Справа № 297/65/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/48/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003310 від 23 квітня 2025 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 332 КК України - задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 16 березня 2026 року.

На підставі ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 265 840 (двісті шістдесят п`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_6 повинен бути звільнений з-під варти.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- не відлучатись за межі Мукачівського району, Закарпатської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003310 від 23 квітня 2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області вказане кримінальне провадження №0003310 від 23 квітня 2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 332 КК України призначено до підготовчого судового засідання.

12 січня 2026 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003310 від 23 квітня 2025 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що на теперішній час ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, а саме: існує реальна ймовірність переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначені ризики зумовлені тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а також тим, що судовий розгляд у кримінальному провадженні не завершено.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував серйозність висунутого обвинувачення, а також те, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часу його застосування, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, та те, що клопотання заявлене у межах строку дії запобіжного заходу, виправдовують подальше застосування обраного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_6 тримається під вартою з можливістю внесення непомірної для нього застави, вже близько 6 місяців (з 18 липня 2025 року), без достатніх для цього правових підстав та без аналізу динаміки зміни ризиків та врахування його індивідуальної ситуації.Зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу на підставі якого було винесено оскаржувану ухвалу є необґрунтованим, оскільки ризики зазначені в ньому жодним доказом не підтверджуються, також клопотання не відповідає вимогам закону та є ідентичним попереднім клопотанням без зазначення нових обставин! Воно також не обґрунтоване щодо не можливості обрати йому більш м`який запобіжний захід або визначення альтернативи у виді застави. Зазначає, що ні слідчим, ні прокурором не надано належного та допустимого доказу про обґрунтовану підозру за ч.3 ст.332 КК України та ч.5 ст.407 КК України, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та неможливість обрати менш суворий запобіжний захід, тобто сторона обвинувачення намагається найсуворіше покарати його підзахисного не надавши для суду достатніх доказів та аргументів. Просить суд звернути увагу на те, що підзахисний нікого не вбив, не побив, не вкрав, він раніше не судимий, народився та прожив все своє життя в Мукачівському районі, Закарпатської області тобто має міцні соціальні зв`язки, має позитивну характеристику. Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю або визначення застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Зазначає, що суддя не обґрунтував та визначив непомірний та несправедливий розмір застави, який не можливо для підзахисного внести, у матеріалах відсутні відомості, щодо доходів підзахисного та його сім`ї,наявність або відсутність рухомого та нерухомого майна. З цього приводу захисник послався на практику Європейського Суду.

Просить суд, Ухвалу суду від 15.01.2026 року скасувати, відмовити прокурору у задоволені клопотання та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 із застосуванням спеціальних електронних засобів контролю. У разі якщо суд буде вважати за необхідне то в крайньому випадку визначити розмір застави згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, яка буде забезпечувати належну процесуальну поведінку мого підзахисного та при цьому, дослідити сімейний та майновий стан ОСОБА_6 та надати йому належну оцінку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд бере до уваги, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення його становища і від нього не надходили клопотання про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені у судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі), те що злочин відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, твердження сторони захисту про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вже близько 6 місяців (з 18 липня 2025 року) перебуває під вартою, без достатніх для цього правових підстав та без аналізу динаміки зміни ризиків та врахування його індивідуальної ситуації.

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі захисника, проте в даному конкретному випадку, колегія суддів приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженню.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Також колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого ОСОБА_6 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає утриманню його під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання, за яким обвинувачений ОСОБА_6 проживає, та що має міцні соціальні зв`язки, жодним чином не стали стримуючими факторами для останнього, з огляду на повідомлену йому підозру у вказаному кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів ураховує посилання захисника на обставини, вказані у апеляційній скарзі, але вважає їх такими, що не виключають обґрунтованої підозри та наявності встановлених судом ризиків, а тому не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі і застосування запобіжного заходу у виглядіцілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Також, з матеріалів контрольного провадження вбачається, що дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, судове провадження щодо обвинуваченого триває, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж 60 днів.

Крім того, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу обвинуваченого, стан здоров`я обвинуваченого, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Тому, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, апеляційний суд визнає такими, що не впливають на визначений судом першої інстанції розмір застави.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та його продовження, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2026 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 16 березня 2026 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді