Справа № 279/1804/25
провадження №1-кп/283/214/2025
У Х В А Л А

08 грудня 2025 року Малинський районний суд Житомирської області в складі колегії суддів: під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем судових засідань ОСОБА_4 ,

з участю прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000829 від 22.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, а саме в тому, що 22 грудня 2024 року близько 14 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, їдучі на велосипеді по ґрунтовій стежці неподалік місця розташування приватного акціонерного товариства «Трубний завод» Трубосталь», за адресою м. Коростень вул. Шатрищанська, 65, яка має географічні координати - 50.9491668, 28.6781402, помітив, як по дорозі попереду йшов потерпілий ОСОБА_6 зі своєю дружиною. При наближенні до потерпілого, ОСОБА_8 під малозначним приводом почав конфліктувати та вчинив словесну сварку з потерпілим та, потім, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , обвинувачений, зупинившись біля потерпілого, дістав із сумки ніж, підійшов до ОСОБА_6 та відразу наніс удар лезом ножа в область передпліччя лівої руки, від якого ОСОБА_6 встиг ухилитись, однак внаслідок цього потерпілому були заподіяні тілесні ушкодженні у вигляді синця та садини в область передпліччя та пошкоджено рукав куртки, в яку був одягнутий потерпілий.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_8 відразу умисно, зі значним прикладанням фізичної сили, лезом ножа наніс один удар в життєво важливі органи потерпілого, а саме в область лівого ока, внаслідок чого заподіяв умисні тілесні ушкодження у вигляді рани нижньої повіки лівого ока, рани слизової лівого ока, уламкових переломів великого крила клиноподібної кістки ліворуч; перелому решітчастої кістки, забою головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, які утворились внаслідок дії гострого колюче-ріжучого предмету та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння, але свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як почувши про те, що про дії дружиною потерпілого ОСОБА_9 було повідомлено працівників поліції, з метою уникнення від кримінальної відповідальності та затриманням працівниками поліції ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину.

Представник сторони обвинувачення прокурор ОСОБА_5 , що існують обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину незакінченого замаху на умисне вбивство, за який законом передбачене позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Дії обвинуваченого становлять загрозу для життя потерпілого та суспільства, він після вчинення злочину залишив місце події та приховав речові докази (ніж), що свідчить про ймовірність ухилення від слідства та суду. Існують ризики переховування, впливу на свідків і потерпілого, перешкоджання кримінальному провадженню, а також вчинення інших тяжких або особливо тяжких злочинів. Сторона обвинувачення підкреслює, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тяжкість кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання підвищують ймовірність ухилення від правосуддя, що підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. У зв`язку з цим сторона обвинувачення просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора, просив залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Представник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 зазначає, що ризики, які існували на момент обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, значно зменшились або відпали, оскільки досудове розслідування завершено, обвинувальний акт направлено до суду, усі свідки допитані та попереджені про кримінальну відповідальність, а їх покази внесені до матеріалів справи. Обвинувачений ОСОБА_8 активно сприяв слідству, надавав покази та брав участь у слідчому експерименті, детально повідомив обставини події, при цьому його дії були неправильно кваліфіковані як закінчений замах на вбивство, адже конфлікт виник через провокаційні дії потерпілого, а сам обвинувачений намагався уникнути конфлікту. Ризик вчинення нових злочинів мінімальний, оскільки обвинувачений не судимий, має соціальні зв`язки, проживає з дружиною та неповнолітньою дитиною, має офіційне місце роботи та позитивно характеризується на ньому, частково відшкодував шкоду потерпілому. Враховуючи зазначене, сторона захисту вважає, що відпала необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пропонує змінити його на більш м`який домашній арешт за місцем проживання, посилаючись при цьому на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою тяжкість обвинувачення сама по собі не є підставою для тримання під вартою і суд повинен оцінювати необхідність запобіжного заходу з урахуванням реальних ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію захисника та просив її задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного на цілодобовий домашній арешт, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-5 ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до положень чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує частина третя статті 331.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою, що визнано порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від 26.06.1991 по справі «Латальє проти Франції», п. 51 «Попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У своїй судовій практиці, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.177, 178, 183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Тривалість тримання ОСОБА_8 під вартою (з 25.12.2024 р.) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише переховуванням від суду, незаконним впливанням на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиненням інших кримінальних правопорушень чи продовжуванням кримінального правопорушення в якому останній обвинувачується, оскільки цього вже не достатньо.

Так, матеріалами кримінального провадження не підтверджено випадків ухиляння обвинуваченого від явки до суду або органу досудового розслідування.

Суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, про те, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не може бути самостійною підставою для подальшого продовження запобіжного заходу та обґрунтування можливого переховування від суду.

Зважаючи, що судом досліджені всі письмові та речові докази, допитано потерпілого та свідків, обвинуваченого, однак враховуючи призначення в справі комісійної судово-медичної експертизи, та тривалість її можливого проведення, суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою.

Суд враховуючи зазначені обставини вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде незаконно впливати на потерпілого, свідків або переховуватись від суду приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання доведеним ризикам.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 177,178,181,194,331,350 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000829 від 22.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задовольнити .

Змінити стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більше двох місяців, тобто до 08 лютого 2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1. не залишати місця постійного проживання, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу суду;

2. прибувати до суду за кожною вимогою;

3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5. носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю

Виконання ухвали доручити Коростенському РУП ГУНП в Житомирській області.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді