Провадження № 1-кс/201/5054/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста скаргу ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла скарга ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій скаржник просить суд: прийняти до розгляду скаргу, вирішити питання по суті скарги, задовольнити вимоги гр. ОСОБА_3 у повному обсязі шляхом визнання бездіяльності відповідача з питання не здійснення ним розгляду клопотання гр. ОСОБА_3 від 27.10.2025 р. та зобов`язати відповідача здійснити розгляд вказаного клопотання по суті в повному обсязі із наданням відповіді гр. ОСОБА_3 у електронному вигляді; розгляд скарги та справи здійснювати без його особистої присутності.

В обґрунтування скарги скаржник вказав, що є заявником у справі 201/8607/25, судове рішення від 03.09.2025 р. набрало законної сили та ним надано клопотання до Дніпропетровської обласної прокуратури в межах КПК України відповідно до ст.120,36 від 27.10.2025 р. засобами системи електронного суду про здійснення процесуального керівництва за ходом досудового розслідування та надання інформації щодо кримінального провадження, відкритого 12.09.2025 р. як зазначено у судовому рішенні з питання встановлення судового контролю за виконанням вказаного вище судового рішення, але, як зазначає скаржник, в порушення КПК України та ЗУ «Про прокуратуру» відповідач не здійснив розгляд вказаного клопотання в порядку кримінального судочинства та відповідь гр. ОСОБА_3 не надав, що стало предметом надання цієї скарги. Також скаржником зазначено, що судовим рішенням в справі 201/8607/25 зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру внести відомості до ЄРДР та окрім того згідно КПК України та ЗУ «Про прокуратуру» обов`язком прокуратури є здійснення процесуального керівництва за ходом досудового розслідування та клопотання гр. ОСОБА_3 від 27.10.2025 р. надано саме до Дніпропетровської обласної прокуратури з питання здійснення процесуального керівництва за ходом досудового розслідування та саме Дніпропетровська обласна прокуратура, на його дуумку, не здійснила розгляд клопотання гр. ОСОБА_3 від 27.10.2025 та відмовилась надати відповідь по суті питань зазначених у вказаному клопотанні, що стало предметом надання цієї скарги. Крім того, скаржник просить суд вирішити питання відповідно до КПК України щодо продовження процесуальних строків гр.

ОСОБА_3 для надання цієї скарги, у зв`язку із тим, що він особисто здійснює постійний догляд за гр. ОСОБА_4 .

Скаржник у судове засідання не з`явився, у поданій скарзі просив про її розгляд за його відсутності, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив відмовити у задоволенні поданої скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000351, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до такого правового висновку з відповідних підстав.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною першою статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора главою 26 розділу ІІІ КПК України не визначено.

Разом з тим, за загальними положеннями КПК України, до розгляду скарг в порядку ст.303 КПК України застосовуються положення ч.2 ст.132 КПК України, відповідно до яких клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Така ж позиція щодо територіальної підсудності розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України, викладена в Постанові Верховного суду від 30 липня 2021 року у справі 234/8753/21.

Так, Верховний суд зазначив, що оскільки судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, то з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України).

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається: 1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини; 2) у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

При цьому, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство), за змістом ч.1 ст.38 КПК України, є: 1) слідчі підрозділи: органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, вирішуючи питання про місцезнаходження органу досудового розслідування, необхідно враховувати сукупність фактичних даних, які дають можливість зробити висновок про таке місце, до яких можливо віднести: місце знаходження слідчих цього органу, проведення слідчих дій, місце звернення із відповідними скаргами, направлення поштової кореспонденції тощо.

На підставі системного аналізу норм Кримінального процесуального кодексу України можна зробити висновок, що територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою.

На підставі викладеного, з урахуванням принципу законності, який визначений у ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, у тому числі, щодо скарги на бездіяльність слідчого, територіальна підсудність якої прямо не визначена законом, здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Як зазначено у витягу з ЄРДР досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000351, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 03.09.2025 у справі №201/8607/25, здійснюється Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Отже, враховуючи, що орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а саме Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві не перебуває під територіальною юрисдикцією Соборного районного суду міста Дніпра, дана скарга повинна подаватись до суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а саме до Центрального районного суду м. Дніпра.

Зважаючи на викладене вище, слідчий суддя звертає увагу не те, що підсудність розгляду скарги визначається не за місцезнаходженням органу, що здійснює процесуальне керівництво, а за місцезнаходженням органу досудового розслідування, іншими словами - за підслідністю, з чого слідує, що скарги на дії та рішення процесуальних керівників у кримінальному провадженні не залежно від їх місцезнаходження, має розглядати слідчий суддя того місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а не орган процесуального керівництва.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 304 КПК України копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

З урахуванням того, що скарга не підлягає розгляду в Соборному районному суді міста Дніпра, оскільки орган досудового розслідування не знаходиться в межах територіальної юрисдикції даного суду, слідчий суддя приходить до висновку про повернення скарги заявникові.

При цьому відповідно до положень ч. 7 ст. 304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність повернення скарги особі, що її подала.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1