Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження 1-кп/641/121/2025 Справа № 641/1807/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 08.01.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, РНОКПП НОМЕР_1 , із вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тримається під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)», раніше судимого:

1) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.06.2012 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

2) вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.07.2022 за ч. 1 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

3) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 за ч. 2 ст. 389 КК України з застосуванням ст.ст. 71,72 КК України до покарання у виді 2 місяців 25 днів арешту;

4) вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2024, зміненим ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.03.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців 25 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень переважно корисливої спрямованості та визначивши для себе вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості основним джерелом доходу, на шлях виправлення та перевиховання не став та знов вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 07.01.2023 приблизно в 08:00 годині, перебуваючи біля будинку № 45-А по проспекту Аерокосмічному в м. Харкові, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку третіх осіб, проник до підвалу будинку, тим самим незаконно проник до іншого сховища, де зрізав та в подальшому таємно викрав кабель зв`язку ТПП 100*2*0,5 довжиною 50 метрів, вартістю 6745,00 гривень, кабель зв`язку ТПП 50*2*0,5 довжиною 25 метрів, вартістю 1582,60 гривень, кабель зв`язку ТПП 20*2*0,5 довжиною 25 метрів, вартістю 683,33 гривень, який поклав в належний йому пакет та намагався покинути територію приміщення, але свій злочинний намір не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками АТ «Укртелеком», чим спричинив АТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 9010,93 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся та пояснив суду, що дійсно в перших числах січня 2023 року з метою заробити він зайшов до підвалу будинку № 45-А по пр. Аерокосмічному в м. Харкові та викрав кабель зв`язку для того, що його виплавити та отримати метал, поклав його в пакет, однак був затриманий працівниками Укртелекому.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, пояснюють мотиви скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював викладені в обвинувальному акті обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, у сфері обігу наркотичних засобів, а також проти правосуддя, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

За таких обставин, для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки, обставини та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд призначає ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, що сприятиме досягненню мети покарання та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК ( 2341-14 ): спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, а саме шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При цьому, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення до засудження його за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2024, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити обвинуваченому остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обрався.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 має обчислюватися з дати його фактичного затримання 11 березня 2024 року.

У строк покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк покарання, відбуте частково за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2024, зміненим ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.03.2025.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Доля речових доказів вирішуються в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати по залученню експерта.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2024, зміненим ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.03.2025, шляхом часткового складання призначених вказаними вироками покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дати його фактичного затримання 11 березня 2024 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання за цим вироком відбуте частково покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2024, зміненим ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.03.2025.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обрано.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, а саме:

-№ 1233/23 від 14.03.2023 в сумі 580,00 грн.;

-№ СЕ-19/121-23/1421-ТВ від 27.01.2023 в сумі 566,34 грн.;

-№ СЕ-19/121-23/1419-ТВ від 27.01.2023 в сумі 566,34 грн.;

-№ СЕ-19/121-23/1420-ТВ від 25.01.2023 в сумі 566,34 грн.;

-№ СЕ-19/121-23/3299-Д від 02.03.2023 в сумі 1510,24 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.01.2023 на тимчасово вилучені предмети в ході огляду місця події з 15:20 год. до 15:35 год. 07.01.2023 за адресою: м. Харків, пр. Аерокосмічний,45-А, а саме: 1) кабель в ізоляційній стрічці чорного кольору завдовжки 10 метрів, який опечатано биркою, на якій маються підписи всіх учасників; 2) ніж з деревинною ручкою, обмотаний чорним шнурком, та який поміщено до паперового конверту, на якому маються підписи всіх учасників, - зняти.

Речові докази: ніж з дерев`яною ручкою, упакований в паперовий пакет, переданий до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 02218; відрізок кабелю довжиною 1,2 м, переданий до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 02219; відрізок кабелю довжиною 1,2 м, переданий до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 02220; залишки паленого кабелю, поміщені до сейф-пакету, передані до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 02221; скручений кабель в ізоляційній стрічці чорного кольору завдовжки 10 м, переданий до камери зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області за квитанцією № 02206 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1