03.10.25 Справа № 483/913/25
1-кп/469/277/25
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції)
захисник ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, не одруженого, відповідно до положень ст. 89 КК України не судимого, офіційно не працевлаштованого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України ,-
в с т а н о в и в:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором Очаківського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 , за якою ОСОБА_4 визнає себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України (придбання та зберігання вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) та бойових припасів без передбаченого законом дозволу), ч.1 ст.309 КК України (незаконне виготовлення, придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту) та ч.1 ст.310 КК України (незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п"ятдесяти рослин) за обставин, викладених у повідомленні про підозру; сторонами враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться: ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України - до кримінальних проступків, ч.1 ст.263 КК України - тяжке кримінальне правопорушення, обставину, що пом"якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу винного, який в силу ст.89 КК України є несудимим, та погоджено покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на два роки; за ч.1 ст.310 КК України - у виді обмеження волі строком на три роки; за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі строком на чотири роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та звільнити підозрюваного від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов"язків, передбачених ст.76 КК України.
Обвинуваченому роз"яснені наслідки укладення та затвердження угоди, обмеження права оскарження вироку, відмови обвинуваченого від здійснення прав, передбачених абз.1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, його захисник та прокурор наполягали на затвердженні угоди.
Обвинувачений пояснив, що він визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, вказаних у обвинувальному акті, про можливість призначення менш тяжких видів покарань за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України йому не повідомляли, проте він погодився із зазначеним в угоді покаранням за цими статтями з тією метою, щоб йому загалом "дали умовне покарання". Він тривалий час перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом "Наркоманія" та проходить відповідне лікування.
Захисник пояснила, що при укладенні угоди питання окремого призначення покарань за ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України та наявності обставин, визначених ч.4 ст.309 КК України, стороною захисту не розглядались, так як захист погоджується з покаранням, визначеним за сукупністю злочинів, та застосуванням до обвинуваченого іспитового строку.
Дослідивши угоду щодо її відповідності умовам закону, суд приходить до таких висновків.
На підставі ч.6 ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.
Відповідно до п.п.1, 2, 3, 4 ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.
Санкцією частини першої статті 263 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Діяння, передбачені частиною першою статті 309 КК України, караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.
Санкцією частини першої статті 310 КК України передбачене покарання у виді штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеженняя волі на той самий строк.
Загальні засади призначення покарання судом визначені статтею 65 КК України.
Зокрема, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У разі укладення угоди обвинувачений, за змістом п.1 ч.5 ст.474 КПК України, відмовляється від права на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
- мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
За умовами угоди, сторонами встановлено наявність обставини, що пом"якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; встановлено також, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий; інші негативні обставини щодо особи обвинуваченого чи обставини, які перешкоджають застосуванню до нього менш тяжких видів покарання, в угоді не зазначені.
Таким чином, визначивши в угоді максимальний вид покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, - у максимальних межах, визначених санкцією зазначеної норми, сторони істотно обмежили інтереси обвинуваченого щодо врахування при призначенні йому покарання обставин справи та вимог Загальної частини КК України.
Суд також зважає на те, що відповідно до пояснень захисника про обставини укладення угоди, сторона захисту погодилась на визначений угодою вид покарання, оскільки розглядалося лише питання призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та можливості призначення остаточного покарання з іспитовим строком; пояснення обвинуваченого також свідчать про те, що він фактично на момент укладення угоди не був обізнаним з можливістю призначення йому менш тяжкого покарання відповідно до санкції ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України та можливими наслідками такого, і не розглядав такої можливості, а лише свідомо погодився на застосування щодо нього ст.75 КК України.
Зазначене, на думку суду, свідчить, що згода обвинуваченого на укладення угоди та призначення вказаних у ній покарань за кожне з кримінальних правопорушень не є усвідомленою, тобто не є добровільною, що перешкоджає затвердженню угоди судом.
Суд також не вбачає відповідності інтересам суспільства призначення особі за угодою про визнання винуватості покарання за окремі види кримінальних правопорушень у максимальних межах та найбільш тяжкого виду, за фактичної відсутності у тексті угоди посилань на будь-які негативні фактори.
Відповідно до абзацу другого ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 474 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Дата проголошення повного тексту ухвали 07 жовтня 2025 року о 16.30 год.
Суддя :