У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , є особою, яка не має судимостей,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001218.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року відносно ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.01.2026 р. включно, без визначення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту в нічний період доби, з покладенням певних обов`язків. У разі залишення запобіжного заходу без змін визначити заставу у мінімальному розмірі, визначеному КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, захисник зазначає, що 10.11.2025 р. оголошена лише резолютивна частина ухвали, повний текст ухвали виготовлено 11.11.2025 р., а надійшов захиснику 12.11.2025 р. На думку апелянта, саме з цього моменту стороні захисту стали відомі мотиви задоволення клопотання слідчого та прокурора, зокрема висновки суду щодо доведеності ризиків, тому строк на апеляційне оскарження слід обчислювати з 12.11.2025 р. з урахуванням приписів ст. 115 КПК України, а його пропуск вважати таким, що зумовлений поважними причинами та підлягає поновленню.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

На переконання апелянта, стороною обвинувачення всупереч ч. 1 ст. 194 КПК України не доведено наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 , існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку захисника, ризики, на які посилалися слідчий і прокурор є надуманими, з огляду на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в м. Миколаєві, раніше від слідства та суду не переховувався, свідки вже допитані й попереджені про кримінальну відповідальність, а інших повідомлень про підозру йому не вручено.

Захисник вказує на те, що слідчий суддя формально погодився з доводами сторони обвинувачення, не перевірив можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не навів мотивів, чому особисте зобов`язання чи нічний домашній арешт з покладенням передбачених ст. 194 КПК України обов`язків є недостатніми запобіжними заходами.

Апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. ст. 370, 372, 94, 85 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, оскільки не містить належного аналізу доказів, які б підтверджували реальність заявлених ризиків, а прокурор обмежився їх формальним переліченням без належного обґрунтування неможливості запобігти їм шляхом застосування альтернативних, менш суворих запобіжних заходів.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001218, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.11.2025 р., близько 13.30 год., під час спілкування, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які перебували поряд з буд. № 144 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків та виниклого конфлікту через борг коштів ОСОБА_8 . ОСОБА_5 , у останнього виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на позбавлення життя іншої людини, суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті та бажаючи їх настання, реалізуючи умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_8 , умисно наніс останньому один удар ножем, який перебував у лівій руці, в область правої ноги та у подальшому, переклавши ніж у праву руку, схопивши потерпілого за куртку лівою рукою та потягнувши до себе, наніс один удар ножем в область шиї ОСОБА_8 , спричинивши тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Після чого ОСОБА_5 залишився на місці вчинення кримінального правопорушення, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

08.11.2025 р. о 15.40 год. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 09.11.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, зважаючи на обставини кримінального правопорушення та його наслідки у виді смерті людини, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що ухвала слідчим суддею постановлена 10.11.2025 р., за участю захисника ОСОБА_6 , а апеляційна скарга подана захисником 17.11.2025 р.

Разом з тим зважаючи на те, що останній день подання скарги припадає на вихідний день 15.11.2025 р., а апеляційна скарга подана в перший робочий день понеділок 17.11.2025 р., апеляційний суд вважає, що захисником не пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а тому підстав для його поновлення не має.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норми міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події від 08.11.2025 р., допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 08.11.2025 р., пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_9 та інші матеріали кримінального провадження, є достатніми щоб вказувати на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення зазначеного у повідомлення про підозру.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик можливого переховування від слідства та суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

З огляду на те, що підозрюваний обізнаний про можливих свідків події, тому ризик незаконного впливу на свідків має місце.

З урахуванням відсутності у підозрюваного ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, умисного характеру інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчиненого у денний час у людному місці та такого, що спричинило смерть людини, наявний реальний ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, який слід вважати доведеним.

За наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечить на даній початковій стадії досудового розслідування кримінального провадження, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3