Справа № 752/2501/25
Провадження №: 1-кс/752/8556/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України-

в с т а н о в и в:

У провадження Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_5 , на постанову старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Свою скаргу скаржник мотивує тим, що у провадженні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві перебувало кримінальне провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Заявнику та його адвокату стало вiдомо, що кримiнальне провадження було закрито на пiдставi постанови старшого слiдчого вiддiлу розслiдування особливо тяжких злочинiв СУ ГУНП у м. Києвi ОСОБА_4 ) вiд 08.07.2025, копiя якої була отримана представником потерпілої лише 23.09.2025 у відповідь на адвокатський запит про надання вiдомостей про стан досудового розслiдування. До вказаної дати про факт прийняття ІНФОРМАЦІЯ_1 про закриття кримiнального провадження потерпiлiй та її представнику вiдомо не було.

У своїй скарзі адвокат зазначає, що аналiз матерiалiв досудового розслiдування (в обсязi, наданому слiдчим для ознайомлення), дає пiдстави вважати, що об`єкти нepyxoмocтi, про якi зазначено у заявi про вчинення кримiнального правопорушення, як об`єкти протиправних (на думку потерпiлої) посягань, були вiдчуженi за двома умовними) схемами: шляхом укладення формальних (удаваних) договорiв про купiвлю-продажу мiж ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (реальним власником нepyxoмocтi) та рiзними фiзичними та юридичними особами, уci з яких, так чи iнакше, пов`язанi з групою осiб, про яку зазначалося у заявi про вчинення кримiнального правопорушення або на зареєстрованi на них юридичнi особи.

При цьому реєстрацiя таких юридичних осiб вiдбувалася за декiлька днів дo оформлення угод, тобто, вони створювалися саме для цього. Втiм слiдчим оцiнку вказаним обставинам не надано. За цiєю схемою для надання означеним договорам вигляду законних та реальних використовувався, протокол загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20.10.2015, на яких нібито була присутня і ОСОБА_5 , та за яким учасники товариства нібито надали згоду на продаж високоліквідних об`єктів нерухомості вартістю у сотні тисяч доларів США за ціною: «не нижче балансової вартості».

Вказаний протокол загальних зборів нотаріально не посвідчений.

Bтім, нaвіть поверхове, неекспертне порiвняння пiдпису, нiбито виконаного ОСОБА_6 на вказаному протоколі, з її підписом в протоколі, який був нотаріально посвідченим, дає підстави для твердження, що підпис ОСОБА_7 виконаний не нею, а iншою особою, з наслiдуванням її почерку. Потерпiла розумiє, що вказане твердження можна пiдтвердити або спростувати виключно експертним шляхом.

Bтім, почеркознавча експертиза у кримiнальному провадженні призначена не була. Вказаний протокол використовувався у вcix випадках продажу нepyxoмocті товариства. Потерпiлою та її представником зверталася увага слiдчого на те, що у вcix договорах, укладених за цiєю схемою, передбачена умова про вiдстрочку платежу.

Друга схема полягала у передачi об`єктiв нерухомого майна з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у власнiсть трьох новостворених товариств, якi були cтворенi шляхом видiлу з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». У подальшому вказані підприємства продавали виведені зі власності ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » об`єкти також пов`язаним із вказаною вище групою осіб за балансовою або очевидно нижчою ніж ринкова вартістю, причому з відстрочкою платежу.

ОСОБА_6 , формально залишаючись співзасновником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », будь-яких коштiв за це не отримувала (у тому числi у виглядi дивiдендiв).

Таким чином, ОСОБА_5 було введено в оману та протиправно позбавлено її власності.

На думку представника потерпілої, належної оцінки вказаним обставинам слідчим надано не було, усіх необхідних процесуальних дій проведено також не було та безпідставно винесено постанову про закриття кримінально провадження.

Аналіз змісту постанови про закриття кримінального провадження дає підстави для висновку про те, що означена постанова явно не відповідає п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, а саме у ній не наведені обставини, які б слугували підставами для її прийняття та закриття кримінального провадження, мотиви закриття провадження і їх обґрунтування.

З огляду на зазначене, представник просить постанову старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 08.07.2025 про закриття провадження №0001300 від 14.11.2024 - скасувати.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу, подану в інтересах ОСОБА_5 , підтримав з мотивів та підстав викладених у ній.

Слідчий проти задоволення скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні скарги. Зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови ним, було всебічно і повно досліджено усі обставини справи, проведено необхідні слідчі дії та на основі зібраних даних винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, дійшов наступних висновків.

У провадження СУ ГУНП у м. Києві надійшла заява ОСОБА_5 про ряд шахрайських дій вчинених невстановленими особами, внаслідок яких останню та інших потерпілих позбавлено права власності на об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаної заяви, 14.11.2024 було внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення №0001300 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Надаючи оцінку доводам представника скаржника, слідчим суддею досліджено оскаржувану постанову на предмет підставності прийняття рішення про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та наявність правовідносин цивільно-правового характеру.

Зі змісту оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження вбачається, що приблизно в 2014 році ОСОБА_8 зацікавився будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , (теперішня назва вулиця Добровольчих Батальйонів). Первинно замовником будівництва вказаного житлового будинку було ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 придбав частку корпоративних прав ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » за 700 тисяч доларів США.

Будівництво здійснювалося за кошти, інвестовані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Також грошові кошти в якості інвестиції у будинок (з метою отримання готового об`єкта нерухомого майна) надавали ОСОБА_10 зі своїм чоловіком ОСОБА_11 .

28.08.2014 ІНФОРМАЦІЯ_7 було зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КВ56, чим введено будинок загальною площею 4004,6 кв.м. в експлуатацію.

ОСОБА_8 зареєстрував право власності на будинок на ОСОБА_5 , як реального інвестора будинку, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

31.01.2015 реєстраційною ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстровано право спільної часткової власності на будинок за ОСОБА_12 (398/1000), ОСОБА_5 (82/1000), ОСОБА_13 (321/1000) та на всіх частку у розмірі 199/1000 (у вигляді місць загального користування).

Після цього, власниками приміщень було прийнято рішення про створення та державну реєстрацію юридичної особи, яка буде держателем нерухомого майна, а також про внесення квартир, машиномісць, офісних приміщень в будинку, тощо до статутного капіталу новоствореного підприємства ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 20.02.2015 вказане товариство зареєстровано - засновниками його стали ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_14 . Частки у статутному капіталі були розподілені наступним чином: ОСОБА_12 -49,7%, ОСОБА_13 - 40,1%, ОСОБА_5 - 10,2%.

Нерухоме майно передано у статутний капітал ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в обмін на корпоративні права у ньому. Таким чином, власником будинку стало ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Детальний опис об`єктів нерухомого майна у будинку, які були передані до статутного капіталу підприємства кожним із засновників, наводиться у п.6.1 Статуту ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », затвердженого рішенням установчих зборів від 15.02.2015 (Протокол №1 від 15.02.2015).

Відповідно до п. 6.5 Статуту та Рішення про створення ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 15.02.2015, вклад ОСОБА_5 до статутного капіталу складався з квартири АДРЕСА_2 загальною площею 278,1 кв.м., машиномісця №15 площею 22,1 кв.м., та машиномісця № НОМЕР_1 площею 22,2 кв.м., розташованих у вищевказаному будинку.

Вкладом ОСОБА_12 були квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та торгово-офісне приміщення №1, розташовані в будинку.

Вкладом ОСОБА_13 були квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , машиномісця №№1-7, ІНФОРМАЦІЯ_9 , розташовані в будинку.

В ході допиту як свідка ОСОБА_8 , встановлено, що відносно нього здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо подій, ніяк не пов`язаних з будівництвом будинку та володіння ним. Крім того, фігурантами цієї справи були ОСОБА_14 та ОСОБА_12

ОСОБА_15 також знав про кримінальну справу відносно ОСОБА_8 і запропонував останньому формально ввести до складу засновників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » своїх людей з метою забезпечення збереження вартісного активу (багатоквартирного будинку преміум-класу у елітному районі м. Київ) від можливого арешту, конфіскації, передачі в управління тощо, а також з метою «захисту» цього активу від можливих протиправних посягань з боку інших осіб.

Такими людьми стали ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

ОСОБА_8 погодився на це, при цьому не бажаючи, щоб нові «номінальні» учасники підприємства здійснювали реальне управління ним, оскільки будинок на той час був майже добудований та введений в експлуатацію. Необхідно було виконати незначні за обсягом та бюджетом (відносно загальної вартості будівництва) опоряджувальні роботи, наприклад, встановлення бордюрного каменю, опорядження газонів, встановлення зовнішнього освітлення, озеленення тощо.

Частку, розміром в 70% у статутному капіталі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було переоформлено на користь ОСОБА_16 та ОСОБА_18 .

Так, між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 підписано договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства від 11.06.2015, за яким ОСОБА_16 стала власницею частки в статутному капіталі в розмірі 6 300 000,00 грн (35%). Пунктом 3 договору купівлі-продажу частки від 11.06.2015 передбачалось, що її продаж вчиняється за номінальною вартістю.

Одночасно з цим, між ОСОБА_12 та ОСОБА_19 набуто частки у статутному капіталі товариства за договором купівлі-продажу від 11.06.2015, за яким Майсурадзе також став власником частки в статутному капіталі в розмірі 6300 000,00 грн (35%). Пунктом 3 договору купівлі-продажу, а також, що покупець зобов`язується оплатити подавцю вартість и упродовж 12 місяців з моменту укладання цього Договору, що має бути підтверджено розпискою продавця.

Зі слів заявника, договори купівлі-продажу частки у статному капіталі товариства носили виключно формальний характер, жодної купівлі-продажу не відбувалося. Розрахунок за передані частки із продавцями не здійснювався, власники корпоративних прав грошових коштів від ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не одержували. Супроводження процесів пов`язаних із будівництвом, отриманням дозвільних документів, введенням будинку в експлуатацію, оформлення права власності на нього, підключення комунікацій тощо не здійснювали.

Державна реєстрація введення до складу засновників та перерозподілу часток у статутному капіталі підприємства відбувалася у червні 2015 року. Тоді ж було зареєстровано статут ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у новій редакції, за п.6.4 якого, частки у статутному капіталі товариства були розподілені наступним чином: ОСОБА_17 - 35%, ОСОБА_16 - 35%, ОСОБА_12 - 14,7%, ОСОБА_13 - 5,1%, ОСОБА_5 - 10,2%.

Маючи сукупно частку у розмірі 70% статутного капіталу, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також враховуючи те, що ОСОБА_16 була призначена директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », остання мала повноваження на керування господарською діяльністю підприємства, укладання та підписання договорів від його імені.

Внаслідок цього, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 довіряв ОСОБА_15 і виключав будь-який протиправний умисел у його пропозиції ввести його людей до складу засновників поза волею реальних власників підприємства та будинку, усупереч інтересам реальних інвесторів, всі об`єкти нерухомого майна, розташовані у будинку формально були продані (а точніше - просто переоформлені) на інших осіб.

Надалі, шляхом виділення з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було створено 3 нових підприємства: ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». ОСОБА_5 мала стати співзасновником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а належне їй майно було виведено з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до статутного капіталу вказаного товариства. Хоча квартира АДРЕСА_2 наразі не належить вказаному товариству, а переоформлена на іншу особу. Згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » є власником декількох паркомісць в будинку. Засновником цього підприємства є лише ОСОБА_16 , син ОСОБА_16 , людини, визначеної ОСОБА_15 у якості номінального учасника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Засновниками ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » значиться ОСОБА_5 (частка 48,685%), ОСОБА_17 (з часткою 23,343%) та ОСОБА_20 (частка 29,972%) це підприємство створювалося з метою збереження частини об`єктів нерухомості в будинку. Втім, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують, що це товариство не є власником будь-якого нерухомого майна.

Створення нових підприємств шляхом виділення з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було лише механізмом виведення активів з вказаної юридичної особи.

Всі документи для цього готувалися людьми ОСОБА_15 і лише формально підписувалися. Жодних реальних загальних зборів учасників ТОВ не проводилося.

Одночасно з тим, в ході проведення досудового розслідування здійснено тимчасовий доступ до речей і документів, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_10 , в ході якого вилучено реєстраційну справу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Слідчим, в ході проведення аналізу реєстраційної справи ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », встановлено, що Протоколом № 1/06 Загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 11.06.2015, на яких були присутні ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , запрошені ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , прийнято рішення щодо відступлення (продажу) ОСОБА_14 належної йому частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 6 300 000,00 (шість мільйонів триста тисяч) гривень 00 копійок, що становить 35% статутного капіталу на користь ОСОБА_16 за номінальну вартість, а саме за 6 300 000,00 грн.

Відступлення (продаж) ОСОБА_12 належної йому частки у статутному капіталі Товариства в розмірі 6 300 000,00 (шість мільйонів триста тисяч) гривень 00 копійок, що становить 35% статутного капіталу на користь ОСОБА_17 за номінальну вартість, а саме за 6 300 000,00 грн.

Інші учасники товариства згідно зі ст. 147 ЦК України від свого переважного права купівлі часток відмовились, та не заперечували проти продажу вказаних часток на користь ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Крім того, по другому питанню порядку денного прийнято рішення прийняти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 до складу учасників Товариства.

Вказаний факт підтверджується підписами Голови зборів ОСОБА_13 , секретаря ОСОБА_12 , учасників ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 та додатком до Протоколу загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 1/06 від 11.06.2015 за підписами ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16

31.08.2015 Протоколом № 2/08 загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прийнято рішення щодо звільнення з посади директора ОСОБА_21 за власним бажанням та призначення на посаду ОСОБА_16 з 01 вересня 2015 року.

Таким чином, 01.09.2015 на підставі наказу № 1/09-ок ОСОБА_16 приступила до виконання своїх обов`язків на посаді директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Далі, 27.10.2016 Протоколом № 01/10/16 Загальних зборів учасників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » прийнято рішення про виділення вказаного ТОВ 3 новостворених товариств з обмеженою відповідальністю, яким за розподільчим балансом передано частини майна, прав та обов`язків ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

За наслідком виділення створено три нових товариства з обмеженою відповідальністю, а саме:

1) ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » зі статутним капіталом в розмірі 35% Статутного капіталу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що становить 6 300 000 грн. з передачею за розподільчим балансом 35% майна, майнових прав та обов`язків;

2) ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » зі статутним капіталом в розмірі 19% Статутного капіталу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що становить 3 420 000 грн. з передачею за розподільчим балансом 19% майна, майнових прав та обов`язків;

3) ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » зі статутним капіталом в розмірі 26,2% Статутного капіталу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що становить 4 716 000 грн. з передачею за розподільчим балансом 26,2% майна, майнових прав та обов`язків;

Формування статутного капіталу новостворених товариств здійснено за рахунок часток учасників ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , які набувають відповідну кількість часток у статутному капіталі в новостворених товариствах.

Частки учасників ОСОБА_22 в розмірі 918 000,00 грн. та ОСОБА_12 - в розмірі 2 646 000,00 грн. залишаються незмінними.

У зв`язку з прийняттям рішення по трьох новостворених товариствах розмір статутного капіталу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зменшено на сумарний розмір статутних капіталів новостворених товариств, а саме на 14 436 000,00 грн.

Вказаний факт підтверджується підписами голови зборів ОСОБА_5 та секретаря ОСОБА_16 .

Крім того, в ході аналізу юридичної справи, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » будь-яких порушень під час вчинення реєстраційних дій виявлено не було.

Крім того, в ході тимчасового доступу до речей і документів, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_10 , вилучено реєстраційні справи ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », аналізом яких не отримано інформацію, яка може мати значення для досудового розслідування та може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, в ході досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_8 , з показів якого вбачається, що він мав ділові відносини з ОСОБА_15 , особою наближеною до бізнесмена ОСОБА_23 .

Також, допитаний як свідок ОСОБА_15 повідомив, що об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , придбані останнім у спосіб визначений законодавством України, без будь яких порушень та останньому невідомі факти відкриття відносно ОСОБА_8 кримінальних проваджень. ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 , не звертались до останнього з приводу повернення об`єктів нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, останній повідомив, що ОСОБА_8 звертався до нього лише у 2017 році з метою отримання коштів у позику.

Таким чином, аналізом отриманої в ході досудового розслідування інформації та доказів, факт вчинення шахрайських дій, внаслідок яких, ОСОБА_5 та інших потерпілих позбавлено права власності на об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не підтверджено.

Крім того, в ході досудового розслідування факт створення нових підприємств шляхом виділення з метою виведення активів з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » шляхом підроблення офіційних документів, як це описано в заяві ОСОБА_5 , не знайшов свого підтвердження, оскільки всі правочини затверджено підписами учасників загальних зборів, до складу яких входила ОСОБА_5 , та посвідчені приватними нотаріусами.

Зважаючи на вищевикладене, орган досудового розслідування дійшов до правильного висновку про відсутність у даному факті ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку із чим кримінальне провадження підлягало закриттю.

Особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно.

Право на майно може бути закріплене у різних документах, наприклад цінних паперам, довіреностях на право розпорядження майном, боргових зобов`язаннях, заповітах тощо.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі-майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом. Якщо потерпілий у зв`язку з віком, фізичними чи психічними вадами або іншими обставинами не міг правильно оцінити і зрозуміти зміст, характер і значення своїх дій або керувати ними, передання ним майна чи права на нього не можна вважати майном шляхом зловживання цими вадами або віком чи станом потерпілого за добровільною.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридичне значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.

Змістом обману як способу шахрайства можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Зокрема, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо).

Різновидом шахрайського обману судова практика визнає фіктивне представництво, за якого винний, створюючи враження про свою належність до того чи іншого підприємства, має на меті укласти договори й отримати гроші без поставки товару або, навпаки, одержати товар без належної його оплати.

Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри, використанні особливих довірчих стосунків, які склалися між зловмисником та власником чи володільцем майна. Такі стосунки можуть виникати внаслідок особистого, зовнішньої обстановки, цивільно-правових або трудових відносин, знайомства, родинних або дружніх зв`язків, рекомендацій інших осіб, соціального статусу винного чи інших осіб тощо.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання. Зокрема, якщо винна особа отримує від іншої особи гроші чи цінності нібито для передачі службовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить кваліфікувати як шахрайство.

Обман чи зловживання довірою при шахрайстві застосовуються винним з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього. Отже, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Якщо обман використовується для досягнення іншої мети, наприклад для створення умов для наступного заволодіння майном усупереч волі потерпілого, полегшення доступу до майна (для проникнення у відповідне приміщення тощо) і безпосередньо не обумовлює перехід майна або права на нього до винного, він не може визнаватися способом шахрайства.

Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Суб`єкт злочину загальний. Шахрайство, вчинене службовою особою, якщо вона з метою обману чи зловживання довірою зловживала владою або службовим становищем, слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених відповідними частинами статей 190 і 364 КК України.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Кваліфікованими та особливо кваліфікованими видами злочину є шахрайство: 1) шляхом обману чи зловживання довірою (ч. 1 ст. 190); 2 за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 190); 3) в умовах воєнного чи надзвичайного стану (ч. 3 ст. 190); 4) шляхом незаконних операцій з Використанням електронно-обчислювальної техніки (ч. 4 ст. 190); 5) в особливо великих розмірах, або 6) організованою групою (ч. 5 ст. 190); 7) що завдало значної шкоди потерпілому (ч. 2 ст. 190).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послужи сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших, результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

З досліджених матеріалів вбачається, що дані відносини є цивільно-правовими, розгляд цивільно-правових та договірних правовідносин є компетенцією судів та підлягають вирішенню в судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи. Таким чином, доказування, у тому числі події кримінального правопорушення та вини особи, покладається на сторону обвинувачення.

У ч. 2 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд на своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, в ході судового розгляду здійснено перевірку матеріалів проведення досудового слідства та не встановлено наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

08.07.2025 кримінальне провадження № 0001300 від 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, закрито старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Під час судового розгляду порушень вимог статті 284 Кримінального процесуального кодексу України під час прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0001300 від 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не виявлено.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 307 КПК України, за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування постановляється ухвала, якою може бути скасовано рішення слідчого чи прокурора, зобов`язано припинити певну дію, зобов`язано вчинити певну дію, відмовлено у задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при винесенні постанови старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України порушення вимог КПК України допущено не було, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 219, 284, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_5 , на постанову старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження №0001300, відомості щодо якого внесені до ЄРДР 14.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 11.11.2025 о 12 год. 05 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1