Справа № 214/9847/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської областів складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора до суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, в якому зазначено, що на теперішній час відсутні дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України ризики, встановлені під час досудового слідства, передбачені п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про наступні ризики.

Переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України), який є актуальним та обумовлений тим, що ОСОБА_4 зможе безперешкодно змінити місце свого постійного мешкання, покинути територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання, враховуючи суворість покарання у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення (від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна). ОСОБА_4 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, має фінансову спроможність змінити постійне місце проживання та покинути територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання. При цьому, факт тривалого переховування ОСОБА_4 за межами території України (на території Республіки Польща), є фактором, що посилює реальну можливість у обвинуваченого в подальшому здійснювати спроби переховуватися від суду.

Незаконний вплив на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_4 стали відомі анкетні дані свідків, йому відомі дані інших співучасників злочинів, а тому обвинувачений, наділений потенційною можливістю незаконно впливати на них, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою перешкоджання встановленню істини кримінальному провадженні та розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.Лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе запобігти вказаному ризику, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть обмежити доступ ОСОБА_4 до інших учасників кримінального провадження.

Вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх специфіку, корисливий й суспільно небезпечний характер таких дій, а також особу ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований та, ймовірно, отримував дохід лише від своєї протиправної діяльності, що вказує на систематичний характер його протиправної поведінки й дає підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, що є ризиком, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурором в обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів зазначено, що згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», необхідно застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання, особистої поруки, не зможуть запобігти викладеним вище ризикам, оскільки такі запобіжні заходи не пов`язані із ізоляцією обвинуваченого у відповідній кримінально-виконавчій установі.

У разі застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 не обмежений у пересуванні, фінансових ресурсах, засобах комунікації для здійснення незаконно впливу на інших учасників кримінального провадження, зокрема шляхом вмовляння, підкупу, погроз.

В обґрунтування застосування тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , слід врахувати, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки й у сфері обігу психотропних речовин, вчиненого у складі злочинної організації, як за ознак ретельного планування, так і з розподіленням відповідних ролей, що свідчить про підвищену небезпеку протиправних дій останнього.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою із зазначених в ньому підстав, просив його задовольнити. Заперечував проти змінизапобіжного заходу.

Захисник в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки клопотання необґрунтоване, ризики не доведені, ОСОБА_4 раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи, просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за місцем його проживання.

Обвинувачений підтримав думку захисника

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра 02.10.2025 р. відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.11.2025 р.

Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При цьому, виходячи зі змісту статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Вказана позиція висловлена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 505/2898/19 від 23.01.2020.

Відповідно до ч. 3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У клопотанні прокурор вказав на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У справі «Смирнов проти Росії» (п.60) ЄСПЛ зазначив, що «ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування».

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 неодружений, раніше не судимий, враховує стадію судового провадження, воєнний стан, а також те, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушення передбачених ч. 1 ст. 255 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст.307 КК України за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також продовженням існування наступних ризиків.

Переховування від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Також слід враховувати, що ОСОБА_4 був оголошений у розшук та міжнародний розшук, відносно нього проведено процедуру видачі (екстрадиції) з Республіки Польща в Україну.

Незаконний вплив на свідків, оскільки ОСОБА_4 з матеріалів кримінального провадженні відомі їх анкетні дані, а тому він, без будь-яких перешкод, зможе змусити їх давати необхідні йому показання, які будуть заважати встановленню об`єктивної істини у справі. Існування відповідного ризику обумовлено і тим, що свідків ще не допитано безпосередньо судом, а відтак їх показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень мають значення для кримінального провадження,обвинувачений, наділений потенційною можливістю незаконно впливати на них, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою перешкоджання встановленню істини кримінальному провадженні та розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Суд також враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки й у сфері обігу психотропних речовин, вчиненого у складі злочинної організації, як за ознак ретельного планування, так і з розподіленням відповідних ролей, що свідчить про підвищену небезпеку протиправних дій останнього.

Вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх специфіку, корисливий й суспільно небезпечний характер таких дій, а також особу ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований та, ймовірно, отримував дохід лише від своєї протиправної діяльності, що вказує на систематичний характер його протиправної поведінки й дає підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Доходячи до висновку про наявність ризику, суд звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, оскільки особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на те, що відсутні відомості щодо належності на праві власності нерухомого майна, а також на те, ще власник житла та повнолітні особи, які в ньому проживають висловили на це згоду.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178, 183 КПК України, суд, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що є особливо тяжким злочином у сфері обігу психотропних речовин.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314-315 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят днів) до 02 січня 2026 року (включно).

Копію ухвали направити начальнику ДУ « Житомирської установи виконання покарань (№8)» для виконання та вручення обвинуваченому під розписку, яку надіслати на адресу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: