Номер провадження: 11-сс/813/1936/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2025 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0001528 від 14.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Старший детектив Підрозділу ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про зміну підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу та просив застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання та змінено підозрюваному ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 22 жовтня 2025 року, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами про неповноту судового розгляду, оскільки слідчим суддею не в повній мірі враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Водночас, прокурор наголошує, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе гарантовано запобігти наявним ризикам, для досягнення завдання кримінального провадження, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, змінити підозрюваному запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст.177, 178, 181, 183 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: проведення азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджено питання наявності обґрунтованої підозри, а матеріали провадження містять достатньо доказів, що б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України є обґрунтованою.

При цьому, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оскаржується.

На переконання апеляційного суду на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до ст.ст.89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи прокурора про те, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є не достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти ризикам, на які в своєму клопотанні посилається детектив, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути єдиною підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, обвинуваченого, тощо.

Розглядаючи питання щодо наявності існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України слідчий судді слушно зазначив про те, що підозрюваний раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання.

Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що підозрюваний ОСОБА_8 добровільно з`являється до суду, як для розгляду клопотання детектива про зміну запобіжного заходу, так і для розгляду апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, проживає з батьками та двома неповнолітніми молодшими братами. ОСОБА_8 виконує важку фізичну роботу у домогосподарстві, оскільки його батько хворий на цукровий діабет, відповідно до наданої захисником медичної документації.

Також під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу слідчий суддя погодився з існуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України щодо можливого впливу підозрюваним ОСОБА_8 на свідків в рамках даного провадження, оскільки на теперішній час досудове розслідування триває, підозрюваному відомі анкетні дані свідків, а тому підозрюваний може на них впливати, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення відповідальності за імовірне вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також зазначив, що не можна вважати недоведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із корисливих мотивів, офіційно не працевлаштований, відтак не маючи законних джерел доходу може вчинити інше корисливе кримінальне правопорушення.

Водночас, під час апеляційного розгляду прокурор не зміг надати будь-яких доказів про те, що ОСОБА_8 з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, здійснював спроби незаконно впливати на свідків, переховуватись від органу досудового розслідування, або перешкоджав кримінальному провадженні іншим чином.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема той факт, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд враховує, що підозрюваний за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Викладені обставини доводять, що ОСОБА_8 належним чином виконує свої процесуальні обов`язки, що свідчить про відсутність підстав для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів наголошує, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилався у своєму клопотанні, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

За наведених обставин, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема відсутність судимостей, відсутність відомостей про порушення підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційний суд вважає, що застосуванням такого запобіжного заходу буде дотриманий справедливий баланс між загальними інтересами суспільства і цілями правосуддя.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2025 року, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного в рамках кримінального провадження № 0001528 від 14.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 203-2КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4