ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 504/1283/23

провадження № 51-4274км25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000148 за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця с. Вигода Івано-Франківської області, який проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Історія справи та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2024 року засуджено ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 110 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Згідно з вироком ОСОБА_8 не пізніше 27 липня 2022 року, перетнувши кордон України, діючи за попередньою змовою з представниками держави-агресора - Російської Федерації, зайнявши посаду в незаконно створеному органі - військово-цивільній адміністрації Каланчацького муніципального округу, який був утворений та діяв на тимчасово окупованій території, що є територією України - частиною Херсонської області, утверджуючи владу Росії на території суверенної держави, забезпечуючи на тимчасово окупованій території дію нормативних актів держави-агресора, організовуючи збір та передачу представникам збройних сил РФ інформації щодо службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування та патріотично налаштованих мешканців Каланчацької селищної територіальної громади з метою застосування до них заходів психологічного та фізичного тиску, закликаючи до підтримки декларації про вступ тимчасово окупованої території Херсонської області до складу Російської Федерації, забезпечуючи впровадження медичних та освітніх стандартів Російської Федерації, законів і грошової одиниці держави-агресора - Російської Федерації, створив передумови для проведення псевдореферендуму, з метою зміни меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, тобто посягнув на територіальну цілісність України в межах юридично встановлених кордонів України, що призвело до настання тяжких наслідків у видгляді неможливості суверенної держави здійснювати контроль частини її території. Суд кваліфікував дії засудженого за ч. 3 ст. 110 КК України.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06 серпня 2025 року вирок районного суду залишив без змін.

Це кримінальне провадження, як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, здійснювалося за відсутності обвинуваченого («in absentia») в порядку спеціального досудового та судового провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, прокурор подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий апеляційний розгляд.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в порядку касаційного розгляду має відповісти на доводи щодо:

- призначення засудженому несправедливого покарання через м`якість;

- постановлення ухвали суду апеляційної інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення судового рішення та призначення засудженому покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Свої доводи мотивує тим, що апеляційний суд не врахував конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу засудженого, які свідчать про неможливість виправлення засудженого з відбуванням строкового покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Вважає, що ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, оскільки цей суд належно

не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість визначеного засудженому покарання та не зазначив підстав, з яких визнав скаргу необґрунтованою.

Позиції інших учасників судового провадження

Учасники судового провадження заперечення на касаційну скаргу

прокурора не подавали.

У судовому засіданні прокурори виступили на підтримку поданої касаційної скарги, а захисник заперечив щодо її задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

У пунктах 1, 3 ч. 1 і ч. 2 ст. 438 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Крім того, відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції залишає судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення в разі відсутності підстав, передбачених ст. 438 КПК України для його скасування або зміни.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як визначено ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 64 КК України регламентовано, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Нормами ст. 12 КК України передбачена класифікація кримінальних правопорушень:

1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

3. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 25 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад 10 років або довічного позбавлення волі.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, зважаючи на його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання.

З матеріалів цього кримінального провадження видно, що під час розгляду апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції доводи щодо м`якості призначеного судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання перевірив і своє рішення про правильність призначеного покарання належним чином мотивував.

При цьому суд слушно врахував вимоги чинного законодавства та обставини цього кримінального провадження.

Так, суд апеляційної інстанції погоджуючись з висновками суду першої інстанції про призначення засудженому максимального розміру строкового покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 110 КК України, у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, зауважив про правильність врахування ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; дані про особу засудженого, який раніше не судимий, а також тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, а саме: фактичне встановлення влади окупаційних військ на території Каланчацької селищної територіальної громади Скадовського району Херсонської області, неможливість дії органів влади України та законів України на вказаній території, впровадження на цій території законів і грошової одиниці держави-агресора - Російської Федерації, створення передумов для проведення псевдореферендуму з метою зміни меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України. Також районний суд врахував, що засуджений, здійснюючи керівництво незаконно створеним органом військово-цивільною адміністрацією Каланчацького муніципального округу, брав особисту участь в ході проведення обшуків, де вилучалася власність осіб, які перебували на тимчасово окупованій території, всупереч волі останніх.

При цьому суд зважив на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, що його обтяжують.

Врахувавши зазначене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правильність призначеного судом першої інстанції засудженому максимального розміру строкового покарання з конфіскацією майна, передбаченого санкцією

ч. 3 ст. 110 КК України. З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів.

До того ж апеляційний суд, залишаючи скаргу без задоволення, відповідні доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином перевірив та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й достатні мотиви спростування. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що призначене

ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.

Таким чином, переконливих доводів про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість з касаційної скарги прокурора не вбачається та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Доводи касаційної скарги та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом апеляційної інстанції під час розгляду цього провадження в частині призначення покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Призначене засудженому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, під час перевірки цього кримінального провадження колегія суддів не встановила.

З урахуванням викладеного, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3