Справа № 729/853/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/528/25
Категорія - ч. 2 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження № 0001017 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року

щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2024 року визначено виконувати самостійно.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 6040 грн 96 коп. за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_9 16.10.2022 близько 16 години 45 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Шевченка с. Нова Басань Ніжинського району в напрямку с. Новий Биків, на заокругленні дороги, поблизу будинку № 34, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, виїхав на тротуар розташований праворуч від проїзної частини, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , що рухався по тротуару, керуючи велосипедом, у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: множинні переломи кісток обличчя; множинні забійні рани на голові; закрита травма грудної клітки - забої легень; множинні переломи кісток тазу; закрита травма живота - розрив заочеревинного простору, печінки, які зумовлені комплексом однієї травми в умовах дорожньо-транспортної пригоди та в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 , порушив вимоги п. 2.9 (а) (водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), п.12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п. 11.13 (Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), що є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 на виконання цього вироку. Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2024 виконувати самостійно. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом не враховані вимоги роз`яснень Пленуму ВСУ «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 та сталої практики ВС щодо обов`язковості судами зазначати у мотивувальній частині вироку які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині посилатися на ч. 1 ст. 69 КК України, що судом не було дотримано. Відповідно до обвинувального акта, під час досудового розслідування обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_9 , встановлено не було, оскільки після ДТП він покинув місце злочину та був виявлений працівниками поліції по дорозі до м. Києва, вину не визнавав, таким чином не сприяв у розкритті кримінального правопорушення. Однак суд, розглянувши справу у порядку ст. 349 КК України, послався на пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, що вважає, призвело до порушення застосування положень ст. 69 КК України. Зазначає, що систематична протиправна поведінка ОСОБА_9 , який після вчинення цього злочину, тричі притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ст. 124 КУпАП, а також скоїв злочин 21.11.2024, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, що явно свідчить про його негативну характеристику, відсутність висновків щодо поведінки та продовження порушувати ПДР, що спричинили як тяжкі наслідки (у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому у цьому кримінальному провадженні, так і малолітньому потерпілому у кримінальному провадженні (за вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України), так і менш тяжкі (пошкодження чужого майна у адмінпровадженні), що переважує над його позитивними характеристиками та створює хибне враження у суспільстві про можливість уникнення пропорційного скоєному злочину покарання. Також вказує, що безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху і експлуатацію транспортного засобу, однак додатковим виступають відносини життя та здоров`я особи, тому вважає, що спричинена шкода потерпілому ОСОБА_7 є лише проявом посягання на основний об`єкт безпеку руху транспортного засобу, у зв`язку з чим вважає позицію потерпілого щодо можливості не призначати реальної міри покарання та без додаткового покарання, є лише його приватною думкою, що не може стати вирішальною. При цьому враховуючи, що попередній вирок у цьому кримінальному провадженні, який був скасований з призначенням нового розгляду, був скасований не за апеляційною скаргою сторони обвинувачення через м`якість, тому просить призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які не погодились з поданою апеляційною скаргою та заперечували проти її задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим; потерпілого та його представника, які також заперечили проти апеляційної скарги, повідомивши, що потерпілий з обвинувачним помирилися, претензій до останнього він не має, шкода йому повністю відшкодована; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними у судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченої у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними у матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, ці вимоги закону судом не в повній мірі дотримані.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, його характер, який є злочином вчиненим з необережності, суспільну небезпеку скоєного та відношення обвинуваченого, врахував дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його матеріальне становище, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючих, якими визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданих збитків, дійшовши висновку, що такі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого та дають суду підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про безпідставне визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Так, щире каяття характерне тим, що воно ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 не оспорюючи час, місце, спосіб, розмір завданої потерпілому шкоди, вину визнав повністю, відшкодував завдану шкоду, на що вказує сам потерпілий у поданій апеляційному суду заяві, зазначаючи, що обвинувачений попросив у нього вибачення, цікавився станом здоров`я та одразу приймав участь у фінансуванні лікування, внаслідок чого він вважає, що покарання без реального відбування є достатнім для його виправлення.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності визнання таких обставин пом`якшуючими, неспроможні.

Разом з тим, апеляційні доводи щодо призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає слушними та приходить переконання, що висновки суду про можливість призначення покарання без ізоляції від суспільства та перехід до іншого, більш м`якого виду покарання, зокрема штрафу, при застосуванні ст. 69 КК України, є необґрунтованими.

Обираючи ОСОБА_9 більш м`який вид покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, і наслідки завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

За таких обставин вирок у частині призначення ОСОБА_9 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції у цій частині скасувати і ухвалити новий на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного зі співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.

Колегія суддів бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував потерпілому завдану шкоду.

До обставин, які пом`якшують його покарання колегія суддів відносить щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують його покарання не встановлено.

Колегією суддів приймається до уваги досудова доповідь щодо обвинуваченого з інформацією про його соціально-психологічну характеристику та оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як середній, що у сукупності із установленими в ході розгляду справи даними про поведінку обвинуваченого, який після вчинення вказаного кримінального правопорушення, тричі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, у тому числі скоєння ДТП, а також до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, що вочевидь спростовує висновки суду І інстанції щодо належної критики обвинуваченим своїх дій та вказує на досить високу його суспільну небезпечність, оскільки безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху і експлуатацію транспортних засобів.

Колегія суддів звертає увагу на позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворості покарання, між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду та враховується у сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди, колегія суддів приходить переконання про можливість призначення основного покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 п. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_9 у частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту затримання на виконання цього вироку.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2024 виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4