Номер провадження 1-кс/754/3427/25
У Х В А Л А

Іменем України

16 жовтня 2025 року Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Деснянського районного суду м. Києва клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2025 за №0000145 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бігунь Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого ТОВ «Брейн», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимого

09.10.2024 Свалявським районним судом Закарпатської області за ч.2 ст. 28, ч. 3 ст. 355 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання строком на 3 роки.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 від 01.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, відносно ОСОБА_4 .

В обгрунтування клопотання прокурор посилається на те, що, ОСОБА_4 , достовірно знаючому, про введення на території України правового режиму воєнного стану, оголошення загальної мобілізації та здійснення призову військовозобов`язаних і резервістів, у невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше серпня 2025, виник злочинний умисел спрямований на вимагання та одержання від громадян України неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на невстановлених на теперішній час осіб, працівників Київського Інституту Національної гвардії України, з метою працевлаштування на роботу до вищевказаного інституту на посаду водія з метою подальшого отримання бронювання .

Так, ОСОБА_4 , 23.09.2025 в ході розмови з ОСОБА_6 розповів останньому про те, що в ОСОБА_4 існує можливість, шляхом зловживання впливом на третіх осіб, за грошову винагороду здійснювати можливість оформлення бронювання шляхом впливу на працівників Київського Інституту Національної гвардії України шляхом працевлаштування у вищевказаному навчальному закладі на посаду водія вартість якого становить близько 10000 доларів США.

У подальшому, ОСОБА_6 розуміючи незаконність зазначених дій та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди за вчинення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягнутим до кримінальної відповідальності, звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їх контролем, з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_4 .

Так, у ході телефонної розмови, 09.10.2025 ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 що може здійснити вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави шляхом працевлаштування до Київського Інституту Національної гвардії України за грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США з метою подальшого бронювання.

При цьому ОСОБА_4 став висувати обмеження щодо терміну, протягом якого потрібно надати вказані грошові кошти оскільки зі слів останнього закінчуються посади у Київського Інституту Національної гвардії України.

У подальшому 14.10.2025, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме на невстановлених на теперішній час посадових осіб Київського Інституту Національної гвардії України відповідно до раніше досягнутої домовленості, зустрівся із ОСОБА_6 на території ЖК «Галактика» у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 6-А та усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, одержав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, що станом на вчинення злочину становить 415 000 гривень, в якості неправомірної вигоди для себе, за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, після чого був затриманий працівниками правоохоронного органу.

14.10.2025 ОСОБА_4 було затримано в порядку 208 КПК України.

15.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У клопотанні зазначається, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується сукупністю доказів, доданими до матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених пунками 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили, разі, якщо суд вважатиме, що підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою, а ризики, зазначені стороною обвинувачення, доведеними, розглянути можливість обрати більш м`який запобіжний захід замість тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний також заперечив проти задоволення клопотання та просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників процесу, оцінивши всі обставини, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000145 від 01.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

З клопотання прокурора та доданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 369-2 КК України.

15.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, підтверджується доказами, долученими до клопотання в їх сукупності.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суд з прав людини від 21.04.2011року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» під терміном «обгрунтована підозра» необхідно розуміти, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У рішенні №14310/88 від 23.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обгрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Слідчий суддя дослідивши матеріали, долучені до клопотання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, приходить до висновку про обгрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчиненні кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглянувши питання існуючих ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховування від правосуддя слідчий суддя оцінює у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного ОСОБА_4 (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, в сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене відносно ОСОБА_4 у випадку направлення обвинувального акту до суду та визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити речі та документи що можуть викрити інших осіб, причетних до вказаного кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати розслідування іншим чиномслід враховувати встановлену КПК процедуру отримання доказів у кримінальному провадженні.

За таких обставин, ризик знищення або приховання доказів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на всії стадії досудового розслідування до моменту безпосереднього направлення обвинувального акту до суду.

Вказане доводить, що можливість знищення або приховання доказів є досить ймовірною.

Посилання прокурора на ризик, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення осбтавин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення є ймовірним, що обумовалено специфікою розслідуваного кримінального провадження.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є вірогідними та доведеними стороною обвинування, оскільки ОСОБА_4 вчинив вказане кримінальне правопорушення у період відбування покарання призначеного вироком суду з випробуванням.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на наведені обставини підозри, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, слідчий суддя не вбачає беззаперечних та обґрунтованих підстав для застосування до підозрюваного будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, який би запобіг встановленим ризикам, а також вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, аналізуючи наведене в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищеназваним ризикам і тому слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів.

Задовольняючи клопотання прокурор про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею враховуються вимоги ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Розмір застави у відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкокого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, на даному етапі лише такий вид запобіжного заходу зможе дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, з визначенням застави, що перевищує визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір, і є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, що виключає собою можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-178, 183, 193-198, 395, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.09.2025 за №0000145 - задовольнити частково.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, до 14 грудня 2025 року.

Строк тримання під вартою рахувати з 17 год. 37 хв. 15 жовтня 2025 року.

Строк дії ухвали - до 17 год. 37 хв. 14 грудня 2025 року(включно).

Визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУДСАУ в м. Києві: Код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 26268059, Банк отримувача - ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) -820172, Номер р/р UA1012089.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися з місця проживання (тимчасового перебування), про яке негайно повідомити слідчого прокурора або суд, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматись від спілкування зі свідками.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 17 год. 37 хв. 14 грудня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1