У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 206/4246/24

провадження № 51-4511ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року і

ВСТАНОВИВ:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційні скарги сторони захисту - без задоволення.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, засуджений звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК було залишено без руху і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання, а також роз`яснено засудженому право на правничу допомогу.

У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернувся до Суду, однак недоліки, зазначені в ухвалі касаційного суду, не усунув.

Так, в ухвалі від 15 січня 2026 року касаційний суд вказав, що всупереч п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК засуджений у касаційній скарзі не наводить конкретних порушень вимог КПК з боку судів попередніх інстанцій, та не вказує в чому саме полягає недотримання процедури судового розгляду, а також який саме суд, на думку засудженого, допустив такі порушення.

У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_4 зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, а також не допитано свідків сторони захисту. Однак засуджений не вказує в чому саме полягало порушення права на захист та не конкретизує свідків, які не були допитані місцевим судом. Вказівка засудженого на те, що ці свідки зазначені в матеріалах справи не може вважатись належним усуненням недоліків.

Крім того, у доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_4 голослівно зазначає, що інкримінована йому ч. 1 ст. 286-1 КК не підтвердилася та не конкретизує такі свої твердження ні з позиції закону України про кримінальну відповідальність, ні з позиції кримінального процесуального закону.

Таким чином, засуджений не надіслав касаційної скарги із усуненням недоліків із зазначенням обґрунтування незаконності та необґрунтованості судових рішень.

Водночас, при повторному зверненні ОСОБА_4 так і не було сформульовано вимог до касаційного суду, які узгоджуються із повноваженнями цього суду відповідно до ст. 436 КПК, оскільки він не конкретизує, яке судове рішення просить змінити.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самарського районного суду м. Дніпра від 30 квітня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року, а також додані до неї матеріали, повернути особі, яка її подала.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3