УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

15.01.2026 м. Бар Вінницька область

Слідча суддя Барського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ; секретар судового засідання ОСОБА_2 ; розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Барського районного суду Вінницької області клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за № 0000015 від 14.01.2026, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кошаринці Барського району Вінницької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця, не одруженого, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 ,

УСТАНОВИЛА:

Заступник начальника СВ ВП № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Клопотання обґрунтоване тим, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України у цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватися військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів. Згідно зі ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів. Водночас, на порушення зазначених вище норм законодавства України, 20.04.2025 солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив базовий табір військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту його затримання 14.01.2026 у порядку ст. 208 КПК України за вчинення даного злочину у с. Кошаринці Жмеринського району Вінницької області. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення військової частини, не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військовослужбовцем місця служби без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

15.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки покарання за вчинене кримінальне правопорушення є такими, що спроможне у значній мірі обмежити його права й свободи, у тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності даного ризику. Крім того, ОСОБА_5 не має сталих соціальних зв`язків, ніде не працює, неодружений, не має постійного джерела прибутку, тому він може залишити межі району та переховуватися, так як останнього нічого не стримує;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 , розуміючи, що йому у разі доведення вини, загрожує покарання у виді позбавлення волі, може впливати на останніх, щоб вони змінили свої покази;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку сторони обвинувачення даний ризик доводиться тим, що ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності може вчинити інший злочин.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри його причетності до вчинення злочину та ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він визнає свою причетність до вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Пояснив, що залишив військову частину, оскільки дізнався, що його будуть відправляти на завдання на Курський напрямок. Не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.

У судовому засіданні захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 підтримав думку підзахисного.

Клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам статей 183, 184 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Оскільки сторона захисту не заперечувала обґрунтованість підозри, з урахуванням пояснень ОСОБА_5 у судовому засіданні, даних копій матеріалів, що долучені до клопотання, які були досліджені під час судового засідання, слідча суддя вважає підозру обґрунтованою.

За вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, що передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На виконання вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, оцінюючи, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, слідча суддя виходить з такого.

Наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_5 ніде не працює, неодружений, не має постійного джерела прибутку, тому за наявності нагоди може залишити межі району, оскільки останнього нічого не стримує. Викладені обставини підтверджуються даними письмових документів, що долучені до клопотання, та знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Ураховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного ОСОБА_5 , який не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має постійного прибутку, та характером злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідча суддя дійшла висновку про існування ризику того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідча суддя вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому слідча суддя ураховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків та дослідження їх судом, але є особливо гострим саме на початковому етапі досудового розслідування.

Разом з тим, слідча суддя вважає, що прокурором не доведено наявності ризику вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та на які вказував слідчий, прокурор.

На виконання положень ст. 178 КПК України слідча суддя оцінила у сукупності такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у злочині (позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років); вік та задовільний стан здоров`я підозрюваного, які дозволяють утримувати його під вартою; відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного у місці його постійного проживання; відсутність постійного місця роботи.

Також слідча суддя ураховує те, що згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно з положеннями абзацу восьмого ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ураховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 8 ст. 176 КПК України, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, які наведені вище, слідча суддя дійшла висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваному застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 183, 186-187, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Визначити строк дії ухвали 60 днів.

Закінчення дії ухвали 15.03.2026.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено об 11:00 16.01.2026.

Слідча суддя