ризиків, вказаних в клопотанні. Зокрема є безпідставними доводи прокурора про ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Доказів на підтвердження ризику впливу на потерпілу та свідків немає, окрім того він з вказаними особами проживає у різних населених пунктах. Також необґрунтованим є посилання прокурора на можливість його ухилення від суду, оскільки доказів на підтвердження такої обставини також не надано.

Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе цілком забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Розгляд даної апеляційної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте в зазначений день та час учасники процесу до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Від захисника ОСОБА_8 надійшла заява в якій вона просить розглянути апеляційну скаргу без її участі.

Також, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заяву, в якій він не заперечував щодо розгляду скарги обвинуваченого у письмовому провадженні.

Враховуючи наведене апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Подільського районного суду м. Кропивницького перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000670 у відношенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується зокрема ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та у разі доведеності вини йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Даних, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків поза процесуальної поведінки обвинуваченого, встановлено не було, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

З урахування обставин провадження, зокрема те, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочину проти власності у складі організованої групи, у разі не продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе перешкоджати встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні злочину.

Також колегія суддів ураховує, що ОСОБА_5 має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, офіційно не працевлаштований, відсутні дані про наявність у нього законного джерела доходу, відсутність стійких соціальних зв`язків, а отже існують підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків і потерпілих, які ще не допитані судом з метою зміни їх показів на свою користь.

Колегія суддів вважає, що при вирішені питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з наявністю яких закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Інших переконливих доводів щодо незаконності ухвали суду першої інстанції стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому слід зауважити, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому ухвалу суду першої інстанції щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 12 грудня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4