У Х В А Л А

Справа № 760/296/25

Провадження №1-кп/149/100/25

24.09.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000150 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області перебуває вказане кримінальне провадження. Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на недопитаного свідка, продовжувати вчинення кримінального правопорушення. У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання. Захисник обвинуваченого вказав на недоведеність ризиків, на які вказує прокурор.

Крім того, просив, у разі прийняття рішення про продовження застосування запобіжного заходу, визначити розмір застави, який буде достатнім для забезпеечння виконання ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків. Обвинувачений клопотання щодо визначення застави підтримав, прокурор проти визначення розміру застави заперечив, оскільки її розмір є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Частиною 1 статті 12 КПК України визначено, що під час кримінального провадження ніхто не може обмеженим у здійсненні права на вільне пересування через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження визначені статтею 131 КПК України та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою (ч. 3 ст. 176 КПК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 15.11.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє судом - до 18.10.2025.

Суд на підставі досліджених доказів вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, є підтвердженими і такими, що продовжують існувати.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особою особливо тяжкого злочину, на підтвердження обгрунтованості підозри (обвинувачення) стороною обвинувачення на даний час подаються докази, що підлягають оцінці судом за наслідками розгляду кримінального провадження. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, зважаючи на його посередню службову характеристику, а також те, що обвинувачений офіційно не працює, перебував у розшуку, був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, свідчить про існування ризику його переховування від суду (п. 1). При цьому суд враховує, що небезпека втечі від правосуддя не може оцінюватися тільки з урахуванням суворості можливого покарання, вона має бути оцінена з посиланням на ряд інших чинників, таких як характеристика обвинуваченого, його майновий стан та інші обставини. Зважаючи на наявність недопитаних судом свідків, у тому числі свідка, на допиті якого наполягає сторона обвинувачення, який, однак, на судові виклики неодноразово не з`являвся, причини неявки не повідомляв, суд вважає, що ризик впливу на свідка у кримінальному провадженні продовжує існувати (п. 3). Крім того, враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , існує ризик продовження вчинення ним кримінального правопорушення (п. 5).

З урахуванням вимог ч. 8 ст. 176 КПК України суд вважає, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обгрунтованим і підлягає задоволенню. Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити на 60 днів. Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дасть можливість забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно клопотання сторони захисту про застосування застави як альтернативного запобіжного заходу, суд керується тим, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід. При цьому таке застосування застави є правом, а не обов`язком суду, за умови доведеності відповідних підстав, що визначені Законом. Суд вважає, що на даній стадії судового розгляду та на підставі наданих сторонами доказів і пояснень не підтверджено, що застава як альтернативний запобіжний захід може достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти ризикам.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331, 371, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22.11.2025.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1