Справа №705/7718/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення, подане засудженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Паладь-Комарівці, Ужгородського району, Закарпатської області, громадянином України, не одруженим, який відбуває покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2022, яким засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково, оскільки він відбув необхідний для цього строк покарання та вважає, що довів своє виправлення, що підтверджується його сумлінною поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. На цей час відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав. Відбуваючи покарання в ДУ «СВК № 92» дійсно характеризується позитивно та має два заохочення, але вони застосовані лише за період, який передує заохочувальній нормі та є формальними. На час розгляду його клопотання не працевлаштований. На засіданні комісії адміністрації установи було прийнято рішення не направляти матеріали щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 до суду, у зв`язку з тим, що останній не довів своєю поведінкою свого виправлення. З урахуванням особи засудженого, нестабільної поведінки за весь період відбування покарання, існують сумніви, в тому що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник установи в судовому засіданні покладався на думку суду щодо вирішення клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши засудженого, врахувавши позицію прокурора, представника установи, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2022, яким був засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 20.10.2022, що підтверджується розпорядженням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2022 вих. № 1-кп/752/1550/22.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено відраховувати з 19.09.2022.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 19.09.2022, кінець строку 23.05.2027, не відбута частина покарання складає 01 рік 04 місяці 24 дні.

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області ОСОБА_5 під час перебування в державній установі «Київський слідчий ізолятор», зарекомендував себе посередньо, до праці не залучався, заохочень не мав. Режим відбування покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

З 07.11.2022 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№92)», де характеризується позитивно, режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має, виконував обов`язки днювального в господарській обслузі установи в столовій, до праці ставився сумлінно, за що 2 рази заохочувався правами начальника установи. На даний час не працевлаштований. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи та виконує роботи із самообслуговування.

Застосовані відносно нього 2 заохочення мали місце: 04.07.2023 та 04.01.2024.

Тобто, у вказаній характеристиці, представником установи зазначено про те, що засуджений ОСОБА_5 позитивно характеризується лише за період відбування покарання в ДУ «СВК (№ 92)» з 07.11.2022 та за весь цей час має лише два заохочення, перше із яких застосоване лише через майже рік з початку відбування покарання в державній установі відбування покарань.

Крім того, 09.10.2025 на засіданні комісії державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області та спостережної комісії при Уманській районні державній адміністрації було розглянуто питання щодо доцільності ініціювання звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 та, враховуючи характеристику та поведінку останнього, прийнято рішення не направляти такого клопотання, у зв`язку з не доведенням ним свого виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд враховує, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності та злочинів проти життя та здоров`я, двічі був звільнений умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України. Засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, пов`язаного із заподіянням шкоди здоров`ю, небезпечної для життя потерпілого в момент його скоєння незаконним обігом наркотичних засобів. Засуджений за весь період відбування покарання не завжди характеризувався позитивно, зокрема позитивна характеристика наявна лише за останній рік відбування покарання. Крім цього, слід врахувати, що заохочення вперше відносно нього застосовано у липні 2023 року, тобто майже через рік після прибуття до ДУ «СВК № 92». При цьому, заохочення застосовані за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, але такі його дії є саме обов`язком засудженого при відбуванні покарання, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 107 КВК України. Відбуваючи покарання, засуджений не був працевлаштованим, а лише на початку відбування покарання виконував обов`язок днювального в господарській обслузі установи. На цей час не працевлаштований саме за його небажанням. Після настання можливості застосування до засудженого заохочувальних норм, передбачених кримінально-процесуальним кодексом, комісією установи було прийнято рішення про відсутність підстав для направлення до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість та характер скоєного злочину, за який останній відбуває покарання, а також ставлення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень після дострокового звільнення і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на даний час суд не вбачає підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1