ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20818/19

Провадження № 11-кп/820/17/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006760 від 25.09.2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 106 864 (сто шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 45 (сорок п`ять) коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 9 867 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн.

Застосований ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2017 року захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно, яке було тимчасово вилучене 29.09.2019 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на автомобіль марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 скасовано.

Речові докази:

- автомобіль марки ««ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , який поміщено на зберігання на спеціалізований майданчик ХФ ДП МВСУ «Інформ-Ресурси», м. Хмельницький, провул. Коцюбинського, 33 повернуто власнику за належністю;

- одяг ОСОБА_14 , а саме: кофту чорного кольору, тряпчану куртку коричневого кольору, пару шкіряних кросівок чорного кольору, джинсові штани синього кольору, ремінь чорного кольору, еластичний бинт білого кольору та наколінну пов`язку синього кольору, які передані на зберігання до кімнати зберігання до кімнати зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області знищено.

За вироком суду, 25 вересня 2017 року, біля 02 год. 00 хв., ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту Правил), керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по проїзній частині вул. Кам`янецької в м. Хмельницькому зі сторони вул. Толстого в напрямку до вул. Гагаріна, діючи легковажно і самовпевнено, всупереч вимогам пункту 12.1 Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності попереду його руху нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «Зебра», не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, всупереч вимогам пункту 18.1 Правил, а саме наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований біля перехрестя вулиць Кам`янецька-Пушкіна, на якому в цей час перебував пішохід ОСОБА_14 , не зменшивши швидкості керованого ним транспортного засобу та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого виникла небезпека, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_14 , що перетинав проїзну частину вул. Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна зовнішнього кута правого ока, крововиливу верхньої та нижньої повії правого ока, крововиливу м`яких тканин голови з внутрішньої поверхні, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку із забоєм речовини головного мозку рідкої крові в бокових шлуночках головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті; переломів кісток лівої гомілки: крововиливу лівого колінного суглоба, які мають ознаки тілесних ушкоджені середнього ступеня тяжкості, а також садна бокової поверхні правого колінного суглоба, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. 25 вересня 2017 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_14 від отриманих травм помер в реанімаційному відділенні Хмельницької обласної лікарні.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху передбачені пунктом 2.9 (а), 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306, зміст яких полягає в наступному:

п.2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, ще перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення ОСОБА_8 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - спричиненні смерті потерпілому ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року відносно нього та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Зазначає про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства.

Всупереч п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд сформулював обвинувачення без визначення способу вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції безпідставно відніс до об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення - не обрання безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження не встановлювалось з якою безпечною швидкістю зобов`язаний рухатись ОСОБА_8 на даній ділянці, та в який саме момент ОСОБА_8 зобов`язаний був зменшити швидкість руху для постійного контролю транспортного засобу та безпечного керування ним.

Суд першої інстанції, встановлюючи, що на пішохідному переході знаходився пішохід ОСОБА_14 не розкрив механізму даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки не розкрито чи рухався пішохід ОСОБА_14 по пішохідному переході, чи він знаходився на пішохідному переході в статичному положенні

Судом першої інстанції не було встановлено момент небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .

При цьому суд прийшов до висновку, що небезпека для руху виникла не для водія ОСОБА_8 , а для пішохода ОСОБА_14 .

Як на доказ вини ОСОБА_8 суд послався на висновки експертів №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, в кожному з яких встановлювалось технічну можливість уникнення наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки для руху, яка встановлювалася саме з моменту виходу пішохода ОСОБА_14 на проїжджу частину на нерегульованому пішохідному переході, а не в момент, коли пішохід ОСОБА_14 вже знаходився на пішохідному переході.

У вказаних висновках не досліджено дотримання водієм ОСОБА_8 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, а тому безпідставним є встановлення судом першої інстанції в об`єктивній стороні складу кримінального правопорушення порушення ОСОБА_8 п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права, не визначив і суб`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Визначаючи, що ОСОБА_8 діяв самовпевнено та легковажно, не обравши безпечну швидкість руху, не встановив взагалі, яка була швидкість руху і що швидкість руху в даній дорожній обстановці не була безпечною.

Також, не зазначено, що ОСОБА_8 об`єктивно міг виявити пішохода ОСОБА_14 на пішохідному переході, що зобов`язувало його вживати заходів для зменшення швидкості руху, що виключає наявність у ОСОБА_8 кримінально протиправної самовпевненості та протиправної недбалості.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що пішохід ОСОБА_14 рухався з швидкістю 1,14 км/год. При цьому суд не взяв до уваги інші докази щодо швидкості руху пішохода ОСОБА_14 .

Суд не дав належної оцінки висновкам експертів №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, № 19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, показанням свідка ОСОБА_15 , яка підтвердила показання ОСОБА_8 щодо раптового виходу ОСОБА_14 на проїзну частину вулиці Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході, після чого, застосувавши екстрене гальмування допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода.

Суд безпідставно відмовив у клопотанні про проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_15 , яка була єдиним свідком ДТП.

Судом надано невірну та упереджену оцінку об`єктивним та достовірним показам ОСОБА_8 .

Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку результатам слідчого експерименту, проведеного з водієм ОСОБА_8 під час досудового розслідування, та не врахував той факт, що в ході проведення судових автотехнічних експертиз у даному кримінальному провадженні жодного разу не з`ясовувалась технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 .

Під час досудового розслідування при призначенні авто технічних експертиз не було надано оцінку діям пішохода ОСОБА_14 , а саме чи відповідають вони вимогам п.4.14 Правил дорожнього руху.

Обвинувачення ОСОБА_8 базується виключно на показах потерпілого ОСОБА_12 який є батьком загинувшого ОСОБА_14 та неправдивих показах свідка ОСОБА_16 .

Слідчий експеримент із свідком ОСОБА_16 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він суперечить показам, які надані свідком ОСОБА_16 в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не надав оцінки невідповідності погодних умов та стану дорожнього покриття що були на момент дорожньо-транспортної пригоди та погодних умов та стану дорожнього покриття під час проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_16 . Не відповідали марки автомобілів з яким проводився експеримент.

Суд встановив порушення п.2.9. Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 на підставі неналежного та недопустимого доказу - копії роздруківки алкотесту 6810 приладу Драгер (результат тесту 1,05 проміле).

Суд першої інстанції не з`ясував дотримання стороною обвинувачення вимог п.8 розділу II, п.15, п.16, п.17, п.18, п.19, п.20, п.21 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я, Міністерства внутрішніх справ №1452/735 від 09.11.2015.

Наданий стороною обвинувачення суду першої інстанції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №3979 від 25.09.2017 встановлює стан сп`яніння, проте не встановлює, яка ступінь алкогольного сп`яніння (проміле) була виявлена в ОСОБА_8 .

Також, судом першої інстанції не перевірено підставу складання висновку, на якій підставі даний висновок долучений до матеріалів кримінального провадження, не встановлений порядок та підстави проведення огляду ОСОБА_8 в результаті якого складений зазначений висновок.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що висновок №3979 від 25.09.2017 складений до внесення відомостей до ЄРДР.

Стороні захисту не відкрито будь-який процесуальний документ, на підставі якого висновок вилучений у закладі охорони здоров`я, а також не встановлено особу, яка надала даний документ до кримінального провадження та в який спосіб.

У зв`язку з цим суд помилково встановив обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд мав підстави для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України, тобо для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням або застосування до нього більш мякого покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд безпідставно взяв до уваги грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкві тілесні ушкодження і смерть потерпілого та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Незаконним та несправедливим є рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 150000 грн 00 коп. моральної шкоди та 106 864 грн 45 коп. завданої матеріальної шкоди.

Не враховано, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 згідно полісу №АМ/0909499 застрахована в АТ «СК» Країна», проте цивільний позов до страхової компанії не заявлено, що є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Крім того, невмотивованим та незаконним є рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого на користь державного бюджету процесуальних витрат за проведення експертиз у розмірі 9 867 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримання вимог апеляційної скарги, представника потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_11 , який у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просив відмовити, думку прокурора про законність вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судових засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду свою вину у вчиненому злочині заперечив, вказав, що дійсно, повертаючись з дня народження, де вживав алкогольні напої, керував автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , та рухався по проїзній частині вул. Кам`янецької в м. Хмельницькому зі сторони вул. Толстого в напрямку до вул. Гагаріна, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на перехресті вулиць Кам`янецька-Пушкіна, побачив як пішохід раптово почав переходити проїзну частину вулиці Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході, зробивши пару кроків, а, він, застосувавши екстрене гальмування допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода. Вважає винним в ДТП потерпілого, так як останній раптово вийшов на проїжджу частину дороги. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про відшкодування 106864 грн. 45 коп. матеріальної шкоди та 850000 грн. моральної шкоди не визнав.

Незважаючи на незнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина підтверджується:

-Показами допитаного у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив загибель сина ОСОБА_14 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримав.

-Показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що бачили 24.09.2017 в вечірній час загиблого ОСОБА_20 , який шкутильгав на ногу та повільно йшов, оскільки хворів на гемофілію.

-Показами свідка ОСОБА_16 , який у судовому засіданні суду першої інстанції суду показав, що 27.09.2017 року близько 02 години будучи водієм таксі 2299 по замовленню, керуючи мікроавтобусом Citroen Jumper здійснював перевезення двох пасажирів (хлопця та дівчину) на залізничний вокзал, та коли виїхав з провулку Маяковського на вул. Кам`янецьку та зупинившись перед пішохідним переходом в правій смузі руху бачив, як водій автомобіля DAEWOO Lanos, який їдучи вул. Кам`янецькою в напрямку філармонії розмовляючи з пасажиркою-дівчиною допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода, що перетинав проїзну частину вулиці Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході. Також пояснив дорожню обстановку на місці до та після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також місце розташування транспортного засобу, його уламків, потерпілого.

-Показами свідка ОСОБА_21 лікаря-гематолога Хмельницької обласної лікарні, яка у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що була лікуючим лікарем загиблого ОСОБА_14 , який хворів на гемофілію типу А середнього ступеню форми захворювання з супутньою патологією посттравматична епілепсія після черепно-мозкової травми, який перебував на обліку як гемофілік, який також хворів на гемартроз колінного суглобу, однак міг самостійно ходити за темпом середньої ходи.

-Показами свідка ОСОБА_15 , яка у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 25.09.2017 року вона була на дні народженні своєї сестри, де познайомилась з ОСОБА_8 , який близько 2 години ночі підвозив її на автомобілі додому, в якому вона знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Коли вони під`їжджали до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований біля перехрестя вулиць Кам`янецька-Пушкіна за 15-20 метрів вона побачила, що на проїжджу частину дороги почав виходити чоловік. Вона крикнула «Тормози!!!» на що ОСОБА_22 застосувавши екстрене гальмування, допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода. Крім того, вказала, що бачила як в цей час назустріч зупинилось таксі з якого виходив водій.

-Показами свідка ОСОБА_23 , який у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що будучи пасажиром таксі після виїзду з провулку Маяковського та здійснюючи рух по вул. Кам`янецькій в м. Хмельницькому, по дорозі на залізничний вокзал, водій таксі повідомив що на зустрічній смузі руху автомобіль збив людину. Зупинившись водій таксі підходив до місця дорожньо-транспортної пригоди та викликав швидку.

Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами:

-Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2017, схемою та фотоілюстраціями до нього, у яких зафіксовані місце інциденту, розташування транспортного засобу, дорожня обстановка, дорожні умови, а також пошкодження транспортного засобу.

Правильність відображення у вказаних документах цих даних та місця розташування транспортного засобу ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

-Речовим доказом, якими визнано автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 .

-Роздруківкою алкотесту 6810 приладу Драгер (результат тесту 1,05%0) та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 25 вересня 2017 року, якими підтверджується факт керування 25 вересня 2017 року ОСОБА_8 автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

-Даними протоколу огляду місця події від 25.09.2017, предметом огляду якого є труп ОСОБА_14 , який знаходиться в реанімації інтенсивної терапії по вул. Пілотській,1 в м. Хмельницькому.

-Даними висновку експерта № 497 від 26.09.2017, якими підтверджується факт отримання ОСОБА_14 тілесних ушкоджень в результаті дій ОСОБА_8 , за підсумками якого смерть ОСОБА_14 настала внаслідок закритої внутрішньо-мозкової травми (крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку з ділянками забою речовини головного мозку, рідка кров в бокових шлуночках головного мозку), як наслідок набряк-набухання.

Крім того в трупа ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

- крововиливів нижньої та верхньої правих повік, правого та лівого колінних суглобів, садна зовнішнього кута правого ока, крововиливу м`яких тканин голови з внутрішньої поверхні в лобно-скроневій ділянці справа, крововиливу під м`які мозкові оболонки обох півкуль з ділянками забою речовини головного мозку, переломів обох кісток лівої гомілки;

- переломи кісток лівої гомілки та крововилив лівого колінного суглоба могли утворитись від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею якими могли бути виступаючі конструкційні частини зовнішнього кузова автомобіля, що рухався, під час первинного контакту, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього степеня тяжкості та в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

- садно зовнішнього кута правого ока, крововилив верхньої та нижньої повік правого ока, крововилив м`яких тканин голови з внутрішньої поверхні, крововилив під м`які мозкові оболонки головного мозку із забоєм речовини головного мозку, рідка кров в бокових шлуночках головного мозку, могли утворитись при капотуванні тіла та ударі до вітрового скла автомобіля, що рухався, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті;

- садно бокової поверхні правого колінного суглоба, могло утворитись при відкиданні тіла та ударі до твердого дорожнього покриття, має ознаки легких тілесних ушкоджень, що в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

Враховуючи переломи кісток лівої гомілки ОСОБА_14 під час первинного контакту з автомобілем, що рухався міг перебувати у вертикальному або близькому до нього положенні та бути оберненим лівою боковою поверхнею.

-Протоколом проведеного слідчого експерименту зі ОСОБА_8 з план-схемою та фототаблицею до нього від 04.10.2017, який продемонстрував обставини події 25.09.2017 року та на місці пригоди, показав, де знаходився потерпілий ОСОБА_14 перед його виходом на проїзну частину, місце наїзду на пішохода ОСОБА_14 на нерегульованому пішохідному переході.

-Висновком експерта № 433А від 31.01.2018, відповідно до якого на момент огляду рульове керування та робоча гальмова система автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та виконували функції, що передбачені їх конструкцією. Несправностей вказаних систем, які б мали місце до ДТП і впливали на керованість даного транспортного засобу, в процесі дослідження не встановлено.

-Даними протоколу огляду предмету від 13.12.2017 з ілюстративною таблицею та CD-R диском, згідно якого предметом огляду є автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на території ХФ ДП МВСУ «Інформ-Ресурси», м. Хмельницький, провул. Коцюбинського, 33, його механічні пошкодження.

-Даними протоколу огляду предмету від 30.10.2017 з ілюстративною таблицею, предметом огляду якого є верхній одяг потерпілого ОСОБА_14 , в якому він був одягнутий на час вчинення ДТП, тобто 25.09.2017 виданий 30.10.2017 за заявою потерпілого ОСОБА_12

-Речовим доказом, якими визнано верхній одяг в якому на час вчинення ДТП був одітий ОСОБА_14 , а саме: кофту чорного кольору, тряпчану куртку коричневого кольору, пару шкіряних кросівок чорного кольору, джинсові штани синього кольору, ремінь чорного кольору, еластичний бинт білого кольору та наколінну пов`язку синього кольору.

-Даними дислокації автодороги проїзної частини вул. Кам`янецької в м. Хмельницькому зі сторони вул. Толстого в напрямку до вул. Гагаріна, де відбулась дорожньо-транспортна пригода.

-Даними протоколу огляду місцевості від 14.12.2017 з схемою, ілюстративною таблицею, предметом огляду якого є ділянка дороги вул. Кам`янецької в районі прилягання вул. Пушкіна в м. Хмельницькому.

-Висновком експерта № 110 від 21.11.2017, відповідно до якого по наявності у потерпілого ОСОБА_14 закритих переломів кісток лівої гомілки, внутрішньочерепних ушкоджень головного мозку, а також по наявності пошкодження лобового скла автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , швидкість руху даного автомобіля в момент наїзду на пішохода ОСОБА_14 могла складати 30-60 км/год. По наявності характеру та локалізації тілесних ушкоджень слід вважати, що в момент наїзду автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_14 знаходився в вертикальному чи близькому до нього положенні та був обернутий лівою бічною поверхнею тіла до передньої правої частини автомобіля. Внаслідок первинного контактування у потерпілого могли виникнути поперечні переломи обох кісток лівої гомілки та крововилив на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу. При послідуючому відкиданні тіла вправо, удари тулубом до капоту та головою до лобового скла справа, де були виявлені пошкодження лобового скла та подряпини на капоті, могли виникнути крововиливи в м`яких тканинах правої лобно-скроневої ділянки, правої очної ділянки, садно біля зовнішнього кута правого ока, поширений субарахноїдальний крововилив, вогнище забою головного мозку, кров в шлуночках мозку. При падінні потерпілого на дорожнє покриття міг утворитись крововилив на зовнішній поверхні правого колінного суглобу.

-Висновком експерта № 40 від 22.11.2017, відповідно до якого на лицевій поверхні складових частин отриманих судової медико-криміналістичної експертизи по кримінальному провадженню № 0006760 від 25.09.2017 року під №№1-3: двох предметів верхнього плечового та поясного одягу і однієї пари взуття, що належали ОСОБА_14 , 1989 р.н. виявлено наступні пошкодження: досліджувана під №1 темно-коричнева чоловіча демісезонна куртка - одинадцять окремих, умовно позначених №№1-11, пошкоджень ниток лицевої тканини та з`єднуючих її швів, з яких:

-позначені №№1-9 пошкодження: одне проникаюче-наскрізне за №5 і вісім непроникаючих-поверхневих за №№ І-4,6-9 - є розривами ниток лицевої тканини середньої третини задньої половинки лівого рукава;

-позначене №10 непроникаюче-поверхневе пошкодження - є розривом лише лицевих шовних ниток нижнього кінця лівого бокового шва нижніх третин лівої поли і лівої половини спинки, в місці колишнього розташування лівого цільнокраєного, прямокутного, тканинного хлястика поясу куртки;

-позначене №11 непроникаюче-поверхневе пошкодження - є розривом лише лицевих шовних ниток верхніх кінців правого бокового шва середніх третин правої доли і правої половини спинки та внутрішнього шва верхніх третин передньої і задньої половинок правого рукава;

-досліджувані під №2 темно-сині чоловічі штанини - джинси - непроникаюча-поверхнева потертість, по типу «фрикційного гофрування», ниток основи і утка лицевої середньої третини задньої половинки правої штанини;

-досліджувані під №3 чорні-чоловічі демісезонні кросівки (одна пара) будь-яких, нещодавно утворених, тобто не розволокненних і незатертих та кустарно незаштопаних і не залатаних або заклеєних, непроникаючих-поверхневих чи проникаючих-наскрізних пошкоджень цілісності як шкіри верху та з`єднуючих її швів, так штампованої та роздільної, по типу «мокасин», підошви, а також і їхнього клейового з`єднання, на правому і лівому кросівку, не виявлено.

Перераховані вище під умовними №№1-9: один проникаюче-наскрізний за №5 і вісім непроникаючих за №№1-4,6-9 - розриви ниток лицевої тканини середньої третини задньої половини лівого рукава досліджуваної під №1 демісезонної куртки ОСОБА_14 могли утворитись в невідомій послідовності від різкої (не розтягненої в часі) сукупної механічної дії, у вигляді первинного зачепу та послідуючого позамежного розтягу, заподіяної кінетичною енергією декількох різних чи скоріш за все одного і того ж самого якогось твердого тупого травмуючого предмету або знаряддя із невизначеною формою та розмірами його негладкої контактної поверхні.

Позначені №№ 10,11 непроникаючі розриви лише лицевих шовних ниток як нижнього кінця лівого бокового шва нижніх третин лівої поли і лівої половини спинки, в місці колишнього розташування лівого цільнокраєного, прямокутного, тканинного хлястика їхнього поясу, так і верхніх кінців правого бокового шва середніх третин правої поли і правої половини спинки та внутрішнього шва верхніх третин обох половинок правого рукава досліджуваної під №1 демісезонної куртки - могли утворитись в невідомій послідовності від різкої (не розтягненої в часі) дії пари протилежно-спрямованих сил позамежного розтягу.

Непроникаюча-поверхнева потертість, по типу «фрикційного гофрування», ниток і утка лицевої тканини середньої третини задньої половинки правої штанини досліджуваних під № 2 джинсів ОСОБА_14 - могла утворитись від різкої (не розтягненої) в часі механічної дії, у вигляді дуже сильного тертя і тиску, заподіяної кінетичною енергією якогось твердого тупого травмуючого предмету із скоріш за все переважаючою та негладкою контактною поверхнею, що міг зміщуватись у вертикальному, знизу-догори і дещо зліва-направо, напрямку.

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2018 року та ілюстративними таблицями до нього, за участю потерпілого ОСОБА_12 , який проводився з метою уточнення максимального темпу руху його сина ОСОБА_14 , де ОСОБА_12 показав, який темп руху був у його сина.

-Висновком експерта №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, відповідно до якого максимальна швидкість переміщення пішохода ОСОБА_14 перед наїздом, у відповідності до проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_12 від 17.05.2018, складала -1.14 км/год. Згідно проведених розрахунків при швидкості руху 60 км/год. водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 не мав (висновок до запитання № 4), а у всіх інших варіантах водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 мав (висновок до запитання № 4) технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 , шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки автомобіля до лінії руху пішохода ОСОБА_14 з моменту виникнення небезпеки, заданого в вихідних даних. В заданій дорожній ситуації, водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог пп. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України в заданій дорожній ситуації за умови, що перед моментом виникнення даної дорожньої пригоди автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю - 60 км/год., а усталене сповільнення автомобіля в даних дорожніх умовах складало не більше - 3.9 м/с2, відповідно, дії водія ОСОБА_8 могли не суперечити вимогам пп. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України за умови, що перед моментом виникнення даної пригоди автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю: 30-50 км/год. при будь якому відповідному даним дорожнім умовам усталеному сповільненню автомобіля, та 60 км/год. при якій усталене сповільнення автомобіля в даних дорожніх умовах складало не менше - 4.9 м/с2, відповідно, можна дійти висновку, що дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам пп. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України. При умові, що перед моментом виникнення даної пригоди автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю - 60 км/год., а усталене сповільнення автомобіля в даних дорожніх умовах складало не більше - 3.9 м/с2, відповідно, можна дійти висновку, що в заданій дорожній ситуації з технічної точки зору до виникнення даної пригоди міг призвести вихід пішохода ОСОБА_14 на нерегульований пішохідний перехід перед автомобілем «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 на такій відстані якої водію ОСОБА_8 було недостатньо для того, щоб шляхом своєчасного застосування гальмування зупинити свій автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 до лінії руху пішохода ОСОБА_14 з моменту виникнення небезпеки заданого в вихідних даних. За умови, що перед моментом виникнення даної пригоди автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю: 30-50 км/год. при будь якому відповідному даним дорожнім умовам усталеному сповільненню автомобіля, та 60 км/год. при якій усталене сповільнення автомобіля в даних дорожніх умовах складало не менше - 4.9 м/с2, відповідно, можна дійти висновку, що в заданій дорожній ситуації з технічної точки зору до виникнення даної пригоди призвели дії водія ОСОБА_8 які не відповідали вимогам пп. 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України.

-Висновком експерта № 806/18 від 17.09.2018, відповідно до якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. До виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, призвела невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.07.2018 року, схемою та ілюстративними таблицями до нього, за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого свідок показав місце з якого він побачив силует людини напроти пішохідного переходу, а також на центр мосту вул. Кам`янецької, де він побачив автомобіль.

-Висновком експерта № 19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, відповідно до якого зупиночний шлях автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , в умовах заданої дорожньої обстановки при швидкості його руху 46,6 км/год. знаходиться в межах 28,4-35,4 м, а гальмівний шлях в межах 18,1-25,0 м. Максимальна швидкість руху пішохода ОСОБА_14 становить 1,8 км/год. Середній темп руху пішохода ОСОБА_14 складав 5,0 км/год. У даній дорожній обстановці водій автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 18.1 ПДР України. За умови, якщо у небезпечному напрямку пішохід подолав відстань 1 м зі швидкістю 1,8 км/год. та 5,0 км/год., а також відстань 1,95 м зі швидкістю 5,0 км/год., у діях водія автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 невідповідностей вимогам п. 18.1 ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається. За умови ж, якщо у небезпечному напрямку пішохід подолав відстань 1 м зі швидкістю 1,14 км/год., а також відстань 1,95 м зі швидкістю 1,14 км/год. та 1,8 км/год., дії водія автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п. 18.1 ПДР України. За умови, якщо у небезпечному напрямку пішохід подолав відстань 1 м зі швидкістю 1,8 км/год. та 5,0 км/год., а також відстань 1,95 м зі швидкістю 5,0 км/год., водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виходу пішохода на проїзну частину. За умови ж, якщо у небезпечному напрямку пішохід подолав відстань 1 м зі швидкістю 1,14 км/год., а також відстань 1,95 м зі швидкістю 1,14 км/год. та 1,8 км/год., водій автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виходу пішохода на проїзну частину.

Суд першої інстанції дав належну оцінку усім доказам у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, та прийшов до правильного висновку що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_8 , який допустив порушення вимог пунктів п. 2.9 (а), 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху, та вимоги дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньої розмітки 1.14.3 «Зебра», які знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_14 .

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є вірною.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що: всупереч п.2 ч.3 ст.374 КПК України суд сформулював обвинувачення без визначення способу вчинення кримінального правопорушення, безпідставно відніс до об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення - не обрання безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним; як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження не встановлювалось з якою безпечною швидкістю зобов`язаний рухатись ОСОБА_8 на даній ділянці, та в який саме момент ОСОБА_8 зобов`язаний був зменшити швидкість руху для постійного контролю транспортного засобу та безпечного керування ним; суд першої інстанції, встановлюючи, що на пішохідному переході знаходився пішохід ОСОБА_14 не розкрив механізму даної дорожньо-транспортної пригоду, оскільки не розкрито чи рухався пішохід ОСОБА_14 по пішохідному переході, чи він знаходився на пішохідному переході в статичному положенні; не було встановлено момент небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .

На такі твердження апеляційної скарги колегія суддів вказує наступне.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України характеризується трьома ознаками: діянням, наслідками та причинним зв`язком між діянням та наслідками.

Діяння (дія чи бездіяльність) виражається у порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспортного засобу.

Судом першої інстанції у вироку правильно встановлені обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановлені дії обвинуваченого ОСОБА_8 порушення Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306,, а саме п. 2.9 (а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, 12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; наслідки дій обвинуваченого та причинний зв`язок між діянням та наслідками, які настали.

Тобто, у вироку суду встановлений спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також судом першої інстанції встановлено, що пішохід ОСОБА_14 перебував на нерегульованому пішохідному переході, що розташований біля перехрестя вулиць Кам`янецька-Пушкіна, а саме перетинав проїзну частину вул. Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході.

Такі обставини підтверджують дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надана належна оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено момент небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .

Так у клопотанні слідчого від 22 травня 2018 року про призначення комплексної транспортно-трасологічної та судово-технічної експертизи у кримінальному провадженні №0006760 від 25.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та в ухвалі слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2018, якою клопотання слідчого задоволено, для проведення експертизи надані експертам вихідні дані про обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема небезпека водію автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 виникла з моменту виходу пішохода ОСОБА_14 на проїзну частину вул. Кам`янецької в межах нерегульованого пішохідного переходу, і такі вихідні дані взяті експертом при проведені експертизи висновок експерта №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018.

Такі ж вихідні дані щодо небезпеки водію автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 взяті і при проведенні експертиз №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019.

Безпідставними є твердження апеляційної скарги про те, що як на доказ вини ОСОБА_8 суд послався на висновки експертів №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, в кожному з яких встановлювалось технічну можливість уникнення наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки для руху, яка встановлювалася саме з моменту виходу пішохода ОСОБА_14 на проїжджу частину на нерегульованому пішохідному переході, а не в момент, коли пішохід ОСОБА_14 вже знаходився на пішохідному переході та що суд не дав належної оцінки висновкам експертів №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, № 19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019.

На думку колегії суддів суд першої інстанції у повній мірі дослідив наявні в матеріалах кримінального провадження висновки автотехнічних експертиз №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, № 19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, які відповідають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, та надав їм належну оцінку відповідно до ст.94 КПК України.

Так з наявних в матеріалах кримінального провадження висновків експертів видно, що експертизи проведені кваліфікованими експертами із відповідною освітою та стажем роботи, які згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», внесені до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та були попереджені про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК.

Кожен з експертів надав свій висновок на питання, відповідь на яке їм було доручено надати та які були сформульовані в постановах слідчого та відповідно в ухвалах слідчого судді, з докладним описом проведених досліджень, їх наукового обгрунтування, у тому числі методів, застосованих у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка, з обґрунтуваням відповідей на кожне поставлене питання.

Вихідні дані для проведення експертиз бралися з даних, здобутих під час огляду місця події, слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 , показів свідка ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_12 свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , висновку комісійної судово-медичної експертизи №110 від 29.03.2018.

Згідно вихідних даних, які бралися із слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 встановлено, що від місця початку руху пішохід подолав відстань 50 см, до правого краю прїзної частини автодороги та 1 м до місця наїзду на нього, подолавши в загальному відстань 1,5 м.

Відповідно до дослідницької частини висновку експерта №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018 оскільки встановити розташування місця наїзду на пішохода ОСОБА_14 експертним шляхом не виявилося за можливе по причинах викладених у висновку у подальших розрахунках приймається відстань, яку подолав пішохід ОСОБА_14 до моменту наїзду 1 м., яка задана в вихідних даних ухвали про призначення даної експертизи.

При проведенні експертизи №806/18 від 17.09.2018 експертом взяті вихідні дані з ухвали про призначення експертизи, зокрема, що наїзд на пішохода відбувся в межах нерегульованого пішохідного переходу на відстані 1,95 м. від правого краю проїзної частини автодороги передньою правою частиною автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 в ліву сторону тіла пішохода.

Отже, враховуючи на те, яку відстань подолав потерпілий ОСОБА_14 з правого краю прїзної частини автодороги до місця наїзду на нього, колегія суддів вважає, правильними вихідні дані що небезпека водію автомобіля ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 виникла з моменту виходу пішохода ОСОБА_14 на проїзну частину вул. Кам`янецької в межах нерегульованого пішохідного переходу, які бралися для проведення експертиз №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019.

Не впливають на законність висновків суду першої інстанції твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те. що у висновках №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, не досліджено дотримання водієм ОСОБА_8 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України, а тому безпідставним є встановлення судом першої інстанції в об`єктивній стороні складу кримінального правопорушення порушення ОСОБА_8 п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Так у вказаних висновках експерти прийшли до висновку, що до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди призвели дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.п. 12.3, 18.1 Прапвил дорожнього руху.

Зокрема, п. 12.3 Правил дорожнього руху передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Згідно п.12.1. Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Судом першої інстанції правильно встановлено у вироку про порушення ОСОБА_8 зокрема, п.12.1 Правил дорожнього руху, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності попереду його руху нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «Зебра», не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Отже безпечною швидкістю є швидкість, в межах дозволеної швидкості, з якою водій транспортного засобу має змогу безпечно керувати транспортним засобом та реагувати на зміну обстановки, зокрема й на наявність попереду руху транспортного засобу нерегульованого пішохідного переходу та з урахуванням п.18.1 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно висновку експерта № 110 від 21.11.2017 по наявності у потерпілого ОСОБА_14 закритих переломів кісток лівої гомілки, внутрішньочерепних ушкоджень головного мозку, а також по наявності пошкодження лобового скла автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , швидкість руху даного автомобіля в момент наїзду на пішохода ОСОБА_14 могла складати 30-60 км/год.

Згідно висновку експерта №806/18 від 17.09.2018 виходячи із умови питання, середня швидкість переміщення автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 при заданому механізмі ДТП складала 46,6 км/год.

З урахуванням викладеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд не встановив, яка була швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_8 і що швидкість руху в даній дорожній обстановці не була безпечною.

Не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що пішохід ОСОБА_14 рухався зі швидкістю 1.14 км/год.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 17.05.2018 за участю потерпілого ОСОБА_12 , який проводився з метою уточнення максимального темпу ходьби, яким рухався ОСОБА_14 , будучи хворим на гемофілію, яка в подальшому ускладнилася ураженням суглобів рук та ніг, ОСОБА_12 відобразив максимальний темп ходьби ОСОБА_14 .

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що бачили 24.09.2017 в вечірній час загиблого ОСОБА_20 , який шкутильгав на ногу та повільно йшов, оскільки хворів на гемофілію. Свідок ОСОБА_21 лікар-гематолог Хмельницької обласної лікарні, у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що була лікуючим лікарем загиблого ОСОБА_14 , який хворів на гемофілію типу А середнього ступеню форми захворювання з супутньою патологією посттравматична епілепсія після черепно-мозкової травми, який перебував на обліку як гемофілік, який також хворів на гемартроз колінного суглобу, однак міг самостійно ходити за темпом середньої ходи.

Відповідно до висновків експертиз №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, вихідні дані для яких бралися, зокрема з протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_12 від 17.05.2018, де ОСОБА_12 відображає максимальний темп ходьби ОСОБА_14 , максимальна швидкість переміщення пішохода ОСОБА_20 , перед наїздом, у відповідності до проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_12 від 17.05.2018, складала 1,14 км/год.

Твердження обвинуваченого про те, що в ході проведення судових автотехнічних експертиз у даному кримінальному провадженні жодного разу не з`ясовувалось технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 , є необґрунтованими та спростовуються висновками експертів №10.1/10.4-0206:18 від 06.06.2018, №806/18 від 17.09.2018, №19/12-1/41/42-СЕ/19 від 21.03.2019, у яких досліджувалося питання щодо технічної можливомті уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_14 та зроблені відповідні висновки.

Судом першої інстанції правильно встановлен обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, надано належну оцінку висновкам експертів, які здійснені на підставі доказів, зібраних в межах досудового розслідування, з законних джерел та законним способом отримання доказів, висновки є чіткими та зрозумілими, сформовані на підставі матеріалів кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що під час досудового розслідування при призначенні автотехнічних експертиз не було надано оцінку діям пішохода ОСОБА_14 , а саме чи відповідають вони вимогам п.4.14 Правил дорожнього руху, не заслуговують на увагу.

Під час досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху.

Щодо швидкості руху пішохода ОСОБА_14 то така визначалася відповідно до слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_12 , який проводився з метою уточнення максимального темпу руху його сина ОСОБА_14 , під час якого ОСОБА_12 показав, який темп руху був у його сина з урахуванням наявних у ОСОБА_25 хвороб, а також з урахуванням показів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_21 лікаря гематолога, яка була лікуючим лікарем загиблого ОСОБА_14 .

При проведенні автотехнічних експертиз експертам були надані вихідні дані щодо максимальної швидкості пішохода ОСОБА_14 згідно проведеного слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_14 та показів свідків.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 , та обґрунтовано оцінив невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як спробу уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки такі спростовуються послідовними показами потерпілого, свідків та дослідженими матеріалами кримінального провадження.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 показала, що 25.09.2017 року вона була на дні народженні своєї сестри, де познайомилась з ОСОБА_8 , який близько 2 години ночі підвозив її на автомобілі додому, в якому вона знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Коли вони під`їжджали до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований біля перехрестя вулиць Кам`янецька-Пушкіна за 15-20 метрів вона побачила, що на проїжджу частину дороги почав виходити чоловік. Вона крикнула «Тормози!!!» на що ОСОБА_22 застосувавши екстрене гальмування, допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода. Крім того, вказала, що бачила як в цей час назустріч зупинилось таксі з якого виходив водій.

Вказаним показам свідка ОСОБА_15 суд першої інстанції дав належну оцінку у сукупності з іншими доказами, які доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального праволпорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Оскільки у суду першої інстанції не було необхідності у перевірці та уточненні показань свідка ОСОБА_15 суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту за учасі свідка ОСОБА_15 .

За таких обставин безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_8 свідка ОСОБА_15 та безпідставно відмовив у клопотання про проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 .

Необгрунтованими є посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчий експеримент із свідком ОСОБА_16 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він суперечить показам, які надані свідком ОСОБА_16 в судовому засіданні та що суд першої інстанції не надав оцінки невідповідності погодних умов та стану дорожнього покриття що були на момент дорожньо-транспортної пригоди та погодних умов та стану дорожнього покриття під час проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_16 , не відповідали марки автомобілів з яким проводився експеримент.

Так у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 показав, що 27.09.2017 року близько 02 години будучи водієм таксі 2299 по замовленню, керуючи мікроавтобусом Citroen Jumper здійснював перевезення двох пасажирів (хлопця та дівчину) на залізничний вокзал, та коли виїхав з провулку Маяковського на вул. Кам`янецьку та зупинившись перед пішохідним переходом в правій смузі руху бачив, як водій автомобіля DAEWOO Lanos, який їдучи вул. Кам`янецькою в напрямку філармонії розмовляючи з пасажиркою-дівчиною допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода, що перетинав проїзну частину вулиці Кам`янецької з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переході. Також пояснив дорожню обстановку на місці до та після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також місце розташування транспортного засобу, його уламків, потерпілого.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.07.2018 року, схеми та ілюстративних таблиць до нього, за участю свідка ОСОБА_16 , свідок ОСОБА_16 показав місце з якого він побачив силует людини напроти пішохідного переходу, а також на центр мосту вул. Кам`янецької, де він побачив автомобіль.

Вказані докази не є суперечливими, слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_16 був проведений з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є належним та допустим доказом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 240 КПК України не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту, що й було зроблено під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд встановив порушення п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України ОСОБА_8 на підставі неналежного та недопустимого доказу - копії роздруківки алкотесту 6810 приладу Драгер (результат тесту 1,05 проміле); не з`ясував дотримання стороною обвинувачення вимог п.8 розділу II, п.15, п.16, п.17, п.18, п.19, п.20, п.21 розділу III Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я, Міністерства внутрішніх справ №1452/735 від 09.11.2015; наданий стороною обвинувачення суду першої інстанції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №3979 від 25.09.2017 встановлює стан сп`яніння, проте не встановлює, яка ступінь алкогольного сп`яніння (проміле) була виявлена в ОСОБА_8 ; суд першої інстанції проігнорував той факт, що висновок №3979 від 25.09.2017 складений до внесення відомостей до ЄРДР.

Так, відповідно до п. 8 Р. І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Порушення обвинуваченим п.2.9 (а) Правил дорожнього руху керування автомобілем «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується наданою Хмельницьким обласним наркологічним диспансером, згідно листа №2187 від 17.11.2017 на №10163/121/24 від 16.11.2017 старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Хмельницькій області підполковнику поліції ОСОБА_26 , завіреною копією роздруківки алкотесту 6810 приладу Драгер, згідно якої результат огляду ОСОБА_8 - 1,05%0 (а.к.п.83, 84), та висновком Хмельницького обласного наркологічного диспансеру щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 25 вересня 2017 року, якими підтверджується факт керування 25 вересня 2017 року ОСОБА_8 автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо ступеня алкогольного сп`яніння (проміле), про який вказує ОСОБА_8 , то такий зазначений у роздруківці алкотесту 6810 приладу Драгер результат 1,05%0, а у висновку закладу охорони зазначено, що ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази є належними та допустимими, здобуті у процесуальний спосіб, уповноваженими на те особами.

Крім того, як у судовому засіданні суду першої інстанції так і в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що повертаючись з дня народження, де вживав алкогольні напої, керував автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом Бюро економічної безпеки України.

Згідно ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду або отримання довідки, висновку спеціаліста). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути, зокрема, проведено медичне освідування.

Відповідно до п.9 р. ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Зважаючи на невідкладний характер такої процесуальної дії як проведення медичного освідування особи на виявлення стану алкогольного сп`яніння - не пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, проведення медичного освідування до внесення відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення не суперечить положенням ст. 214 КПК України.

Враховуючи викладене, необґрунтованим є твердження апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд помилково встановив обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення злочину в станіі алкогольного сп`яніння.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України з врахуванням особи винного, ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено, не встанровлено таких і судолм апеляційної інстанції.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, досудову доповідь, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією частини 2 статті 286 Кримінального кодексу України, оскільки відсутні передбачені законом підстави для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, а також ст. 69 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання із випробуванням, або застосування до нього більш м`якого покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував грубе порушення Правил дорожнього руху з обвинуваченим ОСОБА_8 , що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому прийшов до висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.

На думку колегії суддів призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

І таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.

За таких обставин, необґрунтованими є доволи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для застосування при призначенні обвинуваченому покарання положень ст.ст. 69, 75, 76 КК України, тобо для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням або застосування до нього більш мякого покарання з посиланням на те, що відсутня обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та що вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд безпідставно взяв до уваги грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження твердження апеляційної скарги про те, що обвинувачення ОСОБА_8 базується виключно на показах потерпілого ОСОБА_12 , який є батьком ОСОБА_14 та неправдивих показах сідка ОСОБА_16 .

Судом першої інстанції правильно встановленні обставини кримінального правопорушення і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ґрунтується не лише на показах потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_16 а й на інших наявних в матеріалах кримінального провадження та досліджених судом доказах, які є належними, допустимими та достатніми доказами і яким судом надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконність та несправедливість рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 150000 грн 00 коп. моральної шкоди та 106 864 грн 45 коп. завданої матеріальної шкоди, та що не враховано, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 згідно полісу №АМ/0909499 застрахована в АТ «СК» Країна», проте цивільний позов до страхової компанії не заявлено, що є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Задовольняючи частково позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, суд першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 1166, ст.ст. 1187, 1188, 1167, 22, 23 ЦК України, виходив з того, що ОСОБА_12 було понесено витрати на придбання поховальних предметів (домовина, хрест, вінки, одяг, тощо) та ритуальні послуги (доставка тіла, оркестр, автобус, організація ритуального процесу), місце на кладовищі, поминальні обіди та на встановлення пам`ятника на загальну суму 106 864 грн. 45 коп., які підтверджуються квитанцією та рахунком-фактурою від 25.09.2017, накладною від 26.09.2017, відповідними квитанціями та рахунками бару «Емілія», а тому такі підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_12 та обсяг відповідальності, який покладається при її відшкодуванні на відповідача, суд виходив з того, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_12 була завдана моральна шкода, що полягає в перенесених ним моральних стражданнях внаслідок втрати сина ОСОБА_14 , вимушених змінах звичного для нього способу життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд взяв до уваги характер, обсяг, тривалість моральних страждань та керуючись принципами справедливості та виваженості, засад добросовісності та розумності, прийшов до обгрунтованого висновку, що сума спричиненої моральної шкоди, зазначена позивачем в сумі 850 000 грн., з урахуванням обставин справи та зібраних у ній доказів у їх сукупності, є завищеною, і визначив її у сумі 150000 грн.

Колегія суддів вважає, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_27 є законним, обгрунтованим та справедливим, ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вказана норма надає право особі за її вибором пред`явити позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння

Потерпілий ОСОБА_12 , обрав спосіб захисту порушених його прав, звернувшись з позовом до обвинуваченого ОСОБА_8 кримінально-протиправними діями якого потерпілому заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Документально підтвердженими витратами на залучення експертів у кримінальному провадженні є витрати на суму 9 867 грн., що підтверджується відповідними довідками, а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 9 867 грн.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого про те, що невмотивованим та незаконним є рішення суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого на користь державного бюджету процесуальних витрат за проведення експертиз у розмірі 9 867 грн.

Вирок суду є законним та справедливим і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: