ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3513/25 Справа № 204/3992/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з клопотаннями про поновлення строку апеляційного оскарження на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000032 від 23 травня 2017 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дебальцеве Донецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 111, частиною 3 статті 27 частиною 1 статті 258-3, частиною 3 статті 27 частиною 2 статтті 28 частиною 2 статті 258-5, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 209 КК України Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено строк запобіжного заходу на строк 60 днів до 21 грудня 2025 року включно, визначено розмір застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Суд першої інстанції виснував, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватися від суду, продовжити вчинення інкримінованих злочинів або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, встановивши ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

При вирішенні питання можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу суд зауважив на тяжкості висунутого обвинувачення, його характері та фактичних обставинах інкримінованих злочинів, високій соціальній небезпеці, що у сукупності не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку, направлену на затягування розгляду справи, що суперечить меті кримінального провадження. Зазначив, що інший більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду та запобігти існуючим ризикам, які з плином часу, з огляду на наведену вище поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , не тільки не зменшилися, а навіть збільшилися.

Судом першої інстанції визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з огляду на ухвалене 22.09.2025 судом апеляційної інстанції рішення та в межах поданого прокурором клопотання, у розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, встановлених ст. 194 КПК.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальненні доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб.

Також захисник скерував клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду мотивуючи його тим, що отримав копію ухвали (повний текст) 29.10.2025, у судовому засіданні 23.10.2025 присутній не був, оскільки засідання почалося пізніше в часі, про що останній не був попереджений.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до необґрунтованого рішення.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки підозрі, яка не потребує дослідження доказів у кримінальному провадженні та надання їм правової оцінки.

Захисник посилається на відсутність доказів в підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків. Вважає, що суд першої інстанції 20.11.2024 необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про надання стороною обвинувачення до суду томів кримінального провадження № 17, 29, 30. На його думку у вказаних томах містяться письмові докази, які свідчать про значно менший ступінь ризиків, що не враховано судом під час продовження тримання під вартою, чим порушено принцип змагальності сторін.

Не погоджується з тим, що судом під час розгляду клопотання прокурора не надано оцінку копії висновку експерта РНБО та постанови слідчого, які надані стороною захисту, які, як вважає захисник, викликають сумніви в обґрунтованості підозри.

Акцентує увагу на невідповідності вимогам ст. 184 КПК та не наданні правової оцінки обґрунтованості підозри.

Стверджує про необґрунтованість підозри та невідповідність змісту обвинувального акту вимогам КПК, який містить суперечності між фактичними ознаками протиправних діянь та правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, викладених у диспозиції статей.

Не погоджується з висновками суду в частині наявності ризиків, передбачених ч. 1, 5 ст. 177 КПК та визначенні необґрунтованого неспівмірного ризикам розміру застави.

Заперечує висновки суду про щодо використання стороною захисту права на відвід з метою затягування розгляду кримінального провадження, вважає їх необґрунтованими та такими, що фактично зводяться до обмеження прав сторони захисту, а процесуальна поведінка його підзахисного спровокована порушенням його процесуальних прав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження, змінити ухвалу суду в частині обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покладених обов`язків.

Просить поновити строк апеляційного оскарження, оскільки отримав ухвалу суду засобами електронного листування 29.10.2025.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає, що ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК. На його думку суд першої інстанції при визначенні розміру застави не врахував доводи сторони захисту щодо майнового та сімейного стану обвинуваченого, відомості, які характеризують його особу. Обвинувачений утримується під вартою більше ніж 3,5 роки, не має доходу, а відповідно й можливості внести розмір застави, що фактично позбавляє можливості використати альтернативний запобіжний захід.

Заперечує проти встановлення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК не відлучатися з населеного пункту, де проживає (м. Дніпро), та здати а зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Проте під час судового засідання встановлено, що обвинувачений до затримання мешкав у м. Києві, де і знаходяться його документи, що унеможливлює виконання цих обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати увалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, стверджує, що отримав копію ухвали суду на електронну пошту 01.11.2025, що унеможливлює подання апеляційної скарги у встановлений ст. 395 КПК строк.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку обґрунтованості та змісту пред`явленого обвинувачення у сукупності.

Не погоджується з тим, що стороною обвинувачення не визначено процесуальний статус інших осіб, які діяли з ОСОБА_9 за попередньою змовою ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не мають статусу підозрюваних). Вважає, що за ч. 1 ст. 366 КК сплинули строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК, що не враховано судом. Заперечує щодо наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК, в діях ОСОБА_9 .

Вважає клопотання прокурора необґрунтованим, а ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, недоведеними. На думку захисника є об`єктивна можливість встановлення більш м`якого запобіжного заходу, у урахуванням недоведеності ризиків стороною обвинувачення.

Позиції учасників судового провадження.

Судове засідання фіксувалося за допомогою системи технічної фіксації судових процесів «Акорд», у зв`язку з несправністю на час розгляду справи підсистеми відеоконференцзв`язку, що унеможливило участь обвинуваченого у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Захисники заперечень з приводу проведення судового засідання за відсутності обвинуваченого не висловили, просили провести засідання за даної явки, повідомили про узгоджену позицію захисту з обвинуваченим.

Захисник ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, наголосив під час судового засідання на необґрунтованості підозри та невірній кваліфікації дій обвинуваченого, просив визначити заставу, врахувавши тривалий строк утримання під вартою його підзахисного та зменшення ризиків.

Захисник ОСОБА_8 просив задовольнити свою апеляційну скаргу, наголошував на непомірному розмірі застави для обвинуваченого, підтримав апеляційні скарги інших захисників.

Захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Наголошував на неспроможності заявника внести визначений судом першої інстанції розмір застави, що не враховано судом першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора та зауважив на недоцільності визначених обов`язків в м. Дніпрі, з урахуванням того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено місце мешкання обвинуваченого у м. Києві.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, не повідомив про поважні причини свого неприбуття, відповідних заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не скеровував, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження захисник ОСОБА_6 в обґрунтування поважності причин пропуску зазначає, що отримав копію ухвали суду першої інстанції (повний текст) 29.10.2025, у судовому засіданні 23.10.2025 присутній не був, оскільки засідання почалося пізніше в часі, ніж було призначене, про що він не був обізнаний.

Захисник ОСОБА_7 у своєму клопотанні про поновлення просить поновити строк апеляційного оскарження мотивуючи його тим, що отримав копію ухвалу суду засобами електронного листування 29.10.2025 та звернувся до апеляційного суду зі скаргою 03.11.2025.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження захисник ОСОБА_8 вказує, що отримав копію ухвали суду на електронну пошту 01.11.2025, що унеможливлює подання апеляційної скарги у встановлений ст. 395 КПК строк.

Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотань захисників, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду (ч. 1 ст. 117 КПК).

Апеляційний суд погоджується з доводами поданих клопотань, що для підготовки обґрунтованої апеляційної скарги особа має ознайомитись з повним текстом оскарженого судового рішення і отримання повного тексту судового рішення після спливу строку апеляційного оскарження є поважною причиною, а тому такий строк підлягає поновленню.

Таким чином, враховуючи, що захисники подали апеляційну скаргу з пропуском строку апеляційного оскарження з поважних причин, пропущений строк не є значним, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що для забезпечення права на апеляційне оскарження судового рішення, клопотання підлягають задоволенню, а строк на подання апеляційної скарги поновленню.

Щодо доводів апеляційних скарг по суті.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисників про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Соборного районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК і наразі триває стадія судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні в суді першої інстанції заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи захисника ОСОБА_6 про недотримання судом вимог ст. 184, 199 КПК, оскільки до клопотання додаються копії матеріалів якими прокурор його обґрунтовує, апеляційний суд не може розцінити, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки стадія ст. 290 КПК вже відбулася, стороні захисту відкритті матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим захист обізнаний з доказами якими прокурор обґрунтовує подане клопотання.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_9 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що апеляційні скарги більшою мірою ґрунтуються на доводах, які зводяться до тверджень захисників про необґрунтованість висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та відсутність в його діях складу злочинів за якими сторона обвинувачення попередньо кваліфікувала дії останнього.

Разом з тим, враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в їх перевірку та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

За змістом статей 407, 422, 422-1 КПК, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про... продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 розділу V КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має повноваження на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, оскільки наразі триває стадія судового розгляду обвинувального акта, яким пред`явлено ОСОБА_9 обвинувачення.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування обґрунтованої підозри є нижчим, ніж поза розумним сумнівом, яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Так, суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які зводяться до аналізу обвинувального акту відносно ОСОБА_9 на предмет його відповідності вимогам ст. 291 КПК, в тому числі, неконкретності та суперечності пред`явленого обвинувачення, незгоди із правовою кваліфікацією діянь, що інкримінуються обвинуваченому, які вони вважають неправильною, закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також до тверджень про відсутність вагомих доказів, якими підтверджується скоєння їх підзахисним кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27 - ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 258-5, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 209 КК КК, тобто у державній зраді, нанесенні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, наданні представнику іноземної держави (рф) допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, у фінансуванні тероризму, наданні активів терористичній організації «ДНР» з метою їх використання для будь-яких цілей вказаної терористичної організації, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, в організації сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», у службовому підробленні офіційних документів, у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом в особливо великому розмірі, найтяжче з яких ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3 КК відносяться до особливо тяжких злочинів за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, є матеріально-правовою підставою для вирішення питання про застосування та/або продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, що останній, згідно з твердженням сторони обвинувачення, протягом тривалого періоду часу продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, які ставляться йому у провину, а також, виконуючи завдання представників спецслужб російської федерації, забезпечував погіршення умов обороноздатності держави України від нападу країни агресора, шляхом передачі останнім інформації щодо нових військових розробок оборонної здатності держави.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено, та наразі не скасовано, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією російської федерації проти України, у обвинуваченого ОСОБА_9 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченого з об`єктивних причин значно знижується.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував і це встановлено попередніми судовими рішеннями, що час підготовчого провадження обвинувачений у своїх виступах та доводах підтверджував, що має паспорти російської федерації, певні зв`язки та знайомих на цій території, неодноразово виїжджав до рф, що, у свою чергу, давало суду достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 з метою уникнути покарання за інкриміновані злочини може вдатися до дій щодо виїзду до непідконтрольних територій України та в подальшому переховуватися на території російської федерації.

З огляду на вищевикладене, у цьому кримінальному провадженні тяжкість висунутого обвинувачення не є вирішальною обставиною для висновку суду про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, то в цій частині колегія суддів також вважає обґрунтованими і мотивованими висновку місцевого суду саме про його існування і не зменшення, з огляду на те, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, маючи доступ до мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії.

Щодо доводів захисників про зменшення розміру застави обвинуваченому, суд апеляційної інстанції враховує строк судового розгляду та строк перебування обвинуваченого під вартою, частково погоджується з доводами захисників при цьому зазначає наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

За змістом ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Разом з тим, апеляційний суд зважає на положення ч. 4 ст. 182 КПК, відповідно до яких розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання про розмір застави суд апеляційної інстанції враховує обставини даного конкретного кримінального провадження та положення ст. 182 КПК, за змістом яких застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК).

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 22.09.2025 обвнуваченому ОСОБА_9 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1 514 000.00 гривень.

Колегія суддів враховує ту обставину, що визначений розмір застави обвинуваченим за цей час не внесено, що свідчить про непомірний для нього розмір застави та неможливість її виконня.

У пунктах 25, 26 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України», Заява № 23312/15, від 13.04.2022, суд зазначає, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява № 60859/00, пункт 111, від 07 грудня 2006 року).

Нездійснення національними судами оцінки спроможності заявника сплатити необхідну суму може призвести до встановлення порушення Судом. Однак обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинен сумлінно надати достатню інформацію, яку можна перевірити у випадку необхідності, про розмір застави, який має бути встановлений (див. рішення у справах «Тошев проти Болгарії» (Toshev v. Bulgaria), заява № 56308/00, пункт 68, від 10 серпня 2006 року, та «Іванчук проти Польщі» (Iwanczuk v. Poland), заява № 25196/94, пункт 66, від 15 листопада 2011 року).

Розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі (GAFA v. MALTA, no. 54335/14, 22 травня 2018, п. 70).

З огляду на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тривалість перебування його під вартою з 23.05.2023, даних про його особу, його майнового стану, а також продовження існування встановлених ризиків, колегія суддів вважає, що розмір застави необхідно зменшити до максимального розміру застави, яка може бути застосована до особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400,00 гривень, яка буде відповідати критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить досягнення її мети, адже розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Отже, для запобігання встановленим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційний інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, проте підлягає скасуванню з винесенням нового судового рішення, яким необхідно визначити інший розмір застави з покладенням обовязків, визначених ст. 194 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити та поновити їм строк апеляційного оскарження ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 23 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 111, частиною 3 статті 27 частиною 1 статті 258-3, частиною 3 статті 27 частиною 2 статтті 28 частиною 2 статті 258-5, частиною 1 статті 366, частиною 3 статті 209 КК України Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 21 грудня 2025 року включно.

Визначити, що у разі внесення підозрюваним або іншою фізичною або юридичною особою застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400,00 гривень (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок), обвинувачений ОСОБА_9 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти, покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин або не повідомлення про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених на у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Строк дії обов`язків встановити до 21 грудня 2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4