Справа № 750/7292/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/637/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно дистанційно в режимі відеоконференцій із захисником та прокурором з використанням їх власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянину України, з вищою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжено строк тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», а саме до 01 лютого 2026 року та визначена застава 5 147 600 грн.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України, а тому з урахуванням доведення прокурором наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, в тому числі особиста порука, не забезпечить належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

У той же час, слідчий суддя зазначив про необхідність залишення без змін, попередньо визначений розмір застави в сумі 5 147 600 грн. та обов`язки покладені на підозрюваного, у разі внесення такої застави.

Звертаючись з апеляційною скаргою захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у судовому засіданні прокурором не було доведено обґрунтованість підозри, а також наявність достатніх підстав вважати, що ступінь існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не зменшилась, а обставини, що перешкоджають досудовому розслідуванню виправдовують перебування підозрюваного під вартою, а інші більш м`які запобіжні заходи не здатні бути дієвими.

Сторона захисту вважає, що твердження слідчого судді про обґрунтованість підозри недостатньо конкретним, формальним та абстрактним, що свідчить про фактичну відсутність мотивів слідчого судді. Вважає, що слідчим суддею не лише не обгрунтовані висновки, а й не зазначено будь-яких мотивів щодо відхилення доводів сторони захисту. Стверджує, що слідчим суддею не враховано, що досудове розслідування вже завершено, а тому до сторони обвинувачення висуваються підвищені вимоги щодо доведення обґрунтованості підозри, водночас клопотання про продовження строку тримання під вартою було обґрунтовано тими ж самими доводами, обставинами та доказами, які були підставою первинного застосування запобіжного заходу ще 10.07.2025.

Звертає увагу, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. При цьому злочин, передбачений ст. 426 КК України є менш тяжким, ніж злочин в межах якого підозрюваному не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи та місце проживання, все його майно та доходи знаходяться в Україні, він має особливим правовий статус військовослужбовців, що унеможливлює безконтрольний перетин державного кордону. Сам підозрюваний зацікавлений у доведенні своєї невинуватості, а тому жодного страху перед покаранням немає.

Щодо ризику впливу на свідків, то такий ризик у клопотанні не містить переліку свідків, на яких ОСОБА_6 ніби то може незаконного впливати. Визначення таких свідків слідчим суддею фактично свідчить про його вихід за межі доводів клопотання прокурора. Натомість прокурор не зазначив тих осіб, які можуть бути допитані як свідки, зокрема, військовослужбовці зазначеної військової частини. Більше того, жоден із вказаних слідчим суддею свідків, не надав викривальних або обвинувальних свідчень відносно підозрюваного, відповідно, ОСОБА_6 не має і не може мати мотиву для впливу на вказаних осіб. За наявності такого ризику його можливо усунути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування.

Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, за відсутності обвинувального вироку не може бути достатнім підтвердженням ризику вчинення інших кримінальних правопорушень,вказує захисник.

Окремо апелянт піддає сумніву обґрунтованість розміру застави, яка визначена слідчим суддею. Так, апелянт звертає увагу, що стороною захисту були подані довідки про доходи усіх працездатних членів родини, а тому навіть застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що передбачена приписами ст. 182 КПК України, складає майже увесь річний дохід родини, без врахування витрат на утримання. Відтак, визначення застави у розмірі, внесення якого для підозрюваного є завідомо неспроможним, без достатнього обґрунтування є порушенням КПК України та ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Невнесення такої застави підозрюваним та членами його сім`ї і свідчить про його надзвичайно великий розмір.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та обґрунтував свою позицію в судовому засіданні аналогічними доводами, підозрюваного, який підтримав позицію захисника, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказуючи про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, а також необхідність завершення досудового розслідування, що в сукупності і обумовлює необхідність застосування саме такого запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів провадження, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000056 від 24.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.4 ст. 425 КК України.

09 липня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено до 05 грудня 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України передбачено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування.

Продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував зокрема тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1КК України, що вже було предметом розгляду при застосуванні запобіжного заходу.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки з урахуванням наданих матеріалів справи, в ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні прокурором доведено існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_6 може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення за якими йому пред`явлено підозру.

Також слідчий суддя встановив, що раніше заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, не змінилися та не зменшилися. При цьому твердження адвоката про те, що слідчим не надано нових доказів для обґрунтування підозри пред`явленої ОСОБА_6 , а слідчим суддею обґрунтованість підозри у рішенні вказана недостатньо конкретними, формальними та абстрактними висновками є безпідставними.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді та зазначає, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Всупереч доводам апелянта, фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення матеріалах, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, про що йому і повідомлено про підозру. Письмове повідомлення про підозру було складено слідчим та погоджено прокурором 09.07.2025 року та цього ж дня вручено ОСОБА_6 . Зміст повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що підозра є необґрунтованою, про що стверджує апелянт.

Також слідчий суддя встановив, що раніше заявлені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, хоча і зменшилися, проте вони продовжують існувати і до моменту закінчення досудового розслідування відсутні підстави вважати, що інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою може їм запобігти.

Так, слідчий суддя, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, правильно дійшов висновку та встановив, що слідчим та прокурором під час судового розгляду доведено продовження існування ризиків, оскільки характер протиправного діяння, його тяжкість, зокрема вчинення в умовах воєнного стану, перевищення військовою службовою особою службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді збитків державі, а відтак, невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, може свідчить про реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів звертає увагу на практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що на даний час є реально доведеним ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, адже він неформально вказаний у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, та об`єктивно встановлений під час судового розгляду клопотання слідчим суддею.

Твердження адвоката про відсутність впливу на свідків, які, як вказує не надавали викривальних показань або обвинувальних свідчень, жодним чином не свідчить про неможливість такого впливу на них в подальшому.

Ризик впливу на свідків, що було встановлено слідчим суддею, зберігається до моменту проведення судом їх безпосереднього допиту, оскільки суд не може брати до уваги показання учасників кримінального провадження, надані ними в ході досудового розслідування, а надає оцінку лише тим показанням, які надані під час судового розгляду. За таких обставин, вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх оцінки судом.

Що стосується ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то в супереч твердженням апелянта про відсутність обвинувального вироку, такий ризик визначається за ступенем імовірності, а не як наслідок дій.

У даному випадку, колегія суддів апеляційного суду погоджується, що дії підозрюваного можуть бути направлені на уникнення кримінальної відповідальності шляхом підроблення доказів, що і вказує на реальність цього ризику. Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя, встановлюючи наявність ризику, на даний час ОСОБА_6 є обвинуваченим у кримінальному провадження за ч.4 ст. 426 КК України, що є додатковим фактом доведення ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про зависокий та непомірний для ОСОБА_6 розмір застави, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як убачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд у повній мірі врахував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стани, та дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України.

Крім того, розмір застави, згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися.

Отже, при продовженні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням ч. 5 ст.182 КПК України, правильно залишений незмінним визначений раніше розмір застави, з чим погоджується і колегія суддів.

З іншого боку, при прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що клопотання слідчого про продовження тримання під вартою містить обставини, які об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11