КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.12.2024 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

Заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації) права власності на вказане майно, а також вчинення реєстраційних дій направлених на їх відчуження, розпорядження та заборонено будь-яким особам відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися таким майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/55792/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4182/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Апелянт зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутності власника майна, а повний текст ухвали був отриманий 14.05.2025.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що арешт майна накладений з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Однак, власником арештованого автомобіля є ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка несе цивільну відповідальність за завдану шкоду у даному кримінальному провадженні.

Крім того, всупереч тверджень слідчого судді, цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Прокурором у клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено, що транспортний засіб SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

11.12.2025 представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 доповнив подану апеляційну скаргу, зазначивши, що клопотання прокурора подане з пропуском строку для звернення із клопотанням про арешт майна, без порушення питання про поновлення такого строку.

Також апелянт посилався на те, що клопотання прокурора про арешт майна всупереч вимог ст. 482-2 КПК України, не було погоджене Генеральним прокурором, а при розгляді клопотання не було забезпечено участь народного депутата ОСОБА_10 та власника майна ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна ОСОБА_7 розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна або її представника.

Дані про вручення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначив представник в апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали йому вручено лише 14.05.2025 після звернення до Печерського районного суду міста Києва із відповідним клопотанням, що підтверджується даними долученої до апеляційної скарги копії розписки ОСОБА_6 .

Апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 19.05.2025.

Ураховуючи, що матеріали справи не містять інших відомостей про обізнаність власника майна або її представника із мотивами прийнятого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а відтак не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001243 від 11.11.2024 за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Процесуальне керівництво у даному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

14.11.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014), тобто в державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду обороноздатності та інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Як зазначено в клопотанні прокурора, в ході обшуку 14.11.2024 за місцем проживання народного депутата України ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , в його особистій сумці виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та у спальній кімнаті ключі до нього, що на переконання сторони обвинувачення, вказує на те, що транспортний засіб фактично перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_12 . Вказаний транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_7 , яка є гувернанткою у домоволодінні родини ОСОБА_13 .

Згідно даних протоколу огляду від 14.11.2024, під час проведення огляду паркувального майданчику біля центрального входу до магазину «Сільпо» за адресою вул. Інженерна, 1, в м. Києві, виявлено автомобіль марки SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору. Вказаний транспортний засіб було вилучено.

Постановою слідчого ГСУ ДБР ОСОБА_14 від 14.11.2024 автомобіль марки SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

18.11.2024 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, якому просив накласти арешт на, а саме: транспортний засіб SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.12.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме: транспортний засіб SUBARU OUTBACK, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З висновками слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для арешту вищевказаного майна з метою збереження як речового доказу, погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з тих підстав, що вказаний автомобіль перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_12 та може містити сліди злочину або відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001243, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, передане, пошкоджене, відчужене або зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого транспортного засобу критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб може містити відомості, які мають значення для встановлення фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для арешту даного майна як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянта на те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_7 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні та не має відношення до обставин кримінального правопорушення, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що клопотання прокурора про арешт майна, всупереч вимог ст. 482-2 КПК України, не було погоджене Генеральним прокурором, не грунтуються на вимогах закону.

Загальні положення, що регулюють процедуру звернення із клопотанням про арешт майна, містяться в главі 17 КПК України, згідно з якими з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 171 КПК України).

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КПК України, прокурором у кримінальному провадженні є особа, яка обіймає посаду, передбачену ст.15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Главою 37 цього Кодексу визначено порядок здійснення кримінального провадження щодо окремої категорії осіб. Зокрема, згідно положень ч. 2 ст. 482-2 КПК України, клопотання про дозвіл на затримання, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, обшук, порушення таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, а також про застосування інших заходів, у тому числі негласних слідчих (розшукових) дій, що відповідно до закону обмежують права і свободи народного депутата України, розгляд яких віднесено до повноважень слідчого судді, мають бути погоджені Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора).

Предметом судового розгляду у даному провадженні є клопотання про арешт майна, належного ОСОБА_7 , яка не має статусу народного депутата України, а відтак положення ч. 2 ст. 482-2 КПК України у даному випадку не підлягаю застосуванню.

Посилання апелянта на те, що клопотання прокурора подане з пропуском строку для звернення із клопотанням про арешт майна, без порушення питання про поновлення такого строку, та слідчим суддею здійснено розгляд клопотання без участі ОСОБА_10 та власника майна ОСОБА_7 , не є визначеною законом безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі, поряд із посиланням на таку мету арешту вилученого майна, як збереження речових доказів, помилково зазначено про можливість арешту вказаного майна із метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення.

Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що судове провадження не містить та стороною обвинувачення не надано відомостей про заявлення цивільного позову у межах даного кримінального провадження, а також даних про повідомлення про підозру власнику майна ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, що у відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, виключає можливість накладення арешту на зареєстроване за ОСОБА_7 майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Разом з тим, вказана обставина не впливає на правильність висновку слідчого судді щодо наявності підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з урахуванням доведеності прокурором у клопотанні відповідно до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України наявності правових підстав для накладення арешту на таке майно з метою збереження речових доказів, а тому колегія суддів вважає, що вказана обставина сама по собі не є підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3