Провадження №1-кс/333/3912/25
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 адвокатки ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2025 захисниця ОСОБА_5 , якай діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України, в якому адвокатка прохає скасувати арешт з грошових кошти та документи на ім`я ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.11.2025 у справі №333/3528/25.

В обґрунтування необхідності скасування арешту адвокатокою зазначається, що на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду від 30 жовтня 2025 року, у період часу з 18:22 год. 05.11.2025 до 05:12 год. 06.11.2025, було проведено обшук за місцем проживання фігуранта кримінального провадження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ., в ході якого було, серед іншого виявлено та вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 ; посвідчення волонтера №009 на ім`я ОСОБА_7 ; грошові кошти номіналом «100» (сто) доларів США у кількості 100 (сто) штук, які знаходились разом з зазначеними документами в сейфі кімнати, яку винаймає ОСОБА_8 .

11 листопада 2025 року ухвалою слідчою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя (справа №333/10359/25, провадження №1-кс/333/3528/25). було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт: на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , серії НОМЕР_3 ; посвідчення волонтера №009 на ім`я ОСОБА_7 ; грошові кошти номіналом «100» (сто) доларів США у кількості 100 (сто) штук,.

При цьому, слідчим суддею у резолютивній частині ухвали про накладення арешту зазначено. 06.11.2025 постановою слідчого вказані предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Зазначений арешт на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 ; посвідчення волонтера №009 на ім`я ОСОБА_7 ; грошові кошти номіналом «100» (сто) доларів США у кількості 100 (сто) штук, було накладено необґрунтовано, та вони не є речовими доказами у розумінні ст. 98 КПК України, з огляду на наступне.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винаймає одну кімнату в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 в своєї знайомої ОСОБА_9 , яка є донькою власника вказаної квартири ОСОБА_10 . Інші дві кімнати винаймає ОСОБА_6 , як відомо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 працює в національній поліції, більше про його діяльність ОСОБА_11 нічого не відомо. Сам ОСОБА_4 неофіційно займається ремонтами в квартирах, так як в м. Запоріжжя мало замовлень на ремонти квартир ОСОБА_11 вимушених часто знаходити замовлення в інших містах країни. Так з 04.11.2025 року і по 20.11.2025 року ОСОБА_4 знаходився в м. Полтава і виконував замовлення з ремонту квартири, увесь цей час, а саме з 04.11.2025 року і по 20.11.2025 року ОСОБА_4 проживав в м. Полтава. 21.11.2025 року ОСОБА_4 повернувся в місто Запоріжжя на адресу свого мешкання, а саме в квартиру АДРЕСА_2 , де виявив, що в кімнаті його мешкання зламаний сейф з якого зникли його документи а саме: новий та старий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а також грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. В цей час ОСОБА_6 в квартирі не було його телефон був вимкнений. ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_9 , яка знаходиться за кордоном, і запитав у неї чи знає вона, що трапилось в квартирі і де знаходиться другий мешканець, який винаймає дві кімнати - ОСОБА_12 . ОСОБА_13 , відповіла ОСОБА_11 , що всіх подій вона не знає , але знає тільки те, що в вказаній квартирі відбувся обшук, а ОСОБА_14 наразі знаходиться в лікарні. Через день з`явився ОСОБА_14 , який повідомив ОСОБА_11 , що в квартирі де вони мешкають Державним бюро розслідувань, був проведений обшук і вилучені всі кошти , комп`ютерна техніка та мобільні телефони. Також ОСОБА_14 сказав ОСОБА_11 , що він повідомив працівників ДБР проте, що в великій кімнаті квартири де проводився обшук мешкає інша людина - ОСОБА_15 , яка не має відношення до його роботи та його справа, і сейф який стоїть в кімнаті належить ОСОБА_16 , але працівники ДБР його слухати не стали і вилучили документи і грошові кошти з сейфа ОСОБА_11 .

Щодо грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, які були вилучені під час обшуку з 18:22 год. 05.11.2025 до 05:12 год. 06.11.2025, за місцем проживання фігуранта кримінального провадження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

До кримінального провадження де є фігурантом ОСОБА_6 , ОСОБА_4 не має жодного відношення. Ці грошові кошти є особистими коштами

ОСОБА_4 батько ОСОБА_17 є громадянином Німеччини, мас офіційну роботу (що підтверджується копією паспорта громадянина Німеччини на ім`я ОСОБА_18 та копією довідки про заробітну платню (дохід) ОСОБА_18 ) і на протязі останнього року кожною місяця висилає своєму сину ОСОБА_19 грошові кошти в сумі 1000 (однієї тисячі) доларів США, які ОСОБА_11 відкладає для купівлі власного житла. На момент обшуку саме ці кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів CША, разом з паспортом громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 ; паспортом громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 ; посвідчення волонтера № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 ; були виявлені в сейфі кімнати, яку винаймає ОСОБА_4 та не мають до кримінального провадження жодного відношення.

Захисниця ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та надав пояснення з приводу того, що грошові кошти на які накладено арешт підпадають під критерій речових доказів, і на теперішній час ОСОБА_4 не пред`явлено обвинувачення, однак триває перевірка, тому на теперішній час передчасно знімати арешт з грошових коштів та документів, які посвідчують особу ОСОБА_4 .

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків

Із наданих до суду матеріалів та пояснень учасників вбачається, що з 27.03.2025 в провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя 11.11.2025 у справі №333/10359/25 накладено арешт на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 ; посвідчення волонтера №009 на ім`я ОСОБА_7 ; грошові кошти номіналом «100» (сто) доларів США у кількості 100 (сто) штук.

Із оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що арешт на грошові кошти, накладався з метою збереження речових доказів, а також з метою подальшої конфіскації.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Згідно з матеріалами кримінального провадження на теперішній час підозра нікому не повідомлена.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу ч. 2 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вирішуючи питання обмеження права власності особи на матеріальні об`єкти, які відповідають критеріям, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, та були вилучені під час проведення обшуку, слід керуватись відповідними нормами Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку - положеннями ст. ст. 170 - 174 КПК України.

Судом встановлено, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002127 від 27.03.2025, є з незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

На теперішній час ОСОБА_4 не пред`явлено підозру, а пред`явлено підозру чотирьом іншим фігурантам кримінального провадження: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ..

З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що грошові кошти, на які накладено арешт слідчим суддею на теперішній час не підпадають під критерії речових доказів та не являються предметом злочину, вони не набуті кримінально-протиправним шляхом, не підлягають майбутній конфіскації чи спеціальній конфіскації, оскільки ОСОБА_4 не пред`явлено підозру, тому, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин, оскільки застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту грошових коштів не забезпечує досягнення мети у тому провадженні в якому він був застосований та в якому на теперішній час перебувають матеріали накладення арешту, а сам арешт порушує право законного власника майна на вільне володіння, користування та розпорядження ним, на переконання слідчого судді такий арешт підлягає скасуванню.

Згідно вимог статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Стосовно зняття арешту з паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 ; паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 ; посвідчення волонтера № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає дане клопотання є не вмотивованим та передчасним.

Підсумовуючи наведене та виходячи із фактичних даних, наявних у матеріалах клопотання, враховуючи досягнення дієвості в яких і могло б здійснюватися за рахунок арешту відповідного майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвокатки ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.167, 170-175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвокатки ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002127, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 408 КК України задовольнити частково.

Скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2025 у справі №333/3528/25, яке було вилучено 06.11.2025 при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме грошові кошти номіналом «100» (сто) доларів США у кількості 100 (сто) штук та повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1