справа № 492/1463/24
провадження № 1-кп/492/108/25
ВИРОК

Іменем України

5 листопада 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000076, внесеному 02 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліски Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, -

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

19.01.2024 громадянин України ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з проведенням призиву громадян за мобілізацією у відповідності до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, при ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшов військово-лікарську комісію, за результатами якої визнаний за станом здоров`я придатним до військової служби.

26.01.2024 приблизно о 09 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , від співробітника ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав повістку про необхідність явки 30.01.2024 о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

На підставі поіменного списку від 30.01.2024 № 181 у відповідності до рішення військово-лікарської комісії ОСОБА_5 зараховано для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

30.01.2024 о 09:00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом спрямованим на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, з мотивів уникнення негативних наслідків проходження військової служби для себе, посилаючись на свої існуючі релігійні переконання та статус послідовника Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, маючи можливість виконати покладені на нього законодавством обов`язки, без поважних причин, не маючи законних підстав для отримання відстрочки від призову за мобілізацією, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або звільнення від мобілізації, а також її заміни на альтернативну (невійськову) службу, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, не прибувши у встановлений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 за вищезазначеною адресою.

У подальшому ОСОБА_5 не повідомив вищезазначений відділ РТЦК та СП про причини своєї неявки, порушивши таким чином вимоги Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 65 Конституції України.

Далі, 18.09.2024 приблизно о 13:20 годині, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не представилося можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні відділення поліції № 1 Болградського районного відділу поліції Головного управління поліції в Одеській області за адресою: вул. Соборна, 27, м. Арциз Болградського району Одеської області, від співробітника ІНФОРМАЦІЯ_4 вдруге отримав повістку про необхідність явки 19.09.2024 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

На підставі поіменного списку від 19.10.2024 у відповідності до рішення військово-лікарської комісії ОСОБА_5 вдруге зараховано для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, 19.09.2024 о 09:00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи раніше зазначений заздалегідь сформований єдиний намір та прямий умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, з мотивів уникнення негативних наслідків проходження військової служби для себе, посилаючись на свої існуючі релігійні переконання та статус неохрещеного вісника Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, маючи можливість виконати покладені на нього законодавством обов`язки, без поважних причин, не маючи законних підстав для отримання відстрочки від призову за мобілізацією, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або звільнення від мобілізації, а також її заміни на альтернативну (невійськову) службу, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, не прибувши у встановлений день та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 за вищезазначеною адресою.

Після цього ОСОБА_5 не повідомив вищезазначений відділ РТЦК та СП про причини своєї неявки, порушивши таким чином вимоги Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 65 Конституції України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, за правовою кваліфікацією: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованому йому правопорушенні не визнав, пояснив суду, що він з 1998 р. по 2000 р. перебував на строковій службі, маючи звання сержант, був механізатором-водієм та грав у військовому оркестрі на духовному інструменті. З 2021 року вивчає Біблію, з серпня 2024 року є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Завдяки вірі, він змінив свій спосіб життя, перестав вживати алкогольні напої, покинув палити, офіційно одружився. Після отримання ним повісток, він завжди з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 та приблизно тричі повідомив, що готовий проходити альтернативну службу, оскілки за віросповіданням не може проходити військову службу, надавши відповідні заяви, однак, альтернативну службу йому не пропонували та надали відповідь, що альтернативна служба можлива лише не у військовий час. Військова служба для нього повністю не прийнятна, оскільки в ОСОБА_6 вказано: «він розсудить численні народи і розв`яже проблеми, що торкаються могутніх далеких народів. Вони перекують мечі на лемеші, а списи на серпи. Не підійме меча народ на народ, і більше не будуть учитися воювати». Це означає. Що Бог чекає, що люди будуть миролюбні. Тому для нього не прийнятний військовий статус в цілому, тому він не ухилявся, але бажав замінити військову службу на альтернативну, щоб допомагати державі в цивільний спосіб.

Суд зазначає, що незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим, факт умисного ухилення ним від призову на військову службу під час мобілізації підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він працює заступником начальника першого відділу-начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначив, що ОСОБА_5 військовозобов`язаний який пройшов військово-лікарську комісію та визнаний придатним до військової служби, але у нього захворів батько та йому було надано пів року щоб він вирішив питання стосовно допомоги батьку, через вказаний час його було викликано до ІНФОРМАЦІЯ_5 , але він не з`явився. Влітку 2023 року його знов було перевірено та встановлено, що ОСОБА_5 проходив військову службу та пройшовши військово-лікарську комісію визнаний придатним до військової служби, у зв`язку з чим йому було надано повістку, щоб він на початку 2024 року знов пройшов військово-лікарську комісію, був попереджений про кримінальну відповідальність, але він не з`явився. Проте, ОСОБА_5 написав заяву на альтернативну службу, у зв`язку з чим йому було надано відповідь, що підстави для відстрочки відсутні та альтернативна служба не передбачена при воєнному стані. Після чого, матеріали відносно нього були направлені до поліції. Другий раз йому повістка вручалася у вересні 2024 року у приміщенні поліції, але він не з`явився за повісткою.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 пройшов військово-лікарську комісію і отримав бойову повістку приблизно на початку 2024 року, однак відмовився з`являтись за повісткою, посилаючись на своє віросповідання, оскільки він Свідок Єгови та надав документи на підтвердження своїх слів. Згодом, ОСОБА_5 доставили до відділу поліції та в присутності працівників поліції співробітники ІНФОРМАЦІЯ_5 виписали ще одну повістку, однак він не прибув за вказаною повісткою у визначений день.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що після початку війни поліція проводить профілактичні заходи разом з РТЦК та СП, коли ОСОБА_5 на виклик з`явився до відділення поліції, він повідомив про це співробітників ІНФОРМАЦІЯ_5 які в його присутності вручили ОСОБА_5 повістку.

Від допиту інших свідків сторони обвинувачення, прокурор відмовився.

Свідок сторони захисту ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він священнослужитель релігійної громади Свідків Єгова в м. Арциз, знайомий з ОСОБА_5 з літка 2023 року та йому відомо, що обвинувачений віруюча людина, який вивчав Біблію з 2021 року, ОСОБА_5 приймає активну участь на зібраннях свідків ОСОБА_11 , де вони вивчають ОСОБА_12 . Після того як обвинувачений почав вивчати ОСОБА_12 , він змінився на краще, перестав зловживати алкогольними напоями, покинув палити та офіційно зареєстрував шлюб. За вірою, ОСОБА_13 не можуть брати до рук зброю, але вони допомагали людям переселенцям, оскільки ОСОБА_13 можуть допомагати лише в цивільних закладах, не будучи при цьому військовими, оскільки для них військова служба не прийнятна. ОСОБА_5 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_6 що він не може приймати участь у військовій службі через віросповідання та написав заяву про заміну військової служби на альтернативну.

Свідок сторони захисту ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, він священнослужитель релігійної громади Свідків Єгова в м. Арциз, знайомий з ОСОБА_5 з середини 2023 року та йому відомо, що обвинувачений віруюча людина, який регулярно вивчав Біблію з 2021 року, ОСОБА_5 приймає активну участь на зібраннях свідків ОСОБА_11 , на яких вони вивчають Біблію. ОСОБА_5 приймає участь в богослужіннях двічі на тиждень та регулярно приходить на зустрічі на яких проповідують благу вість. Після того як обвинувачений почав вивчати ОСОБА_12 , він змінився на краще, перестав зловживати алкогольними напоями, покинув палити та офіційно зареєстрував шлюб. Для того, щоб стати ОСОБА_15 потрібно значний час вивчати ОСОБА_12 , багато хто ходить на заходи, але не кожний може стати ОСОБА_15 , оскільки ОСОБА_5 більше трьох років вивчав Біблію, змінив своє життя тому став охрещеним ОСОБА_15 . Вказане рішення приймалось на зборах свяченослужителів. ОСОБА_5 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_6 що він не може приймати участь у військовій службі через віросповідання та написав заяву про заміну військової служби на альтернативну. За вірою, ОСОБА_13 не можуть брати до рук зброю. Як зазначено в ОСОБА_6 : «він розсудить численні народи і розв`яже проблеми, що торкаються могутніх далеких народів. Вони перекують мечі на лемеші, а списи на серпи. Не підійме меча народ на народ, і більше не будуть учитися воювати».

Вина обвинуваченого також, підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- повідомленням про кримінальне правопорушення № 192/1 від 01.02.2024 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-попередженням про адміністративну та кримінальну відповідальність ОСОБА_5 від 01.06.2023 р.;

-попередженням про адміністративну та кримінальну відповідальність ОСОБА_5 від 26.01.2024 р.;

-довідкою пр. № 2 від 15.01.2024 р. військово-лікарської комісії, з якої вбачається, що ОСОБА_5 придатний до військової служби;

-карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_5 від 19.01.2024 р. з якої вбачається, що останній придатний до військової служби;

-поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані під час мобілізації до НОМЕР_1 ;

-розпискою про отримання повістки 26.01.2024 р. ОСОБА_5 , про що свідчить його особистий підпис, з фото обвинуваченого з повісткою;

- відповіддю на звернення № 159/1 від 25.01.2024 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до якої щодо заміни військової служби на альтернативну ОСОБА_5 , як послідовника релігійної організації Свідків Єгови від призову під час мобілізації в межах норм діючого законодавства України не може бути задоволено, оскільки згідно вимог діючого законодавства України альтернативна (невійськова) служба з приводу суперечності їхнім релігійним переконанням, застосовується до громадян України під час проходження строкової служби, а не під час мобілізації;

- протоколом огляду предмету від 23.02.2024 р., відповідно до якого було здійснено огляд матеріалів наданих ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно ОСОБА_5 ;

- повідомленням про кримінальне правопорушення № 1276/1019 від 20.09.2024 р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- повісткою ОСОБА_5 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 для відправки до військової частини НОМЕР_1 на 11.09.2024р.;

- актом про відмову від отримання повістки від 10.09.2024 р., згідно якої ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки та заявив, що відмовляється від призову, мотивуючи це релігійними переконаннями;

-розпискою про отримання повістки 18.09.2024 р. ОСОБА_5 , про що свідчить його особистий підпис;

-поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані під час мобілізації до НОМЕР_1 ;

- протоколом огляду предмету від 25.09.2024 р., відповідно до якого було здійснено огляд матеріалів наданих ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно ОСОБА_5 ;

- відповіддю на звернення № 04-3776 від 17.09.2024 р. Болградської районної військової адміністрації Одеської області, відповідно до якої щодо заміни військової служби на альтернативну ОСОБА_5 , як послідовника релігійної організації Свідків Єгови від призову під час мобілізації, зазначено, що альтернативна (невійськова) служба запроваджується виключно замість проходження строкової військової служби;

- довідкою КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради № 01-10/225 від 27.02.2024 р., згідно якої ОСОБА_5 на стаціонарно лікування у 2022 р., 2023 р. та по теперішній час не знаходився, за медичною допомого не звертався;

- довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької міської ради» № 01-10/238 від 03.10.2024 р., згідно якої ОСОБА_5 з лікарем загальної практики сімейної медицини Арцизького центру ПМСД уклав декларацію. За період з 2022 року по теперішній час за медичною консультацією та допомогою звертався: 18.12.2023 р. - планова вакцинація; 18.01.2024 р. - звернення зі скаргами на біль у спині. Діагноз: Остеохондроз хребта у дорослих , попереково - крижовий відділ. Призначено лікування та направлено на часткове медичне обстеження. На диспансерному обліку у лікарів ЗПСМ Арцизького центру ПМСД з Діагнозом: Остеохондроз хребта;

- довідкою Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» Центр Свідків Єгови від 12.03.2024 року за № 4985, згідно якої ОСОБА_5 не є Свідком Єгови. При цьому з червня 2021 року ОСОБА_5 вивчав Біблію з одним із Свідків Єгови, та з серпня 2021 року регулярно відвідує християнські зібрання місцевої релігійної громади Свідків Єгови;

- довідкою Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» Центр Свідків Єгови від 19.09.2024 року за № 15873, згідно якої ОСОБА_5 з 09 серпня 2024 року є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні;

- згідно військово-облікових даних, ОСОБА_5 був призваний на строкову військову службу 02.12.1998 р., та 01.03.2000 р. укладено контракт на проходження військової служби на три роки, 22.02.2005 р. звільнено з військової служби в запас, у зв`язку з скороченням штатів, у зв`язку з реформуванням Збройних сил України, спеціальність ВОС 121, найменування посади і військово-облікової спеціальності, командир бойової машини-командир відділення, бойових машин піхоти.

Вищевказані докази в їх сукупності, є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, всебічно дослідивши письмові докази та всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Аргументи ОСОБА_5 з приводу того, що він не міг проходити військову службу у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Так, стаття 336 КК України (у редакції Закону №1357-ІХ від 30.03.2021) передбачає ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройні Сили України, інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ (інших формувань). Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до лав ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ та інших формувань на рівні забезпечення національної безпеки країни і її населення.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація - це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а Збройних Сил чи інших військових формувань - на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на країну чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до Збройних Сил з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети - уникнути самого призову за мобілізацією.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судом встановлено, що поведінка останнього беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову, враховуючи таке.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжений Указами Президента України і діє до теперішнього часу.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про проведення загальної мобілізації.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Частиною 4 статті 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положеннями частини 3 статті 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби, якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.

Статтями 1, 4 вказаного Закону передбачено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлені такі види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.

Вказаний Закон встановлює, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби.

Окрім цього, згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян, зазначених у статті 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», віком 18-25 років.

Отже, ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним та придатним до військової служби, призивався не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, оскільки в Україні з 24.02.2024 оголошено воєнний стан та загальна мобілізація.

Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає.

Суд зазначає, що частинами 1, 2 статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (надалі - Пакт) кожній людині гарантовано право на свободу думки, совісті і релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Ніхто не повинен зазнавати примусу, що принижує його свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір.

Відступ від положень цієї статті згідно з частинами 1, 2 статті 4 Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Статтею 9 Європейської конвенції з прав людини передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до частини 2 зазначеної вище статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, всупереч доводам сторони захисту, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним, а може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише у тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених вище законних цілей.

Ні стаття 18 Пакту, ні стаття 9 Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Беручи до уваги наведене, суд встановив, що ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації, отримавши особисто повістку, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 для відправки до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, чим ухилився від призову за мобілізацією.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, що ОСОБА_5 є одним із Свідків Єгови, має сталі релігійні переконання, несумісні із проходженням військової служби слід зазначити наступне. Щирість ОСОБА_5 стосовно його віросповідання суд не ставиться під сумнів.

Відповідно до довідок Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» Центр Свідків Єгови від 12.03.2024 року за № 4985, та від 19.09.2024 року за № 15873, ОСОБА_5 з червня 2021 року вивчав Біблію, та з серпня 2021 року регулярно відвідує християнські зібрання місцевої релігійної громади Свідків Єгови та з 09 серпня 2024 року є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_5 та Болградської районної військової адміністрації Одеської області з заявою про направлення його на виконання цивільної невійськової роботи.

Відповідно до відповідей ІНФОРМАЦІЯ_5 та Болградської районної військової адміністрації Одеської області, ОСОБА_5 було відмовлено у проханні направити його на виконання цивільної невійськової роботи. Підставою для відмови ОСОБА_5 стало те, що на теперішній час здійснюються саме мобілізаційні заходи з призову військовозобов`язаних, а не призов на строкову військову службу, тому підстав для направлення ОСОБА_5 для виконання цивільної невійськової роботи у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу», на теперішній час не вбачається.

Таким чином, рішення про заміну ОСОБА_5 військової служби на альтернативну - не приймалися.

Як вказувалося вище, можливості заміни військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу», Конституція України та інші Закони України не передбачають.

ОСОБА_5 є громадянином України, постійно мешкає в Україні, користується всіма благами нашої держави, а тому під час збройної агресії російської федерації його конституційним обов`язком є захист Вітчизни, її незалежності й територіальної цілісності. Ухилення ОСОБА_5 від його виконання завдає ще більшої шкоди інтересам суспільства та сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації лише на підставі своїх релігійних переконань.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни.

Тому ніхто з громадян України не повинен залишатися пасивним перед фактом таких злочинів.

У той же час, така свідома протиправна поведінка ОСОБА_5 , як громадянина України, підриває конституційні принципи нашої держави.

У вступній промові та під час виступу в судових дебатах захисник обвинуваченого - адвокат зазначив, що дії ОСОБА_5 з приводу ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не є злочинними і пов`язані з його глибокими релігійними переконаннями. При цьому посилався на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану», «Баятян проти Вірменії», «Адян та інші проти Вірменії».

Суд зазначає, що ЄСПЛ у своїй практиці дійсно сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Європейської конвенції з прав людини гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (зокрема, рішення у справах: «Баятян проти Вірменії» від 27.10.2009, заява №23459/03, пункт 110; «Папавасілакіс проти Греції» від 15.09.2016, заява №66899, пункт 36; «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану» від 17.10.2019, заяви №14604/08 та 3 інших, пункт 74; «Канатли проти Туреччини» від 12.03.2024 року, заява №18382/15, пункт 42).

Також ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава вправі встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини і запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу (рішення у зазначених вище справах: «Папавасілакіс проти Греції», пункт 54; «Дягілєв проти Росії», пункт 63). Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Європейської конвенції з прав людини і в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи (рішення у згаданих вище справах: «Баятян проти Вірменії», пункт 110; «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану», пункт 74; «Дягілєв проти Росії», пункт 59).

У першому та другому реченнях пункту 112 рішення «Баятян проти Вірменії», на зазначено таке: «Європейський суд вважає, що неявка заявника для проходження військової служби було проявом його релігійних поглядів. У зв`язку з цим його притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від призову є втручанням в його свободу сповідати свою релігію, гарантії якої передбачені п. 1 статті 9 Європейської конвенції».

Але у той же час, у третьому реченні вказаного пункту 112 рішення «Баятян проти Вірменії» ЄСПЛ чітко зазначив, що таке втручання не буде порушенням статті 9 Європейської конвенції тільки в тому випадку, якщо воно «передбачено законом», переслідує єдину і більш правомірну мету, зазначену у пункті 2 статті 9 Європейської конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві».

На теперішній час українське законодавство не передбачає законної можливості військовозобов`язаного відмовитися від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період за релігійними переконаннями.

Альтернативної служби під час воєнного стану українське законодавство також не передбачає.

Окрім того, статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що в Україні військова служба під час мобілізації у період воєнного стану обов`язкова для всіх, без виключення, військовозобов`язаних незалежно від їх віросповідання.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 у справі №601/2491/22 сформував такий правовий висновок.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує кожній людині право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Відступ від положень Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Ст. 9 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень ч. 2 цієї статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.

Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Конвенції гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (Баятян проти Вірменії (Bayatyan v. Armenia), Папавасілакіс проти Греції (Papavasilakisv. Greece), Канатли проти Туреччини (Kanatliv. Turkiye).

Водночас ЄСПЛ послідовно визнає, що коли особа, посилаючись на ст. 9 Конвенції, просить скористатися правом на сумлінну відмову від військової служби, вимоги компетентними органами держави певного рівня доказування для обґрунтування такого прохання і відмова у його задоволенні, якщо відповідні докази не надаються, не суперечать положенням цієї статті (Енвер Айдемір проти Туреччини (Enver Aydemir v. Turkiye), Дягілєв проти Росії).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава може встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини та запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу. Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Конвенції та в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи.

Право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, та закріплено у ст. 35 Конституції України. Одним з аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни.

За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленого в ст. 9 Конвенції та ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань. Це не означає, що можливість здійснення права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких передбачає безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до ст. 2 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі -також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові від 13.06.2024 вважав за необхідне зазначити, що призов обвинуваченого на військову службу по мобілізації не означає автоматично, що він був зобов`язаний брати до рук зброю, адже з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.

Також, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 573/838/24 (провадження № 51-603кмо25) від 27 жовтня 2025 року зазначила, що законодавець чітко відрізняє два види військової служби строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни.

На думку об`єднано палати, національне законодавство відповідає критеріям доступності чіткості. Також не викликає сумніву, що неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця.

Як вважає об`єднана палата, неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава.

Українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави. Військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю, ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація (див, наприклад, рішення у справі «Cristian-Vasile Terhes against Romania» від 13 квітня 2021 року, № 49933/20).

У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.

Об`єднана палата не залишає поза увагою посилання сторони захисту на численні рішення ЄСПЛ, що стосуються відмови від військової служби через релігійні переконання (зокрема, рішення «Bayatyan v Armenia» від 07 липня 2011 року, № 23459/03) Погоджуючись з тлумаченням ЄСПЛ статті 9 Конвенції в контексті сумлінної відмови від військової служби, об`єднана палата, однак, вважає, що ситуація, в якій перебуває Україна внаслідок масштабної агресії з боку Російської Федерації, не дає можливості вважати висновки ЄСПЛ, які стосувалися подій в обстановці мирного часу, беззастережно застосовними до питання, яке вирішує об`єднана палата.

Об`єднана палата не бачить підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає статті 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України

За таких обставин, на думку об`єднаної палати, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі стаття 336 КК України, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить статті 35 Конституції України.

Тому об`єднана палата констатує, що законодавство не передбачає можливості уникнути призову за мобілізацією на підставі релігійних або нерелігійних переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і таке обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету.

Щодо пропорційності такого обмеження об`єднана палата визнає, шо примус до військової служби є важким тягарем для будь-якої особи, змушуючи її переглянути свої плани, погляди і переконання, стосунки з близькими і суспільством. Для особи, яка сумлінно й послідовно переконана в недопустимості застосування зброї, такий тягар має певний додатковий елемент.

Сул не може оцінювати, який спосіб реалізації прав сумлінних відмовників і узгодження їх з легітимними інтересами суспільства є найкращим, оскільки це компетенція Парламенту. Однак суд зазначає, що ключовим є саме організація процесу такого врахування з тим, щоб особи які є сумлінними відмовниками були залучені до виконання завдань, які не пов`язані із носінням та/або використанням зброї.

Об`єднана палата визнає, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань, тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Хоча питання відмови від виконання наказу, який передбачав носіння або використання збройне є предметом цього розгляду, об`єднана палата визнає, що мотиви відмови від виконання такого наказу необхідно брати до уваги для правильного визначення співвідношення свободи совісті та легітимних обмежень.

Водночас об`єднана палата вважає, що ситуація, у якій перебуває держава, позначається також і на обсязі права на сумлінну відмову, тому не погоджується з доводами захисту щодо абсолютної неможливості для сумлінного відмовника бути призваним за мобілізацією з міркувань, які виходять за межі носіння або використання зброї. Наприклад, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені

Таким чином, об`єднана палата сформувала такий правовий висновок, що законодавство не допускає відмову від призову підчас мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, і така відмова, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.

Отже, суд дійшов висновку, що призов ОСОБА_5 , який є ОСОБА_15 , на військову службу під час мобілізації в період воєнного стану в Україні є законним у розумінні законодавства України, його призов переслідував єдину мету - це захист незалежності та територіальної цілісності України від країни-агресора, захист європейських цінностей, зупинення російської агресії, яка на території нашої суверенної країни вбиває мирних цивільних громадян.

Тому дії ОСОБА_5 по ухиленню від проходження військової служби за релігійними поглядами є злочинними, у зв`язку з чим його притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від призову не є втручанням у його свободу сповідати свою релігію, гарантії якої передбачені пунктом 1 статті 9 Європейської конвенції з прав людини.

У ОСОБА_5 відсутні фактичні та юридичні підстави для сумлінної відмови від військової служби під час мобілізації, правова оцінка його дій як ухилення від призову за мобілізацією не суперечить вимогам частини 4 статті 35 Конституції України і статті 9 Європейської конвенції з прав людини. Притягнення до кримінальної відповідальності за такі дії не є примусом, що принижує свободу людини мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір, у розумінні частини 2 статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Сукупність наведених і вивчених судом доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального злочину, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, за правовою кваліфікацією: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд бере до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, що витікає з положень ч. 2 ст. 50 КК України.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує рахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі. Якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину і його наслідки. Обвинувачений ОСОБА_5 вперше вчинив злочин, в повнолітньому віці; одружений; характеризується за місцем проживання позитивно; на психіатричному диспансерному обліку, наркологічному обліку КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради не перебуває; не є депутатом; раніше не судимий, відповідно до довідок Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» Центр Свідків Єгови від 12.03.2024 року за № 4985, та від 19.09.2024 року за № 15873, ОСОБА_5 з червня 2021 року вивчає Біблію з одним із Свідків Єгови, та з серпня 2021 року регулярно відвідує християнські зібрання місцевої релігійної громади Свідків Єгови та з 09 серпня 2024 року є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає те, що його вперше притягнуто до кримінальної відповідальності.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом встановлено не було.

Згідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_5 , враховуючи інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т. ч. окремих осіб).

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини справи, давши їм оцінку, а також відомості про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді та рекомендації органу пробації, який вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), те, що за місцем проживання він характеризується позитивно, на психіатричному диспансерному обліку, наркологічному обліку КНП «Арцизька центральна опорна лікарня» Арцизької міської ради не перебуває; відповідно до довідок Релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» Центр Свідків Єгови від 12.03.2024 року за № 4985, та від 19.09.2024 року за № 15873, ОСОБА_5 з червня 2021 року вивчає Біблію з одним із Свідків Єгови, та з серпня 2021 року регулярно відвідує християнські зібрання місцевої релігійної громади Свідків Єгови та з 09 серпня 2024 року є неохрещеним вісником Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, як зазначив обвинувачений та свідки захисту, після початку вивчення Біблії, ОСОБА_5 змінив спосіб свого життя, відмовився від вживання алкогольних напоїв та тютюну, офіційно зареєстрував шлюб, суд вважає, ще обставини цього кримінального провадження, які підлягають врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставами для висновку про можливість досягти мети заходу примусу та керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і у суду є підстави застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі із застосуванням до нього дії ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. Підстав для застосування до обвинуваченого дії ст. 69 КК України суд не вбачає.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо речових доказів, відшкодування процесуальних витрат, щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд вирішує питання про речові докази у справі згідно ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що речові докази, на які ухвалами слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року, 02 жовтня 2024 року накладено арешт, підлягають залишенню при матеріалах кримінального провадження, на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд дійшов висновку про скасування арешту на вищевказані речові докази.

Керуючись статтями 100, 349, 369-371, 373-375 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України та призначити йому покарання за статтею 336 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю один рік.

В силу ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 05 листопада 2025 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: довідка пр. №2 від 15.01.2024 року військово-лікарської комісії щодо придатності до військової служби ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на 1 арк. (оригінал); картка обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного для визначення придатності до військової служби ОСОБА_5 на 1 арк. (оригінал); попередження про кримінальну та адміністративну відповідальність громадянина ОСОБА_5 щодо ухилення від призиву на військову службу на 1 арк. (оригінал); поіменний список, в якому зазначається куди був відряджений громадянина ОСОБА_5 на 1 арк. (оригінал); корінець повістки, щодо отримання ОСОБА_5 повістки для подальшого відправлення до військової частини НОМЕР_1 , яку останній одержав 26.01.2024 на 1 арк. (оригінал); розписку, щодо отримання ОСОБА_5 повістки для подальшого відправлення до військової частини НОМЕР_1 , яку останній одержав 18.09.2024 на 1 арк. (оригінал); поіменний список, в якому зазначається куди був відряджений гр. ОСОБА_5 на 1 арк. (оригінал), зберігати при матеріалах кримінального провадження, скасувавши арешт, накладений ухвалами слідчого судді Болградського районного суду Одеської області від 27 лютого 2024 року, 02 жовтня 2024 року, на вказані речові докази.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1