Справа № 348/2602/24
Провадження № 11-кп/4808/57/26
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000122 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення останнього з розрахунку день за день з 10 червня 2024 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без зміни.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 101894,89 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн, в рахунок витрат на правничу допомогу 5000 грн, а всього 406894 (чотириста шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн 89 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що з 09 січня 2024 року ОСОБА_8 проходить військову службу за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) № 16-ОС від 09.01.2024 солдата ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дія яких поширюється, зокрема, й на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків. ОСОБА_8 за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, без передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також, боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, дозволу, з метою подальшого носіння та зберігання, придбав одну ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1 із уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, яка відноситься до категорії бойових припасів. Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, солдат ОСОБА_8 , будучи обізнаним щодо їх зовнішнього вигляду, характеристик та призначення, усвідомлюючи, що вищевказаний придбаний ним предмет є бойовим припасом, діючи з прямим умислом, у невстановлений досудовим розслідуванням час, переніс незаконно придбану ним одну ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1 із уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ до будинку за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав вказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу до 20 год. 40 хв. 09.06.2024. Так, 09.06.2024 у вечірній час ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав алкогольні напої зі своїми знайомими, зокрема із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому ОСОБА_8 , приблизно о 20 год. 40 хв. цього ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у вищевказаному будинку за місцем свого проживання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання (непрямий умисел), дістав з-під подушки та взяв до своїх рук одну незаконно придбану ним вищезгадану ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1, споряджену уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗГРМ, яку він зберігав в приміщенні даного будинку, після чого застосував вказаний бойовий припас шляхом його активації та метання у напрямку сусідньої кімнати, внаслідок чого відбувся вибух, від якого ОСОБА_10 отримала тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме: відкрите сліпе, осколкове черепно-мозкове поранення із вхідною раною в правій лобній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня, дирчастим багатоуламковим переломом лобної кістки справа, яке ускладнилось спастичним лівобічним геміпарезом, моторною афазією.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зокрема вказує, що ОСОБА_8 не вчиняв інкримінованих кримінальних правопорушень. На досудовому слідстві та під час судового розгляду не було здобуто доказів причетності ОСОБА_8 до злочинів і обвинувачений свою вину не визнав. Так, неодноразово допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 надавав суперечливі показання, які в основному зводились до того, що він не пам`ятає обставин події. Водночас, він стверджував, що ні за яких обставин не міг би привести в дію зазначену гранату, так як має бойовий досвід використання даного боєприпасу і знає, що дальність ураження при її підриві становить 200 метрів, що є надзвичайно небезпечним.

Зауважує, що докази, які на думку суду, доводять вину обвинуваченого, підтверджують тільки те, що в квартирі АДРЕСА_1 відбувся вибух, в результаті якого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження. При цьому, єдиний, хто нібито бачив в обвинуваченого гранату є ОСОБА_11 , який не був допитаний в якості свідка і посилання у вироку на зазначену інформацію, як доказ, є неналежним та недопустимим. Судом не встановлені на не допитані дві особи, які знаходилися в кімнаті, в якій відбувся вибух гранати (вказані особи були в кімнаті під час огляду місця пригоди і були зафіксовані на відеозаписі, доданому до протоколу огляду).

Щодо показань потерпілої ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_10 , прийшовши до тями розповіла їй, що гранату кинув обвинувачений, то, на думку захисника, до таких слід відноситись критично. Так, згідно з медичними документами, потерпіла ОСОБА_13 довгий час знаходилась у виключно важкому стані, без свідомості, а з часу повернення свідомості по даний час з нею не можливі будь-які контакти чи спілкування.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит в залі судового засідання лікуючого лікаря ОСОБА_10 з метою перевірки показань потерпілої ОСОБА_12 щодо можливості ОСОБА_10 до вербальних контактів, чим порушив принцип змагальності сторін та принцип безпосереднього дослідження доказів.

Зазначає, що під час досудового розслідування не було проведено відтворення події, і даний недолік не був усунутий під час судового розгляду, в зв`язку з чим неможливо встановити, в якому місці в кімнаті перебували потерпіла, обвинувачений та інші особи та скільки осіб перебувало в приміщенні на час вибуху гранати. Також не встановлено коло осіб, які з обвинуваченим вживали спиртні напої та відповідно не перевірено їх на причетність до інкримінованих обвинуваченому правопорушень.

За вказаних обставин, сторона захисту вважає, що є очевидними неповнота судового розгляду та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню.

Прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника. Вважає, що вирок Надвірнянського районного суду від 19 вересня 2025 року відносно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованими і зміні або скасуванню не підлягає. Зокрема зазначає, що досліджені в ході судового провадження докази є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.121, ч.1 ст. 263 КК України, поза розумним сумнівом. В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень фактично визнав повністю, хоча і не пам`ятав обставин вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження не від дій ОСОБА_8 , не встановлено.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_12 та її представник в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи сторони захисту про те, що судовий розгляд проведено неповно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінального процесуального закону, доказах.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції дотримано вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на встановлення у провадженні об`єктивної істини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинив умисні дії, які виразились у придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

З показань, наданих ОСОБА_8 в суді першої інстанції слідує, що він фактично визнав вину за ч. 1 ст. 263 КК України, проте заперечує свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. Зокрема обвинувачений ОСОБА_8 вказував, що коли приїхав додому, то гранату Ф1 привіз із собою, вона знаходилася у баулі, після госпіталю забрав баул, забув, що там граната і знайшов її вже вдома, потім він її переклав під диван, інколи діставав та клав під подушку. В день події на кухні він розпивав спиртні напої з ОСОБА_15 і ще кимось, потім прийшла ОСОБА_16 з ОСОБА_17 , яких він сам покликав, і вони продовжили розпивати спиртні напої. Як вибухнула граната, він не пам`ятає, як він її кинув чи не кинув, не знає, перебував у сильному алкогольному сп`янінні, тому нічого не пам`ятає. Коли приїхала поліція, він спав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та стверджував, що ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1, споряджену уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗГРМ він не носив та не зберігав і не міг її застосувати за обставин, які встановлені судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до вчинення злочинів не відповідають фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 в суді першої інстанції надала показання про те, що вона є донькою ОСОБА_10 , яка наразі знаходиться в дуже тяжкому стані, але в неї був період, коли вона змогла розповісти що сталося, що вона з ОСОБА_18 прийшли до ОСОБА_19 , той був в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_19 витягнув гранату з-під подушки та кинув її. Вищевказані показання потерпілої є достатньо детальними та послідовними, повністю узгоджуються із іншими доказами в даному кримінальному провадженні та відповідають встановленим судом фактичним обставинам, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

При цьому, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо підозрюваний, обвинувачений створив або сприяв створенню обставин, за яких особа не може бути допитана.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо допустимості використання показань потерпілої ОСОБА_12 , колегія суддів приймає до уваги значення вказаних показань для з`ясування обставин вчиненого правопорушення; обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності та їх переконливість; співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання та неможливість допиту особи, яка надала первинні пояснення у зв`язку із тяжким станом здоров`я, який є наслідком неправомірних дій обвинуваченого. , або причини неможливості такого допиту.

Зокрема, зі змісту показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що в той день біля 12 години дня він зайшов до ОСОБА_19 , який вже був випивший. Вони ще випили, та коли сиділи, ОСОБА_19 дістав з-під дивану гранату, показав її та сказав, що це граната, після чого знову заховав її під диван десь посередині. Згодом прийшли ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , вони всі разом сиділи за столом випивали. В цей період часу ОСОБА_19 гранату не доставав і ОСОБА_16 з Кучмієм не бачили, де була граната. Коли він зібрався додому та вийшов у коридор, взувся та взявся за дверну ручку, стався хлопок, його оглушило. В кімнату він не повертався і не дивився що там і як, тільки подумав, що добре, що його вже в той момент в кімнаті не було, після чого він пішов додому.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються між собою стосовно фактичних обставин вчиненого правопорушення та взаємодоповнюють один одного, є достовірними та переконливими, чіткими та послідовними, були вірно визнані судом допустимими доказами та обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Показання свідка ОСОБА_20 узгоджуються із рапортом щодо отриманої та зареєстрованої 09.06.2024 о 21:01 заяви ОСОБА_11 про те, що в м. Надвірна по вул. Дмитра Сірика, 7/1 його знайомий Вітя, який нещодавно повернувся із зони бойових дій, взірвав бойову гранату, внаслідок чого була поранена ОСОБА_10 . Також ОСОБА_11 повідомив, що в останнього є ніж. Також збоку чутно погрози від даного чоловіка, застосувати цей ніж до заявника. (т. 1 а.с.136)

Винуватість ОСОБА_8 підтверджується також іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Так, згідно з рапортом щодо отриманої та зареєстрованої 10.06.2024 о 00:51 заяви лікаря ОКЛ Кусук, з м.Надвірна було доставлено у важкому стані ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження внаслідок розриву гранати (а.с. 134 т. 1).

За змістом довідки КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" від 09.06.2024 року, ОСОБА_10 знаходиться у важкому стані з діагнозом важка ЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню із стисненням гострою субдуральною гематомою справа. Внутрішньомозковий крововилив справа. Переломи кісток черепа. Інородні тіла в мозковій речовині. Госпіталізована в нейрохірургію (а.с. 135 т. 1).

Згідно з даними висновку експерта № 28 від 13.09.2024 року, у гр. ОСОБА_10 наявні тілесні ушкодження: відкрите сліпе, осколкове черепно-мозкове поранення із вхідною раною в правій лобній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня, дирчастим багатоуламковим переломом лобної кістки справа, яке ускладнилося спастичним лівобічним геміпарезом, моторною афазією, про що свідчить наявність вхідної рани в правій лобній ділянці, наявність металевих осколків та бульбашок повітря (згідно даних МКТ головного мозку № 553), що викликало необхідність проведення операції (декомпресивна трепанація черепа справа, видалення гострої субдуральної гематоми та внутрішньомозкової). Вказане вище тілесне ушкодження утворилося від дії вибуху вибухового пристрою, може відповідати терміну, вказаному в постанові, і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент спричинення (а.с.163-164 т.1).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про необхідність допиту лікуючого лікаря потерпілої ОСОБА_10 з метою перевірки показань потерпілої ОСОБА_12 щодо можливості потерпілої надати відповідні пояснення.

Так, вищевказаний висновок експерта містить достатні дані щодо загального стану здоров`я потерпілої ОСОБА_10 безпосередньо після отримання тілесних ушкоджень та під час проведення лікування, які повністю узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_12 щодо перебування потерпілої у свідомості та можливості надати пояснення в певний період часу.

Згідно з протоколом огляду місця події від 10.06.2024 року з відеозаписом, проведено огляд домоволодіння в АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено шматок простирадла зі слідами бурого кольору, схожої на кров, залишки металу та запобіжне кільце (а.с. 137-141 т. 1). Дані вищевказаного протоколу огляду місця події свідчать про те, що саме будинок за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 є місцем злочину, вказує на знаряддя злочину та спосіб, яким було вчинено правопорушення.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-24/9940-ВТХ від 31.07.2024 року, надані на дослідження предмети є залишками корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та залишками уніфікованого залпу дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), до вибуху вони становили ручну осколкову гранату Ф-1, яка споряджена уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та відноситься до боєприпасів (вибухових пристроїв військового призначення) (а.с.153-155 т. 1).

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/109-24/9430-ФХВР від 08.10.2024 року, на наданих на дослідження кофті та штанах виявлено наявність неорганічних окисників та нітрит-іони, які відносяться до сліді продуктів вибуху. На кофті також виявлено наявність нітроароматичних похідних та сліди вибухової речовини юризантної дії - тротилу (а.с.157-161 т. 1).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про неповноту досудового розслідування та не проведення відтворення події, не встановлення кола осіб, які з обвинуваченим вживали спиртні напої та неналежну перевірку вказаних осіб на їх причетність до інкримінованих обвинуваченому правопорушень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судочинство здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, їх обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку. У вироку суду наведені обґрунтовані висновки та докладні мотиви прийнятого рішення, яким поза розумним сумнівом визнано доведеним вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України.

Проаналізувавши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винного, який за місцем служби характеризується посередньо, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, військовослужбовець, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, а також відсутність обставини, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання: ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, тобто у межах санкцій вказаних статей, яке буде справедливим та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що в кримінальному провадженні судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5