Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

18 грудня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/25674/25

Провадження № 11-сс/4815/355/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002179 від 04.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2025 року задоволено клопотання слідчого Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів до 02 лютого 2026 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.. В разі внесення застави покладено на підозрювану обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05 грудня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. У разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу застосувати до неї менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю. Визначити розмір застави, співмірний фінансовим спроможностям підозрюваної.

Вказує, що прокурор в судовому засіданні не навів жодних обставин, які б свідчили про те, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування або суду чи буде перешкоджати встановленню істини по справі. При цьому ОСОБА_6 вказала, що не ухилялася і не ухилятиметься від слідства і суду та не перешкоджатиме розслідуванню кримінального провадження, що також підтверджується її поведінкою та відомостями про її особу. Наголошує, що слідчим суддею при прийнятті рішення не враховано характеризуючі обставини, а саме те, що підозрювана має неповнолітню дитину, хворіє на гепатит С, співпрацює зі слідством, надає викривальні покази, що свідчить про можливість застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу. Також зауважує, що судом в порушення вимог законодавства, визначено розмір застави, який є непомірним для підозрюваної.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваної та її захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що вона, порушуючи порядок, встановлений ст.ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 13.11.2025 року приблизно о 12 год. 40 хв., перебуваючи поблизу Рівненського ліцею №12, що за адресою: м. Рівне, вул. Грушевського, буд.81 в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_9 за 400 гривень, в паперовому згортку кристалічну речовину білого кольору, яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-25/17226-НЗПРАП від 24.11.2025 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою 0,050 г., обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 порушуючи порядок, встановлений ст.ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку 04.12.2025 рокуприблизно о 12 год. 50 хв., перебуваючи в під`їзді №1 будинку №23 по вул. Замковій в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_9 за 400 гривень в одному прозорому полімерному зіп-пакеті кристалічну речовину, білого кольору, яка ззовні схожа на особливо небезпечну психотропну речовину «PVP».

05.12.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом за результатами проведення НСРД, показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколами огляду покупців, протоколами огляду (помітки) грошей, висновком експерта таіншими матеріалами провадження.

Також, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їх злочину останній загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеними є ризики незаконного впливу на свідків шляхом погроз, вмовляння чи переконання іншим чином з метою зміни показань у справі, можливість знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: на даному етапі досудового розслідування не встановлено ряд обставин, зокрема походження особливо небезпечної психотропної речовини, можливих співучасників вчинення злочинів та не відшукано ряд речових доказів, які мають суттєве значення у кримінальному провадженні, які фактично можуть бути відомі лише ОСОБА_6 , а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а саме перешкоджати шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора, суду, що в подальшому може позбавити можливості забезпечити досудове розслідування та судове провадження у розумні строки.

Крім того, в разі обрання підозрюваній запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, реальним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочин, в якому остання наразі підозрюється, оскільки згідно з матеріалами справи, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована, не має постійних доходів, що дає підстави вважати, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для неї. При цьому також встановлено, що вона раніше судима за злочин в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, зокрема вироком Рівненського міського суду від 05.09.2025 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі і на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування вказаного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, однак маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків не зробила, на шлях виправлення та перевиховання не стала та знову підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення, що вказує на те, що ОСОБА_6 систематично займається протиправною діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Доводи підозрюваної та її захисника щодо міцних соціальних зв`язків, а саме те, що вона має неповнолітню дитину, хворіє, співпрацює зі слідством беруться до уваги колегією суддів, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Разом з тим, в ході розгляду клопотання слідчого встановлено, що підозрювана позбавлена батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, а доказів, які б свідчили про неможливість її перебування під вартою у зв`язку з захворюванням колегії суддів надано не було.

Всі інші доводи захисника спростовуються наведеним вище, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, дані, які характеризують особу підозрюваної, характер інкримінованого правопорушення, а також належним чином мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позаяк перебування підозрюваної на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

Разом з тим, при постановленні ухвали слідчий суддя, з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України, визначив підозрюваній альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину та наявних ризиків, який достатньою мірою гарантував би виконання останньою покладених на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2025 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002179 від 04.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3