Справа № 463/1978/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/356/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пустомити Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, і призначено йому покарання у виді одного року шість місяців обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до цього покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року, з урахуванням вимог п. 4 ч. 2 ст. 72 КК України, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання один рік шість місяців двадцять шість днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з вироком, 06.06.2023 вироком Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 грн. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.02.2024, вказане покарання замінено на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт. 21.03.2024 до Личаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області надійшло розпорядження про виконання вироку Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 та ухвали від 06.02.2024 про заміну покарання на громадські роботи строком 240 годин, яке прийнято до виконання. 31.12.2024 ОСОБА_7 прибув до уповноваженого органу з питань пробації, що за адресою: м.Львів, вул.Мартовича, 3, де його ознайомлено з правами та обов`язками для проходження громадських робіт в ЛКП «Господар». Цього ж дня, засудженому вручено направлення №5064/36/28/1-24 від 31.12.2024 для проходження громадських робіт в ЛКП «Господар». Відповідно до табелю виходу на роботу, виданого ЛКП «Господар» №76/вих від 31.01.2025 року ОСОБА_10 відпрацював 32 години громадських робіт з 01.01.2025 до 10.01.2025, однак у подальшому без поважних причин не являвся для відбування громадських робіт. В порушення умов відбування покарання ОСОБА_7 умисно, без поважних причин, маючи реальну можливість його відбути, всупереч інтересам правосуддя в частині забезпечення виконання покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, та попередженим про передбачену законодавством кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, в ЛКП «Господар» не з`явився, чим допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та порушив обов`язки, покладені на нього вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2023 та ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2024.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Не погоджуючись із цим вироком, прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до ч. 1 статей 71, 72 КК України, шляхом повного приєднання до нового покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року, яке було замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2024 року у вигляді 240 годин громадських робіт, остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 1 року 6 місяців 26 днів обмеження волі. Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржене рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання та звільнення його від відбування покарання. Зокрема, вказує, що ОСОБА_7 засуджено вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 гривень, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2024 року на покарання у 240 годин громадських робіт, з яких 208 не відбув. Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, вчинено ОСОБА_7 у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу 17 000 гривень, яке в подальшому замінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2024 року на покарання у 240 годин.

На думку прокурора, наведене свідчить, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком та в подальшому замінене, не досягло своєї мети. Крім цього, вказане покарання засуджений мав відбувати реально.

Втім, суд першої інстанції, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців 26 днів обмеження волі, звільнив останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Тим самим, місцевий суд звільнив засудженого, у тому числі, і від невідбутого покарання за попереднім вироком від 06 червня 2023 року (який в подальшому змінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2024 року), яке він мав відбувати реально. Відтак суд безпідставно застосував положення ст. 75 КК України до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Апелянт зазначає, що суд, призначаючи покарання за цим вироком, фактично змінив вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року. Вважає, що будь-яке реальне покарання є тяжчим від покарання, призначеного умовно, тому ОСОБА_7 не поніс справедливого покарання за кримінальне правопорушення, за яке його засуджено вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року (який в подальшому змінено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2024 року).

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав частково, просив призначити новий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 не заперечили проти скерування кримінального провадження на новий розгляд.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності оскарженого вироку з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів зважає на таке.

Згідно з вироком, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України до цього покарання повністю приєднав невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року, з врахуванням вимог п. 4 ч. 2 ст. 72 КК України, і остаточно призначив ОСОБА_7 покарання 1 рік 6 місяців 26 днів обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_7 суд звільнив.

В апеляційній скарзі прокурор просив призначити ОСОБА_7 вид та розмір покарання, аналогічний до призначеного судом, однак без застосування ст. 75 КК України.

Суд першої інстанції розгляд указаного кримінального провадження здійснив у спрощеному провадженні, тобто без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідає вимогам статей 381-382 КПК України.

Водночас, у суді апеляційної інстанції обвинувачений зазначив, що є інвалідом І групи по зору, зараз черговий раз проходить оцінювання повсякденного функціонування особи. На підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 надав медичні документи, зокрема консультаційний висновок спеціаліста ДНП «Львівський медичний університет імені Данила Галицького» від 12 січня 2026 року, згідно з яким у ОСОБА_7 діагностовано міопію високого ступеню (більше 25.0D) з дегенеративними змінами сітківки, збіжну косину очей, складний міопатичний астигматизм ст 3.25D при найбільшій міопії 27.0D лівого ока.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Так, санкцією ч. 2 ст. 389 КК України передбачено покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

Водночас, ч. 3 ст. 61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Втім, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі, про аналогічне покарання просить і прокурор у поданій апеляційній скарзі.

Таким чином, обвинуваченому призначено покарання, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, з огляду на стан здоров`я, не може бути до нього застосоване.

Надані ОСОБА_7 медичні документи не були предметом оцінки суду першої інстанції, що, на переконання колегії суддів, призвело до ухвалення вироку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст. ст. 412, 415 КПК України, оскільки допущені порушення в своїй сукупності є такими, що перешкоджають ухвалити кінцеве рішення судом апеляційної інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України у Личаківському районному суді м. Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4