Справа № 569/3972/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання провідного інспектора Рівненського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 про вирішення питань щодо застосування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Провідний інспектор Рівненського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 за погодженням із начальником Рівненського районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про вирішення питань щодо застосування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що 07.10.2025 року до Рівненського районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області надійшов на виконання вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10.07.2025 року відносно громадянина ОСОБА_5 , яким його було засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. 07.11.2025 року до Рівненського районного відділу №1 надійшов вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22.05.2025 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацію всього його майна. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.10.2025 року вирок змінено та зменшено призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У судовому засіданні інспектор Рівненського районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що вироки необхідно виконувати самостійно.

Засуджений підтримав позицію прокурора.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, вказане питання вирішується судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21.12.1990 року, суд вправі вирішувати лише ті питання, які не зачіпають суті вироку та не погіршують становище засудженого.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Також в порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Об`єднаної палати від 15.02.2021 у справі №760/26543/17, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

За юридичною силою та за правовим значенням ухвалені вироки є рівними та такими, що підлягають обов`язковому та безумовному виконанню (ч. 2 ст. 21 КПК).

На думку суду, застосувати ст. ст. 70, 71 КК у даному випадку не можливо, оскільки внаслідок цього суд повинен погіршити становище засудженого. Будь-яка зміна правового становище особи, на погіршення такого стану, може відбутись лише шляхом ухвалення юридично найважливішого судового акту - вироку. Постановлення ухвали, яка змінить правове становище засудженого, погіршивши його, буде порушенням принципів кримінального процесуального права, в тому числі призведе до зміни змісту обох вироків, що за кримінальним процесуальним законом може мати місце лише під час ухвалення вироку та/або під час перегляду судового рішення вищою інстанцією. Самостійна зміна вироку, судом першої інстанції, кримінальним процесуальним законом не передбачена.

Як встановлено судом, 10.07.2025 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Вказаний вирок набрав законної сили 11.08.2025.

Крім того, вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22.05.2025 року ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацію всього його майна. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.10.2025 року вирок змінено в частині призначеного основного покарання. Зменшено призначене основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Враховуючи те, що під час постановлення Рівненським міським судом Рівненської області вироку від 10.07.2025 року, вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22.05.2025 року законної сили не набрав, а тому не міг бути врахований під час призначення покарання ОСОБА_5 за вироком від 10.07.2025 року, суд приходить до висновку, що вказані вироки підлягають окремому виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання провідного інспектора Рівненського районного відділу №1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_4 про вирішення питань щодо застосування покарання за сукупністю кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_5 - відмовити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10.07.2025 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання, із випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22.05.2025 року, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацію всього його майна, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.10.2025 року змінено в частині призначеного основного покарання, зменшено призначене основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до 3 років позбавлення волі, в решті вирок залишено без змін виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1