Справа № 583/1502/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000024 від 26.01.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Боромля, Сумської області, освіта вища, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.1 ст.263, ч.1 ст.129 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 придбав набої до вогнепальної зброї калібру 5,45 мм у кількості двісті тридцять вісім штук, а також бойові припаси, а саме: два запали до гранат УЗРГМ, два корпуси гранат РГД-5, споряджені вибуховою речовиною, які приніс до приміщення, у якому здійснює свою приватну нотаріальну діяльність, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та зберігав їх до 22.04.2022 у приміщенні за зазначеною адресою без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 22.04.2022 року в ході обшуку приміщення, у якому здійснює приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_3 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено набої до вогнепальної зброї калібру 5,45 мм у кількості двісті тридцять вісім штук, а також бойові припаси: два запали до гранат УЗРГМ, два корпуси гранат РГД-5, споряджені вибуховою речовиною, які зберігав ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-22/3831-БЛ від 08.06.2022 року двісті тридцять вісім патронів є бойовими припасами, виробленими Луганським верстатобудівельним заводом у 1982 році (з маркуванням «270 82») та Ульянівським машинобудівним заводом у 1982 та 1985 роках (з маркуванням «З 82» й «З 85» відповідно), придатні до стрільби, з них тридцять п`ять патронів з трасуючою кулею (з маркуванням «3 82») та двісті три патрони з кулею зі сталевим сердечником (з маркуванням «270 82» й «3 85») є 5,45-мм проміжними патронами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - 5,45-мм автоматів Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У), 5,45-мм ручних кулеметів Калашникова (РПК-74, РПКС-74) й іншої зброї калібру 5,45x39 мм.

Крім того, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-22/3561-ВТХ від 31.05.2022 року надані на дослідження предмети схожі на корпус гранати та запалу відповідно є: корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення, який споряджений вибуховою речовиною (тротил) та засобом підриву (детонування) - уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовується для спорядження ручних осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42, які при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка належить до категорії бойових припасів та придатна для вибуху.

Також, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-22/3572-ВТХ від 31.05.2022 року надані на дослідження предмети схожі на корпус гранати та запалу відповідно є: корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення, який споряджений вибуховою речовиною (тротил) та засобом підриву (детонування) - уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовується для спорядження ручних осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42, які при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення - наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка належить до категорії бойових припасів та придатна для вибуху.

Формулювання обвинувачення визнаного судом недоведеним.

Органами досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 129 КК України в тім, що 21 квітня 2022 року приблизно з 17 год. 50 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_9 перебували на території відкритого типу біля офісу нотаріальної контори, в якій працює ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час, у ході з`ясування непорозумінь, які виникли на підставі неприязних відносин останнього з матір`ю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ОСОБА_3 у грубій формі почав словесно залякувати ОСОБА_12 , погрожуючи йому вбивством. В ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник умисел на реальну погрозу вбивством ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на залякування ОСОБА_12 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди на рівні порушень психологічного здоров`я ОСОБА_12 (виникнення відчуття неспокою, тривоги, страху), діючи умисно, розуміючи побоювання потерпілого за своє життя та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, маючи умисел на реальне позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_3 приблизно о 17 год. 59 хв. вищевказаного дня, дістав правою рукою з правої кишені своєї куртки гранату РДГ-5 та продемонстрував її ОСОБА_9 , розуміючи, що потерпілий усвідомлює наслідки загрози вибухонебезпечного предмету у вигляді вказаної гранати, та продовжив словесно погрожувати йому вбивством. Внаслідок цих дій ОСОБА_14 сприйняв погрозу вбивством по відношенню до нього, як реальну та побоювався реалізацію цієї погрози, яка була виражена усно демонстрацією вибухової зброї. Здійснюючи демонстрацію гранати та погрожуючи її детонацією, ОСОБА_3 усвідомлював протиправність своїх дій, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді шкоди на рівні порушень психологічного здоров`я ОСОБА_12 (виникнення відчуття неспокою, тривоги, страху) та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав, просив його виправдати. В частині обвинувачення за ст.129 КК України пояснив, що з потерпілим ОСОБА_9 з 2021 року склалися неприязні відносини, цьому передували обставини, коли до його офісу 30.08.2021 року завітав п`яний батько потерпілого, якого потім на 15 діб заарештували. Після чого його дружина мати потерпілого відстежувала його, коли і куди він іде. Також неодноразово зверталася до начальника поліції зі скаргами, але в його діях жодних порушень не встановлено. 21.04.2022 року ОСОБА_9 , будучи учасником тероборони прийшов до ОСОБА_3 з`ясовувати неприязні відносини. В нього біля приміщення офісу нотаріальної контори встановлені відеокамери. Жодної погрози він не здійснював, про це свідчить і поведінка ОСОБА_9 , який не втікав. Під час розмови ОСОБА_9 говорив, що уб`є за своїх батьків, а ОСОБА_3 показав рукою на відеокамеру та сказав, що всі погрози записуються на камеру. В руках у ОСОБА_9 був круглий металевий предмет. ОСОБА_3 показав потерпілому, що в нього в кишені коробка з печаткою нотаріаса, а за тим ключі, на яких є брилок з тривожною кнопкою та сказав, що він викликав охорону. Гранати в руках не тримав, не показував та не демонстрував ОСОБА_9 ОСОБА_3 зазначив, що потерпілий дає не послідовні покази, путається в них, такі показання не підтверджуються відеозаписом. Стосовно обвинувачення за ст.263 КК України пояснив, що на початку повномасштабного вторгнення він пішов до військомату, але там нікого не було, було оголошення, що треба прибути до військової частини. 24.02.2022 року він отримав у військовій частині зброю, патрони, корпус гранати 2 шт., запали до гранат, 240 патронів, підсумки для носіння патронів та носіння корпусу гранат. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 тоді повідомив пароль для того, щоб ОСОБА_3 міг їздити на хлібзавод за хлібом для населення та військовослужбовців. Про це внього були накладні. Патрони, порох, корпуси гранат він зберігав у нотаріальній конторі, так як там була сигналізація та сейф. 26.02.2022 року він отримав поранення та лікувався у госпіталі до 30.05.2022 року. В цей час вийшов закон, яким вказано, що ті, хто захищав державу не підлягають кримінальній відповідальності.

Суд приймаючи до уваги показання ОСОБА_3 в частині щодо обвинувачення за ст.263 КК України, вважає необґрунтованими його твердження про те, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінює їх критично, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, вони спростовуються іншими зібраними у справі доказами, які суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що його мати ОСОБА_11 розповіла йому, що ОСОБА_3 , який проживає разом з нею у багатоквартирному будинку, погрожує їй та переслідує. 21.04.2022 року близько 16 год. ОСОБА_9 підійшов до офісу ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3 , побачив машину останнього, постукав у вікно офісу, побачив, як ОСОБА_3 метушився всередині приміщення, через 3-4 хвилини ОСОБА_3 вийшов із офісу. ОСОБА_9 запитав у ОСОБА_3 , чому той ображає його матір, на що останній сказав, що вб`є і його, і матір та витягнув з правої кишені бойову гранату, поклав до його пазухи, а потерпілий прижав ОСОБА_3 до себе та сказав, що «зірвемося разом». Через 7 хвилин приїхала охорона, перевірили документи. ОСОБА_3 пішов у офіс за документами та вийшов вже без гранати. Згодом приїхав начальник поліції з опергрупою, ОСОБА_3 в офіс їх не впустив. Згодом ОСОБА_3 стало погано, викликали екстрену допомогу та забрали його в медзаклад. В лікірні ОСОБА_3 відмовився надати доступ до офісу, тому приїхали працівники ДСНС та відчинили офіс, оперативна група виявила на столі гранату у вазі, провели обшук та знайшли ще одну гранату, патрони, рушницю з патронами. Після обшуку все вилучили, потерпілого допитали.

Такі показання потерпілого суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з ретельно дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами сторони обвинувачення. Разом з тим, суд також враховує, що між обвинуваченим та потерпілим склалися неприязні відносини, а тому оцінюючи показання потерпілого в сукупності з іншими доказами, суд не може прийняти їх до уваги, такі покази викликають у суду сумніви.

Судом допитані свідки.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він є начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 . На третій-четвертий день війни, 27-28 лютого 2022 року він приїхав у ТЦК, який дислокувався в підвальному приміщенні Охтирської РДА. 01.03.2023 року до них приїхав ОСОБА_3 , привіз повний багажник хліба та сказав, що він волонтерить, розвозить хліб добровільно. Ні в лавах ТРО, ні в складі роти охорони ОСОБА_3 не перебував, зброї йому не видавав, у ОСОБА_3 була своя зброя, нова, сучасна, з прицілом та глушителем, такої зброї у них у комплектуванні не було. Цивільним особам зброя не видавалася, лише тим, хто був членом формування. Складалися списки осіб, яким видавалася зброя, з обов`язковою відміткою у військовому квитку.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він знає ОСОБА_3 , на початку війни спілкувалися з ним. ОСОБА_16 був у складі військових формувань у роті охорони. ОСОБА_3 на той час розвозив хліб, продукти харчування, в якості кого останній надавав допомогу, йому не відомо. Зброї у ОСОБА_3 він не бачив. Гранати членам роти охорони не видавалися, хто займався видачею зброї йому не відомо.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що йому невідомо чи була у ОСОБА_3 зброя, хто займався видачею зброї йому також не відомо.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він є військовослужбовцем, штатна посада головний сержант взводу радіохічної безпеки. 24.02.2022 року він прибув у військову частину для видачі зброї. Всі мобілізовані особи реєструвалися в нього, серед них був і ОСОБА_3 , який повідомив, що бажає охороняти свій край та вступити до лав ТРО. ОСОБА_3 було видано зброю автомат АК-74, 4 магазини, ремінь, гранати, боєприпаси він не видавав. Цивільним особам видавав зброю, записи не робив, ніде облік не вівся. Вказівку на видачу зброї йому давав капітан ОСОБА_19 . Кількість зброї, яку могли отримати цивільні особи, ніхто не контролював. 26.02.2023 року військовослужбовців вивезли з території військової частини. В приміщенні військової частини залишилися патрони, гранати з запалом (комплекти).

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 26.02.2022 року він приїхав до військової частини та побачив там ОСОБА_15 та ОСОБА_3 , в якого був автомат АК-74, звідки в ОСОБА_3 зброя йому не відомо. Воєнком і ОСОБА_3 брали участь у взятті в полон переодягнених російських «орків». В Охтирській РДА військові роздавали цивільним особам зброю для захисту, записували номер паспотру, без запису у військовий квиток. Як закінчилися бойові дії на території Охтирського району, йому зателефонували з воєнкомату і повідомили про необхідність здати зброю, він не хотів здавати, але здав.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що він працює в поліції охорони, виїжджав за викликом ОСОБА_3 21.04.2022 року за адресою АДРЕСА_4 , до нотаріальної контори. ОСОБА_3 повідомив, що йому погрожували гранатою. Біля ОСОБА_3 стояв чоловік, на якого він вказав, що той йому погрожує. Чоловік, з яким у ОСОБА_3 виник конфлікт, показав пусті кишені, повідомив, що в нього нічого немає та сказав, що саме ОСОБА_3 погрожував йому гранатою. В приміщенні нотконтори заборонених предметів він не бачив, перевірили особу, яка знаходилася біля приміщення, в нього нічого забороненого не виявили. Бачив у ОСОБА_3 кров на обличчі, запропонував викликати швидку допомогу, однак останній повідомив, що вже її викликав. Дочекавшись слідчо-оперитивну групу він разом з ОСОБА_22 поїхали та залишили місце події.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він був понятим під час вилучення зброї у ОСОБА_3 , був присутній під час обшуку, точної дати він не пам`ятає. Це було в офісі нотконтори ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4 . Також були присутні працівники поліції, свідки, підписував документи, був присутній під час вилучення патронів від автомату, їх було багато, гранати, вибухівки. Присутній був за світлої доби і до темна до закінчення обшуку. Зброю та вибухові речовини знайшли в офісі нотконтори, гранати в руках ОСОБА_3 він не бачив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що проживає поруч із ОСОБА_3 21.04.2022 року близько 16 год її син приїхав до ОСОБА_3 поговорити, щоб останній не спілкувався з нею. Син зателефонував їй та сказав, що ОСОБА_3 вийшов до нього з гранатою. Вона стояла на площадці, дивилася зверху, але гранати не бачила.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він працює в Охтирському РВП в службі охорони, перебуваючи на службі разом з ОСОБА_21 отримали повідомлення від оператора про те, що спрацювала кнопка сповіщення (тривожна кнопка) в нотконторі у ОСОБА_3 . Приїхавши на виклик, побачили ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ОСОБА_3 повідомив, що останній погрожував йому гранатою, а ОСОБА_9 повідомив навпаки, що ОСОБА_3 погрожував ОСОБА_9 гранатою. Перевірили скутер та речі останнього, нічого забороненого не було. Зателефонували на службовий номер, повідомили про конфлікт і чекали оперативну групу. Приїхала оперативна група, до офісу вони не заходили, в руках у ОСОБА_3 зброї не бачили, чули лише словесний конфлікт між особами на підвищених тонах. Офіс ОСОБА_3 відмовився добровільно відкривати.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснив, що познайомився з ОСОБА_3 на початку повномасштабного вторгнення, 26.02.2022 року був у себе вдома на АДРЕСА_5 , почув стрілянину, вийшов на двір та побачив хлопців з ТРО, які стрілляли по підвалу, думали що там ДРГ. ОСОБА_3 був у складі ТРО, бачив як останній розвозив хліб. Це була важлива допомога, оскільки на той час у місті неможливо було купити хліб. Самозгуртовані мешканці міста ходили з рушницями, а ТРО мали зброю, яку їм видали автомати АК-74. Видавали зброю 24-25 лютого 2022 року у військовій частині, поки не розбили військові склади, далі перестали видавати. У ОСОБА_3 був автомат АК-74, у інших хлопців з ТРО була така зброя, гранати були у всіх.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що на початку війни 24.02.2022 року працювала начальником експедиції ТДВ «Охтирський хлібокомбінат». До початку війни на підприємстві працювали 160 чоловік, а з початку війни більшість працівників виїхали, залишилося 30 чоловік. Керівник хлібзаводу прийняв рішення випікати хліб і більшу частину віддавати благодійно на потреби лікарні та потребуючих. Бачила, як ОСОБА_3 особисто приїжджав та забирав хліб на протязі 30-40 днів та розвозив його військовим. Зброї у ОСОБА_3 не бачила.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що він звільнений з військової служби по досягненню шестидесятирічного віку. На початку повномасштабного вторгнення став на захист м.Охтирка, зброю отримав в Охтирському РВП, а ОСОБА_3 отримав зброю у військовій частині на « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у ОСОБА_27 . ОСОБА_3 отримав автомат АК-74, патрони, які були в паперових пачках, підсумок, гранати РГД, які були замотані в папір. Списки як такі не скадалися, записували паспортні дані та номера зброї-автомату. Через місяць, півтора, як минула небезпека, м.Охтирку вивели із зони бойових дій, необхідно було здати зброю та боєприпаси. На одну особу залишали 1 автомат, 4 магазини і записували у військовий квиток. На початку війни зброю роздавали у військовій частині всім хто прийшов, у тому числі і цивільним особам, роздавали всім, хто міг тримати зброю, списки складали вже потім. Патрони і гранати видав ОСОБА_28 з ящика, хто скільки донесе, автомат один на особу по 8 магазинів. Гранати і патрони здавали керівнику ТРО ОСОБА_29 .

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 , в травні-червні 2022 року він чергував на блокпості в районі Охтирської дамби, до них пару разів приїжджав ОСОБА_3 , який в перші дні війни привозив його сім`ї хліб та молоко. Чи приймав участь ОСОБА_3 у бойових діях та чи була у нього зброя йому не відомо. 24.02.2022 року свідок був у військовій частині на Дачному, організації не було, зброю роздавали, у військові квитки нічого не записували, списків не вели. На другий день війни формували блокпост, в перші дні видачу зброї ніхто не фіксував, списки заводилися пізніше. Він складав списки та віддавав їх командиру взводу ОСОБА_31 . ОСОБА_3 у списках на отримання зброї не рахувався.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснила, що вона була понятою під час проведення обшуку в нотконторі ОСОБА_3 . В приміщенні нотконтори знаходилися працівники поліції, начальник Охтирського РВП ОСОБА_33 , криміналісти. Вона ходила по кімнатах разом з працівниками поліції. Поліцейські з ящика столу дістали гранату, за диваном знайшли зброю, схожу на мисливську, травматичний пістолет з посвідченням, також із сейфу виймали грошові кошти, в її присутності їх перерахували. Під час проведення обшуку була відео зйомка, чи були у неї якісь зауваження не пам`ятає.

Надаючи оцінку показанням вищевказаних свідків, суд приходить до висновку, що вони є належними, переконливими, достатніми та такими, що не викликають у суду жодних сумнівів, узгоджуються разом з іншими доказами в їх сукупності.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , які підтвердили обставини щодо законного придбання зброї ОСОБА_3 24.02.2022 року через повномасштабне вторгнення рф для захисту Вітчизни, суд приймає їх до уваги як належні, допустимі докази та такі, що в частині кваліфікації дій обвинуваченого не підтверджують обвинувачення ОСОБА_3 щодо незаконного придбання, носіння бойових припасів за ч. 1 ст. 263 КК України.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , працівників служби охорони, які підтвердили, що прибули до приміщення нотаріальної контори за викликом ОСОБА_3 та не виявили і не бачили гранати ні у ОСОБА_3 , ні у ОСОБА_34 , суд вважає такі показання достовірними, які не викликають жодних сумнівів, узгоджуються у сукупності з іншими доказами, є належними доказами, однак, ними не підтверджується винуватість ОСОБА_3 в частині кваліфікації за ч. 1 ст. 129 КК України.

Стороною обвинувачення та стороною захисту заявлялося клопотання про виклик свідків: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 .

В послідуючому прокурор клопотав закінчувати розгляд справи без допиту цих свідків, а сторона захисту наполягала на допиті, однак судом ухвалено закінчувати розгляд справи без допиту цих свідків з огляду на наступне.

Судом вжито всіх необхідних заходів для з`явлення вказаних осіб до суду, однак в судове засідання вищевказані свідки не з`явилися, причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків вжив усіх необхідних заходів та вичерпав усі можливості щодо виклику свідків, однак вони так і не були допитані.

Приписами ст. 23 КПК України регламентована засада безпосередності дослідження показань, речей і документів у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що дане кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді в Охтирському міськрайонному суді, починаючи з 03.04.2023 року, через воєнний стан в Україні багато людей вимушено залишили своє місце проживання, інші вступили до лав ЗСУ, не мають змоги прибути до суду, на даний час незважаючи на те, що суд вичерпав усі можливі процесуальні засоби для виклику свідків, забезпечити явку вищевказаних свідків в жодне з судових засідань протягом 2023-2025 років для здійснення їх безпосереднього допиту так і не було здійснено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про закінчення судового розгляду без допиту вищевказаних свідків з вищевикладених підстав, до того ж заявлені свідки щодо епізоду за ст. 263 ч. 1 КК України, показання яких не матимуть вирішального значення.

Докази та процесуальні документи, надані прокурором в обґрунтування висунутого обвинувачення, а також докази надані стороною захисту, які досліджені у судовому засіданні.

Вина ОСОБА_3 в частині пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження, ретельно дослідженими в судовому засіданні.

Протоколом огляду місця події від 21.04.2022 року, проведеного за правилами невідкладного обшуку, дозвіл на проведення якого надано за ухвалою слідчого судді Шишацького районного суду Полтавської області від 22.04.2024 року (а.с.108-109, т.с.3), з відеозаписом до нього, який ретельно досліджений та перевірений в судовому засіданні, за адресою м.Охтирка, вул.Паркова,1, приміщення «Приватний нотаріус ОСОБА_3 », згідно якого виявлено та вилучено: предмет схожий на гранату з маркуванням L 18-75Т, який поміщено до паперової коробки №1; форт 12 мм, U3313, який поміщено до картонної коробки №2; 8 предметів схожих на набої, які запаковані до спец пакету № 153662; підсумок з предметом схожим на магазин в кількості 3 шт. до автомату, порожні, які запаковані до спец пакету; предмети схожі на гільзи з написами «Сова 9 мм», які поміщені до спец пакету; предмети схожі на набої, 4 коробки по 30 шт; предмет схожий на гранату з написом L 18-75Т, який поміщено до спец пакету; предмет схожий на запал з маркуванням 285-74 УЗРГМ583, який поміщено до спец пакету; предмет схожий на запал з маркуванням 2585-74 УЗРГМ583, який запаковано до спец пакету; грошові купюри загальною сумою 21150 грн, які запаковано до паперового конверту, відеозапис з камери спостереження (а.с.102-104, т.с.3).

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд вважає такий доказ належним, допустимим та достатнім, який отримано у відповідності до положень КПК України, узгоджується у сукупності з іншими доказами, а тому твердження сторони захисту про недопустимість цього доказу суд відхиляє як необґрунтоване.

Висновком судової балістичної експертизи від 18.05.2022 року за № СЕ-19/119-22/3840-БЛ, згідно якої представлений на дослідження один патрон, вилучений 21.04.2022 року під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_3 є бойовим припасом; даний патрон придатний до стрільби; наданий патрон являється пістолетним патроном калібру 9 мм Р.А., спорядженим еластичним металевим снарядом травматичної «несмертельної» дії, призначеним для стрільби з травматичної зброї з вогневим принципом метання снаряду (а.с.131-134, т.с.3).

Висновком судової вибухотехнічної експертизи від 31.05.2022 року за № СЕ-19/119-22/3561-ВТХ, згідно якої надані на дослідження предмети схожі на корпус гранати та запалу відповідно є: корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, промислового виготовлення, який споряджений вибуховою речовиню (тротил) та засобами підриву (детонування) уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовуються для спорядження ручних осколкових гранат Ф-1,РГД-5, РГ-42; надані на дослідження корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ є основними комплектуючими частинами наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення наступальну осколкову ручну гранату РГД-5Ю яка належить до категорії бойові припаси; утворена при конструктивному поєднанні корпусу наступальної осколкової гранати РГД-5 з уніфікованим запалом ручної гранати модернізавиним УЗРГМ наступальна осколкова ручна граната РГД-5 споряджена вибуховою речовиною придатна до вибуху (а.с.158-165, т.с.3).

Висновком судової вибуховотехнічної експертизи від 31.05.2022 року за № СЕ-19/119-22/3572-ВТХ, згідно якої надані на дослідження предмети схожі на корпус гранати та запалу відповідно є: корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 промислового виготовлення, який споряджений вибуховою речовиною (тротил) та засобами підриву (детонування) уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовується для спорядження осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42; надані на дослідження корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ є основними комплектуючими частинами наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка належить до категорії бойові припаси; утворена при конструктивному поєднанні корпусу наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 з уніфікованим запалом ручної гранати модернізованим УЗРГМ наступальна осколкова ручна граната РГД-5 споряджена вибуховою речовиною придатною до вибуху (а.с.177-187, т.с.3).

Висновком судово-балістичної експертизи від 08.06.2022 року за № СЕ-19/119-22/3831-БП, згідно якої двісті тридцять вісім патронів, вилучені 21.04.2022 року під час проведення обшуку в нотаріальній конторі «Приватний нотаріус Полулях В.В. офіс12», в м.Охтирка по вул.паркова,1, є бойовими припасами, виробленими Луганським верстатобудівельним заводом у 1982 році (з маркуванням «270 82») та Ульянівським машинобудівельним заводом у 1982 й 1985 роках ( з маркуванням «3 82» й «3 85» відповідно); патрони для стрільби придатні; тридцять п`ять патронівз трасуючою кулею ( з маркуванням «3 82») та двісті три патрони з келею зі сталевим сердечником (з нашаруванням «270 82» й «3 85») є 5,45 мм проміжними патронами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї 5,45 мм автоматів Калашникова (АК-74,АКС-74,АКС-74У),5.45-мм ручних кулеметів Калашникова (РПК-74, РПКС-74) й іншої зброї калібру 5,45-39 мм. (144-148, т.с.3).

Висновком судово-балістичної експертизи від 10.06.2022 року за № СЕ-19/119-22/3837-БЛ, згідно якої вісім патронів, вилучені 21.04.2022 року в ході огляду місця події в нотаріальній конторі «Приватний нотаріус Полулях В.В. офіс 12 », в м. Охтирка, по вул.Паркова,1, є боєприпасами; патрони придатні до стрільби із травматичної зброї з вогневим принципом метання снаряду; представлені патрони є патронами калібру 9 мм Р.А., спорядженими еластичним снарядом (а.с.122-125, т.с.3).

Вищевказані докази є належні, допустимі та переконливі, здобуті в устаномленому кримінально-процесуальним законом порядку, які суд ретельно дослідив та перевірив в судовому засіданні.

Суд відхиляє твердження сторони захисту, про те, що відповідно до Закону № 2114-IX, прийнятого 03 березня 2022 року ОСОБА_3 мав законне право зберігати боєприпаси, вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1 вищевказаного Закону в період дії воєнного стану громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (цивільні особи), можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, у тому числі отримати вогнепальну зброю і боєприпаси до неї відповідно до порядку та вимог, встановлених МВС України.

Застосування цивільними особами вогнепальної зброї, отриманої відповідно до цього Закону, здійснюється аналогічно до застосування зброї військовослужбовцями під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ст. 2 Закону № 2114-IX).

Згідно з пунктом 2 ст. 6 Закону № 2114-IX його дія поширюється на всіх осіб, які отримали вогнепальну зброю і боєприпаси до неї у випадку, передбаченому ст. 1 цього Закону, незалежно від дати їх видачі та застосовується протягом дії воєнного стану і 10 днів після його припинення або скасування.

За приписами ст. 4 Закону № 2114-IX у період дії воєнного стану громадяни України можуть брати участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації та/або інших держав, застосовуючи власну нагородну зброю, спортивну зброю (пістолети, револьвери, гвинтівки, гладкоствольні рушниці), мисливську нарізну, гладкоствольну чи комбіновану зброю та бойові припаси до неї.

У контексті застосування приписів ст. 5 КК очевидним є те, що положення Закону № 2114-IX не декриміналізують протиправного поводження з предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, вчиненого до набуття чинності цим Законом, та не встановлюють правомірності незаконного поводження із предметами, отриманими всупереч порядку, встановленому МВС України, в період дії воєнного стану, а покликані законодавчо забезпечити отримання, володіння і використання цивільними особами вогнепальної зброї та боєприпасів як власних, визначення яких наведено в ст. 4 Закону № 2114-IX, так і одержаних відповідно до порядку та вимог, установлених МВС України, з метою, визначеною в цьому Законі.

Отже, відсутні підстави для застосування до ОСОБА_3 положень Закону № 2114-IX та, відповідно ст. 5 КК, з огляду на що доводи сторони захисту в цій частині є необґрунтованими.

Вказані твердження узгоджуються з позицією викладеною у постанові Верховного суду від 07.02.2024 року за № 461/3474/22.

Твердження сторони захисту щодо порушень під час проведення обшуку суд відхиляє, оскільки жодних порушень судом не встановлено, дозвіл на проведення обшуку узаконено вищевказаною ухвалою слідчого судді Шишацького районного суду Полтавської області від 22.04.2024 року, проведений з дотриманням вимог КПК України.

Твердження сторони захисту про те, що під час проведення обшуку був присутній потерпілий ОСОБА_9 жодним чиним не впливають на результати проведення обшуку. Також суд відхиляє зауваження захисника про те, що обшук проводив начальник Охтирського РВП, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що обшук був проведений уповноваженими особами Охтирського РВП у відповідності до положень КПК України. Присутність начальника поліції Охтирського РВП під час проведення обшуку нормами кримінально-процесуального законодавства України не заборонена.

Твердження сторони захисту про те, що нібито під час обшуку приміщення нотаріальної контори ОСОБА_3 з боку працівників поліції було втручання до його комп`ютера та проведена неповна відеофіксація, чи було втручання до відеозапису, суд відхиляє як необґрунтоване, оскільки це не знайшло свого підтвердження в суді, жодних порушень під час проведення вказаної слідчої дії судом не встановлено.

Отже, суд не вбачає підстав для визнання результатів наведеного вище обшуку недопустимим доказом у зв`язку з порушенням його суттєвих умов, як про це вказує сторона захисту, оскільки вказані твердження не знайшли свого підтвердження в суді.

Наведене узгоджується з практикою суду касаційної інстанції, зокрема, з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 149/833/15-к.

Тому, вищевказаний протокол обшуку є належним та допустимим доказом, яким в повній мірі підтверджується винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустими суд відхиляє, як необґрунтоване, оскільки це не знайшло свого підтвердження в суді.

Крім того, сторона захисту заявляла клопотання про застосування ст.39, ст.43-1 КК України, однак, в даному випадку відсутні для цього законні підстави.

Інші доводи сторони захисту не заслуговують на увагу суду та не спростовують докази сторони обвинувачення.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вони є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 вмінено в обвинувачення незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів, однак в судовому засіданні з пояснень свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 встановлено, що ОСОБА_3 отримав бойові припаси на законних підставах, а саме для захисту Вітчизни на початку повномасштабного вторгнення.

Стороною обвинувачення не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів, щодо незаконного придбання і носіння бойових припасів ОСОБА_3 , таке обвинувачення саме в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях, тому суд вважає за доцільне виключити «придбання і носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу», як кваліфікуючу ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, як таку що не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та відповідно прокурором не доведена.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України як незаконне зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази повністю спростовуються ретельно дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та повністю підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Надані стороною обвинувачення в цій частині докази є належними, допустимими, такими, що зібрані у відповідності до положень КПК України.

Оцінка суду. Підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази сторони обвинувачення.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України суд зазначає слідуюче.

Частина 1 ст.129 КК України встановлює відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Реальність погрози встановлюється в кожному окремому випадку з урахуванням конкретних фактичних обставин. При вирішенні цього питання слід ураховувати як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози потерпілим), так і об`єктивний (спосіб та

інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним і потерпілим тощо). Для визнання погрози вбивством реальною необхідно встановити, що винний вчинив такі дії, які давали потерпілому підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілим об єктивно свідчили про реальність погрози.

Надаючи оцінку наданим доказам, судом встановлено, що з дослідженого відеозапису в судовому засіданні наданого як стороною обвинувачення так і стороною захисту, вбачається, що 21.04.2022 року о 17 год 49 хв до приміщення нотаріальної контори Сумська область, м. Охтирка, вул. Паркова, буд. 1, офіс 12 під`їхав потерпілий ОСОБА_9 , підійшов до приміщення, а потім сів на скутер та поїхав. Через 7 хвилин о 17 год 56 хв знову під`їхав до приміщення нотконтори, постукав та очікував ОСОБА_3 . О 17 год 56 хв вийшов ОСОБА_3 , почалася розмова між ними. О 17 год 59 хв ОСОБА_3 дістав правою рукою з правої кишені незрозумілий предмет та переклав у ліву руку. Зі слів потерпілого, це була нібито граната, а з показань обвинуваченого це була коробочка з печаткою нотаріуса, яку він носив при собі, та зв`язка ключів, яку тримав у руці з тривожною кнопкою пульту охорони. При цьому як пояснив ОСОБА_3 , що він показав рукою потерпілому і сказав, що в нього на приміщенні все записується на камеру відео спостереження та він викличе охорону. Після чого ОСОБА_3 поклав цей предмет у праву кишеню. Цієї ж хвилини обвинувачений підняв праву руку вгору, вірогідно показуючи про те, що над приміщенням встановлена відеокамера, якою здійснюється відео спостереження. О 18 год до приміщення нотконтори прибули працівники поліції охорони Національної поліції. ОСОБА_3 знаходився поруч з ОСОБА_9 , о 18 год 01 хв до них підійшла мати потерпілого, ведеться спілкування, відеозапис не містить суть розмови. О 18 год 21 хв до приміщення нотаріальної контори прибула оперативна група Охтирського РВП.

Оцінюючи наданий відеозапис, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутня реальна загроза, така його поведінка не свідчить про реальну загрозу потерпілому, який не міг сприйняти її як реальну, оскільки такої події не відбулося.

Суд зазначає, що в цій частині обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях, відеозапис з камер спостереження, що розміщені на приміщенні офісу нотконтори не містять звуку, а отже неможливо перевірити та прослухати суть розмови. З дослідженого судом відеозапису, який було вилучено в ході обшуку стороною обвинувачення, після чого ОСОБА_3 не мав до нього доступу, судом не встановлено викладених у обвинуваченні обставин. Зокрема, вбачається, що саме ОСОБА_9 прибув до приміщення офісу до ОСОБА_3 та очікував його, після того як ОСОБА_3 вийшов на вулицю, вони про щось розмовляли, однак, зображення не містить тих даних, про які вказував потерпілий, що нібито ОСОБА_3 йому «погрожував гранатою, а ОСОБА_9 притиснув його до себе та сказав, що разом зірвуться». Наведене дає суду підстави стверджувати про недоведеність обвинувачення в цій частині, так як обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а показання потерпілого суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не узгоджуються у сукупності з іншими матеріалами та викликають у суду сумніви. Жодних належних та достовірних доказів у цій частині стороною обвинувачення суду не надано, твердження прокурора про те, що «у руках ОСОБА_3 тримав гранату» жодним належним доказом не підтверджується, тому не може бути прийнято судом до уваги та тлумачиться на користь обвинуваченого, оскільки винуватість не доведена.

Отже суд приходить до висновку, що обвинувачення в частині ст.129 ч.1 КК України, не підтверджується належними, допустимими, переконливими доказами, стороною обвинувачення в цій частині не надано суду належних допустимих доказів, а обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях.

При цьому, як вже зазначалося, суд критично оцінює покази потерпілого, який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 «дістав гранату, засунув її до пазухи потерпілого, а ОСОБА_9 прижав його до себе та сказав, що підірвемося разом». Такі покази не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, не підтверджуються жодними доказами та викликають у суду сумніви, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 склалися неприязні відносини, про що підтверджував в судовому засіданні сам потерпілий.

Що стосується відеозапису із накопичувача зовнішньої камери відеопостереження, то у суду не викликає жодних сумнівів у його достовірності, оскільки відеозапис був одразу вилучений під час проведення обшуку в нотаріальній конторі, запакований до спеціального пакету, який згідно постанови слідчого від 21.04.2022 року визнаний речовим доказом, перебував у сторони обвинувачення, і лише після відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту, була виготовлена його копія, яка є ідентичною оригіналу та неодноразово досліджувалася в судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що вказаний відеозапис не відображає в повній мірі події, оскільки відсутній звукозапис, тому зміст розмови неможливо дослідити, суд оцінює вказаний доказ у сукупності з іншими доказами.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 (справа № 1731/2011) положення ст. 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Положення ст.17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вину обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. При цьому згідно ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (принцип диспозитивності).

За змістом ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

У кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі, що, крім іншого, «вимагає щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення» (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, втручання суду в процес змагальності сторін у будь-якому випадку буде однозначним проявом порушення загальних засад кримінального провадження, а оцінку доказам суд надає в нарадчій кімнаті, за результатами чого ухвалює відповідне рішення.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що «елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу» (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Наведене узгоджується також і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). При цьому розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі №195/1563/16-к, від 21січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі №760/23459/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 3 ст. 337 КПК передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Дослідивши всебічно всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів ще із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд у відповідності з вимогами норм кримінального процесуального закону, практикою Європейського суду з прав людини, Конституції України дійшов висновку, що на підставі цих доказів неможливо визнати ОСОБА_3 винним і засудити його за пред`явленим йому обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення докази як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують вини ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням.

Захисником ОСОБА_3 заявлялося клопотання про призначення по справі судової криміналістичної фототехнічної експертизи, яке судом було відхилено як необґрунтоване, оскільки питання були поставлені неконкретно та фактично зводилися до оцінки доказів у справі, що не потребує спеціальних знань та направлене було на зволікання з розглядом справи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України суд згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває за його зверненням на обліку у психіатра (т.с.2 а.с.11); поведінку обвинуваченого після скоєння злочину.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, від його дій тяжких наслідків не наступило, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є ветераном військової служби, має нагороди «за зразкову службу», за місцем проживання характеризується позитивно, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 цього Кодексу, оскільки такий вид покарання буде адекватним, достатнім, пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним, не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд вважає, що таке покарання буде пропорційним, справедливим і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370, 374-376, 394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 129 Кримінального кодексу України та виправдати його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 129 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання по цьому закону три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

1) підсумок з предметом, схожий на магазин до автомата в кількості 3 шт порожні, які запаковано до спец пакету № SUD 3041667, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

2) накопичувач камер відео спостереження з написом DH-XVR5104C-X1, МАС:24:52:6А:26:А5:1В, S/N:6LODCC7PAZ4E531, який запаковано до спец пакету SUD3042592, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) зберігати з матеріалах кримінального провадження.

3) кошти 16 купюр-номіналом 500 грн, 5 купюр номіналом 200 грн, 1 купюра номіналом 100 грн, 1 купюра номіналом номіналом 50 грн, 24 купюри номіналом 500 грн, загальною сумою 21150 грн, які згідно зберігальної розписки (а.с.113, т.с.3) передані на зберігання ОСОБА_3 вважати повернутими власнику.

4) 5 патронів, 3 відстріляних гільз, які згідно який згідно квитанції від 22.06.2022 року за № 001611 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 127, т.с.3) знищити;

5) 1 гільзу 9 мм - яка згідно квитанції від 26.05.2022 року за № 001595 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 136, т.с.3) знищити;

6) 231 патронів, 7 відстріляних гільз та первинне упакування, які згідно квитанції від 15.06.2022 року за № 001605 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 150, т.с.3) знищити;

7) 2 залишки від запалу, 2 залишки від граната, які згідно квитанції від 04.06.2022 року за № 001596 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 189, т.с.3) знищити;

8) предмет схожий на пістолет «Форт 12 мм НОМЕР_1 » з гравіюванням « ОСОБА_3 от сослуживцев Хар.У.П.О. 11.10.2003» з порожнім магазином, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

9) предмет металевий, схожий на гранату з маркуванням L18-75 Т, який поміщено до картонної картонки №1, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

10) 8 предметів схожі на набої з написом не денці «Сова 9 мм», які запаковані до спец пакету № 1536625, які згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігаються в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

11) предмет схожий на патрон з написом на денці «Сова 9 мм», в кількості 1 шт, який поміщено до спец пакету № 1536619, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігається в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

12) предмети схожі на набої до автомата, 3 коробки по 30 шт. та насипом150 шт, калібром 5,45*39 мм,загальною сумою 240 шт, які поміщено до спец пакету № SUD3041668, які згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігаються в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити;

13) предмет схожий на запал до гранати з маркуванням 285-74 УЗРГМ 83, який поміщено до спец пакету № SUD1113924, який згідно квитанції від 16.05.2022 року за № 001591 зберігаються в Охтирському РВП ГУНП України в Сумській області (а.с. 112, т.с.3) знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6126,82 грн., код класифікації доходів бюджету 24060300 «інші надходження».

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_1