Провадження № 1-кс/643/6529/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000065 від 10.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова засобами поштового зв`язку надійшло зазначене клопотання прокурора.

З клопотання та наданих до нього матеріалів слідує, що Слідчим відділом УСБУ в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000065 від 10.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , на теперішній час змінено назву на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , на теперішній час змінено назву на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 »), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_6 " (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) протягом 2022 2023 років уклали низку договорів про закупівлю для державних потреб товарів речової служби та відвантажило на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 та його підрозділів матеріальні ресурси (спальні мішки) на загальну суму понад 382 млн. грн. Вказані закупівлі здійснювались за рахунок коштів державного бюджету України.

Крім цього, згідно висновку Державного підприємства " ІНФОРМАЦІЯ_8 " №61064 від 11.04.2024 всі спальні мішки, передані ІНФОРМАЦІЯ_7 вказаними суб`єктами господарювання не відповідають технічним умовам (технічному опису №258 від 2018 року), затверджених ІНФОРМАЦІЯ_9 . Тобто фактично постачальниками (суб`єктами господарювання) на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 відвантажений неякісний (некондиційний) товар військового призначення, який не відповідає умовам договорів та технічним вимогам.

Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_5 , будучи фізичною особою-підприємцем та керівником ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", фактично виготовляла неякісні спальні мішки для ІНФОРМАЦІЯ_10 , в тому числі від імені ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (на теперішній час змінено назву на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (на теперішній час змінено назву на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 »), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_6 ".

13.11.2025 в період часу з 07 год. 00 хв. по 09 год. 39 хв. на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 10.11.2025 (справа 643/19771/25, н/п 1-кс/643/6378/25) проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон Iphone 16 pro, в корпусі сірого кольору;

- мобільний телефон Iphone 14 pro, в корпусі фіолетового кольору;

- предмети ззовні схожі на грошові кошти:

номіналом 50 Євро 82 купюри,

номіналом 1000 гривень 2000 купюр;

номіналом 500 гривень 900 купюр.

- ноутбук Macbook в корпусі сірого кольору, серійний номер J7KTYXRDFY.

Вилучене майно належить ОСОБА_5 .

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 13.11.2025 вказані предмети визнані речовим доказом.

Вилучене під час проведення вказаного обшуку майно містить інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, оскільки може мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

Разом з цим, вказане тимчасово вилучене майно може містити відомості про способи здійснення протиправної діяльності, а також інформацію про осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінальних правопорушень та яким в подальшому може бути повідомлено про підозру. Вказані предмети можуть бути в подальшому об`єктами слідчих дій, в тому числі експертних досліджень.

Сторона обвинувачення вважає, що зазначені предмети належать ОСОБА_5 , так як вилучені за місцем його проживання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, у вказаному кримінальному провадженні внесені відомості до ЄРДР за ч. 5 ст. 191 КК України, однак враховуючи те, що станом на теперішній час орган досудового розслідування володіє відомостями щодо можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення протиправних дій, внаслідок яких здійснювалось привласнення бюджетних грошових коштів, розмір матеріальної шкоди може бути в особливо великому розмірі, що у даному випадку є підставою кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої серед іншого передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

У ході слідства виявлено, що у ході вищевказаної злочинної діяльності ОСОБА_5 вчиняла кримінальні правопорушення з корисливих мотивів та отримував за їх вчинення грошові кошти, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування спеціальної конфіскації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, так як одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Речі та документи, вилучені за вище вказаними адресами являють собою матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть свідчити про причетність ряду осіб до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані речі та документи необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів та недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та забезпечення спеціальної конфіскації.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів які є речовими доказами.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання прокурора щодо арешту майна. Зазначив, що органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів вчинення кримінального правопорушення, які б свідчили про необхідність накладення арешту на вилучене майно ОСОБА_5 . Так, з матеріалів клопотання не встановлено, що ОСОБА_5 якимось чином причетна до обставин, які розслідуються органом досудового розслідування. Крім цього, представником надано податкову накладну за три квартали 2025 року щодо суми доходу за звітний період. Так, за вказаний період загальна сума доходу склала 3 799 160,00 грн, що свідчить про правомірність набуття нею коштів, які були вилучені під час обшуку.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані матеріали, встановив таке.

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000065 від 10.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.191 КК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Вивчаючи правову підставу для арешту майна слідчий суддя зауважує, що у даному випадку стороною обвинувачення доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, проведення обшуку та вилучення майна відповідало меті та обставинам події даного кримінального провадження, майно має статус тимчасово вилученого, визнано речовим доказом, а відповідна постанова не ставилась під сумнів заінтересованими особами.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя доходить переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення з таким майном слідчих дій.

Доводи представника власника майна під час розгляду цього клопотання не знайшли свого підтвердження, з підстав зазначених вище.

Щодо заперечень про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя зазначає, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретну особу було повідомлено про підозру. Адже, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про доцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Натомість, вказане рішення не перешкоджає власнику майна в подальшому, в разі недотримання розумних строків проведення розслідування, порушувати перед органами досудового слідства, слідчим суддею, клопотання про скасування арешту.

Крім цього, надана представником власника майна податкова декларація лише свідчить про загальну суму доходу за звітний період. Проте, у вказаній декларації не відображено суму грошових коштів, які ОСОБА_5 використала для здійснення своєї господарської діяльності у звітний період, адже вказана декларація подана як суб`єктом господарювання.

Відтак, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативні наслідки арешту майна, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст. 173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, вважає необхідним зобов`язати слідчого, прокурора передати на відповідальне зберігання особі, у якої було вилучено або власнику майна мобільні телефони та ноутбук, після проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронних носіях експертами в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних пристроях, для залучення до матеріалів кримінального провадження до 20.12.2025 включно, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Таким чином, слідчий суддя покладає на слідчого та прокурора обов`язок з 21.12.2025 повернути вказане майно його власнику, та у відповідності до цього визначити місце зберігання вказаного майна.

Щодо накладення арешту на вилучене майно з метою спеціальної конфіскації, слідчий суддя доходить висновку про необхідність відмови у цій частині клопотання, оскільки ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не набула жодного процесуального статусу, а прокурором не наведено обґрунтованих підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 131 132, 170 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

Накласти шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування арешт, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000065 від 10.01.2024, на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Iphone 16 pro, в корпусі сірого кольору;

- мобільний телефон Iphone 14 pro, в корпусі фіолетового кольору;

- предмети ззовні схожі на грошові кошти:

номіналом 50 Євро 82 купюри,

номіналом 1000 гривень 2000 купюр;

номіналом 500 гривень 900 купюр.

- ноутбук Macbook в корпусі сірого кольору, серійний номер J7KTYXRDFY.

Місцем зберігання мобільних телефонів Iphone 16 pro, в корпусі сірого кольору, Iphone 14 pro, в корпусі фіолетового кольору та ноутбуку Macbook в корпусі сірого кольору, серійний номер J7KTYXRDFY, визначити СВ УСБУ в Харківській області до 20.12.2025 включно, протягом якого надати стороні обвинувачення строк для проведення відповідних експертиз, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних носіях, для залучення до матеріалів кримінального провадження, а також провести необхідні інші слідчі дії, а з 21.12.2025 зобов`язати слідчого та прокурора передати на відповідальне зберігання вказане майно особі у якої таке майно було вилучене або власнику цього майна, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_6