Провадження №1-кп/523/1554/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2025 року

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

в присутності обвинуваченої, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000926 від 17.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеса, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду встановлено, що 16.05.2025 приблизно о 20 годині 00 хвилин (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося за можливе) між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні житлової кімнати квартири АДРЕСА_3 , виник словесний конфлікт.

У ході вказаного конфлікту, у зв`язку з поведінкою ОСОБА_7 , у ОСОБА_6 виник кримінально-протиправний намір, спрямований на заподіяння останньому тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом з мотивів особистої неприязності, ОСОБА_6 взяла в приміщенні кухні кухонний ніж, після чого підійшовши до ОСОБА_7 , діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесла ОСОБА_7 вказаним ножем два удари: 1) один в область черевної порожнини, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки по центру, що проникає в черевну порожнину із ушкодженням верхнього краю правої частки печінки та великого сальника, яке відповідно до п. 2.1.1 «а» та п. 2.1.3 «к» Правил судово-медичного значення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 (далі - Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень), відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень; та 2) один в область правої сідниці, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани правої сідниці в області верхньо-зовнішнього квадрата, яке відповідно до п. 2.3.3 та п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

При допиті обвинувачена ОСОБА_6 , обставини викладені в обвинувальному акті та провину в скоєні кримінального правопорушення визнала в повному обсязі, та пояснила, що 16.05.2025 року, після обіду, в ході раптово виниклого конфлікту, дійсно вдарила потерпілого, поки він тримав двері, знаходячись в дверній коробці, кухонним ножом один раз в живіт та один раз ззаду, в область сідниці, коли він повернувся до неї спиною.

Потерпілий надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив обвинувачену суворо не карати, претензій до неї не має.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_6 , своєї провини в інкримінованому їй кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України, правильного розуміння нею та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_6 , за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретних норм КК України, а саме передбачених ч.1 ст.121 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченій ОСОБА_6 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст. 67 КК України - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченої, те що ОСОБА_6 , на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не значиться, пенсіонерка, має постійне місця мешкання, має хворого сина, який потребує операції та довгої реабілітації, раніше не судима, крім того, враховуючи протиправну поведінку потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченої, а також попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченої, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Доля речових доказів вирішується в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов відсутній.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_6 , виконувати покладені на неї обов`язки, а саме:

- за ч. 1 п. 1 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- за ч. 1 п. 2 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- за ч. 3 п. 2 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт, накладений на речові докази, скасувати.

Речові докази, а саме: кухонний ніж рожевого кольору з білого кольору рукояткою, спортивні штани темно-синього кольору зі слідами РБК, тапці чорного кольору, кофта рожевого кольору, знищити.

Судові витрати відсутні.

Копії вироку вручити під розписку прокурору, захинику та ОСОБА_6 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до відповідного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Пересипського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1