ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

19 січня 2026 року м. Фастів

Слідча суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2026 за №0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установила:

На розгляд до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав про те, що здійснює повноваження прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування встановлено, що 03.01.2026 близько 22:40 год., водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (твереза), керуючи автомобілем марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Р-04 між с. Бишів та с. Соснівка Фастівського району Київської області, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався посередині проїзної смуги для руху в попутному напрямку відносно руху автомобіля в бік м. Фастів.

Внаслідок цієї події ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох стегнових кісток, у зв?язку з чим був госпіталізований до КНП «Фастівська БЛІЛ».

13.12.2025 у ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак « НОМЕР_1 » вилучений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, розташований за адресою: провулок Боженка, буд. 23, с. Борисів, Фастівський район, Київська область.

Власником цього транспортного засобу, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_6 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

На момент ДТП за кермом вказаного авто була ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цей транспортний засіб у передбаченому законом порядку визнаний речовим доказом.

Прокурор повідомляє, що для здобуття доказів у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій та експертних досліджень з використанням цього транспортного засобу, які мають суттєве значення для встановлення об`єктивних обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди та прийняття рішення за результатами досудового розслідування. Зокрема, інженерно-технічної експертизи за експертною спеціалізацією «Дослідження технічного стану транспортного засобу», інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціалізацією «Транспортно-трасологічні дослідження».

Прокурор зазначає, що зберігання за межами спеціального майданчику для утримання транспортних засобів може призвести до його видозмінення, ремонту та відновлювальних робіт, штучної зміни конструктивних властивостей, механічних слідів утворених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди або відчуження на користь третіх осіб та як наслідок, це може призвести до втрати технічних властивостей автомобіля та знищення або спотворення доказової інформації, яка має суттєве значення для кримінального провадження та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Наявні ризики полягають у тому, що транспортний засіб є рухомим майном, має значну вартість, його переобладнання, зміна частин може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення та як наслідок уникнення кримінальної відповідальності винною особою.

Вказане стало підставою для звернення до суду із цим клопотанням.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Подав до суду заву про підтримання клопотання та розгляд справи без його участі.

Власник вилученого транспортного засобу ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання зі змісту якого вбачається, що він не заперечує щодо проведення всіх необхідних слідчих дій та експертиз щодо належного йому автомобіля, однак заперечує проти його арешту, оскільки цей транспортний засіб є джерелом доходу родини та буде потрібен йому у майбутньому для вирішення побутових питань та заробітку для його родини, що є необхідним для утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , 2012 року народження, а також для відвезення його на гуртки та до школи. Вважає, що накладення арешту на майно є жорсткою, тривалою і непотрібною процедурою, яка порушує його права як власника автомобіля, а тому він не вбачає в цьому нагальної потреби. Крім того, повідомляє про те, що через проблеми зі здоров`ям та нестабільним станом він не має змоги з`явитися у судове засідання. Просить відмовити у задоволенні клопотання.

Володілець вилученого транспортного засобу ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду клопотання повідомлена належним чином.

Слідча суддя не вбачає підстав для визнання явки прокурора та інший учасників розгляду обов`язковою, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Для забезпечення дотримання розумних строків розгляду та вирішення клопотання, враховуючи достатність доданих матеріалів для вирішення клопотання по суті, вважаю можливим здійснити судовий розгляд без участі слідчого та володільця речей і документів, які належно повідомлені судом про місце, день та час судового розгляду, та не з`явились до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, суд встановив таке.

Фастівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2026 за №0000023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

13.12.2025 у ході огляду вилучено автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який у подальшому поміщено на майданчик за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, буд. 23.

05.01.2026 вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », належить ОСОБА_6 .

У межах цього провадження у органу досудового розслідування виникла необхідність у зверненні з клопотанням про арешт майна.

З огляду на це приходжу до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Статтею 91 КПК України визначено перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК).

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно із частинами 1, 2 статті 93 КПК України, з бирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Під час вирішення питання щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення цього клопотання слідча суддя встановила, що воно відповідає вимогам, визначеним статтею 171 КПК України.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Застосовуючи приписи п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, зауважую, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у цій ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Надаючи оцінку тому чи майно, стосовно якого подане це клопотання про арешт, відповідає ознакам речового доказу, ураховую зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, під час вирішення питання про арешт майна також враховую правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, враховую наявність обґрунтованих підстав стверджувати про те, що було вчинене кримінальне правопорушення, а майно, для забезпечення збереження якого подано клопотання, є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України та містить на собі слідову інформацію, яка відображає обставини події, тобто є об`єктом, який зберіг на собі сліди та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у цьому провадженні, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Під час розгляду клопотання вважаю встановленою безумовну переконливість обґрунтування щодо наявності підстав для застосування у межах цього провадження арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки його незастосування може призвести до зникнення/втрати слідів, предметів як речових доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, проведенню експертиз.

За таких обставин вбачаю потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження у разі відмови у накладенні арешту та у разі повернення тимчасово вилученого майна, яка може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше здійснення досудового розслідування та встановлення істини у справі, що очевидно переважає над позбавленням власника (володільця) можливості тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна із метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому не вбачаю підстав для сумніву щодо співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на це доходжу висновку про наявність правових підстав для арешту вказаного у клопотанні майна.

Також враховую, що Конституцією України, Цивільним кодексом України, та статтею 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлені гарантії непорушності права власності та водночас передбачена можливість його обмеження у випадках та у порядку, встановленому законом.

Згідно висновком, висловленим Європейським судом з прав людини у рішенні, ухваленому у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

Накладаючи арешт на майно, вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є можливим та необхідним, не призводить до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження вказаний захід має тимчасовий характер та не призводить до невиправданих і непропорційних обмежень прав особи, яка є власником майна, з огляду на відсутність у суду доказів про існування обставин щодо нагальної потреби у використанні цього автомобіля його власником.

Позбавлення цього права відбувається у суворому додержанні національного та міжнародного права, не призводить до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання у право власності. Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання.

Водночас роз`яснюю, що згідно зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, для власника майна забезпечується можливість індивідуального періодичного перегляду застосованого захожу забезпечення кримінального провадження, що не свідчить про непропорційність вручання у право мирного володіння майном.

Щодо вимоги клопотання про поміщення арештованого транспортного засобу на територію спеціального майданчика для утримання транспортних засобів зауважую, що, відповідно до приписів кримінального процесуального законодавства України, під час вирішення питання про арешт майна слідчий суддя не вирішує питання визначення місця зберігання майна, на яке накладений арешт, тому вважаю відсутніми підстави для задоволення клопотання у цій частині.

Керуючись статтями 369, 371-372 КПК України, слідча суддя

ухвалила:

Задовольнити частково клопотання.

Накласти арешт із встановленням заборони на відчуження, користування та розпорядження на майно у кримінальному провадженні № 0000023 від 04.01.2026, яке має значення речового доказу, а саме: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Tiguan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , номер мобільного телефону НОМЕР_3 ).

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Зобов`язати прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладення арешту на вказане майно.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повна ухвала складена та проголошена 19.01.2026 о 13 годині 00 хвилин.

Слідча суддя ОСОБА_8