КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5895/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідрохім» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року, та накладено арешт на майно, а саме грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім», , із встановленням заборони на видаткові операції по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ТОВ «Гідрохім» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року.

В апеляційній скарзі представник зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено в повній міри вимоги чинного законодавства, не звернуто увагу на численні порушення КПК України та неналежним чином досліджено додатки, що були додані до матеріалів справи прокурором, саме тому дана ухвала підлягає скасуванню.

Адвокат зазначає, що кримінальне провадження № 0002789 від 20.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, розслідується вже майже 8 місяців, але прокурор звертається до суду із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Гідрохім» лише зараз, що в свою чергу свідчить про створення відповідного психологічного тиску на посадових осіб підприємства, шляхом штучного створення різноманітних перепон щодо нормальної діяльності підприємства та його співробітників.

На думку сторони захисту, прокурор, свідомо зловживаючи своїми процесуальними правами, мав на меті саме штучне створення перешкод для ТОВ «Гідрохім» у використанні та розпорядженні належним йому майном, а саме грошовими коштами на рахунку в AT «Укрсиббанк», навіть не зважаючи на те, що підприємство завжди справно і без порушень чинного законодавства сплачувало всі необхідні податки і збори, та вже впродовж декількох років є одним з кращих платників податків у своєму регіоні.

Апелянт також посилається на те, що слідчий суддя у своїй ухвалі вказує, що прокурором доведено, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тому слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та правові наслідки арешту майна для інших осіб, дійшов висновку про задоволення клопотання. Однак вказане твердження взагалі не відповідає дійсності, так як прокурором у клопотанні таких доводів не було наведено і в матеріалах, доданих ним до справи, вони відсутні.

Взагалі немає жодного, хоча б непрямого доказу, про те, яке відношення взагалі має ТОВ «Гідрохім» або його співробітники до якоїсь змови. Більше того, всі співробітники підприємства, які викликалися до слідчого, надавали свідчення і ніяким чином не намагалися уникнути допитів чи якимось іншим чином перешкоджати розслідуванню.

Апелянт наголошує, що у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, незважаючи на вже тривалий час розслідування, жодній особі про підозру так і не повідомлено.

Крім цього звертає увагу на те, що незважаючи на те, що ч. 5 ст. 191 КК України - є кримінальним правопорушенням з матеріальним складом, але ні на момент внесення відомостей до ЄРДР, а ні на момент винесення слідчим суддею ухвали про арешт грошових коштів, а ні на момент написання апеляційної скарги сума завданих збитків невідома і жодним документом не визначена. Тобто, яке доказове значення для справи мають грошові кошти підприємства, які постійно надходять від ведення його господарської діяльності і на яку саме суму має бути забезпечено кримінальне провадження - невідомо.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Гідрохім» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 року у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та за відсутності представника власника майна.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року власник майна ТОВ «Гідрохім» отримало 21.07.2025 року, а з апеляційною скаргою представник ТОВ «Гідрохім» - адвокат ОСОБА_6 звернувся 22.07.2025 року, тому, з урахуванням абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

03.07.2025 року (клопотання датоване 30.06.2025 року) прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року, у якому просив накласти арешт на майно, а саме грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім» , із встановленням заборони на видаткові операції по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) з метою збереження речових доказів.

У поданому клопотанні прокурор посилався на те, що досудовим розслідуванням установлено, що в період часу з 2023 по теперішній час службові особи ПрАТ «АК Київводоканал» (), зловживаючи своїм службовим становищем, вступивши у змову зі службовими особами ТОВ «Гідрохім» (), з метою власного збагачення, використовуючи підроблені документи, організували протиправну схему з постачання товарів неналежної якості, чим спричинили збитки ПрАТ «АК Київводоканал» в особливо великих розмірах.

08.07.2024 року, за результатами відкритих торгів за ідентифікатором UA-2024-04-04-009178-a, проведених ПрАТ «АК Київводоканал» із закупівлі за номенклатурою «ДК 021:2015: 24310000-0 Основні неорганічні хімічні речовини, 24312122-5 Хлорид заліза (хлорид заліза (ІІ) рідкий)», переможцем визначено ТОВ «Гідрохім», з яким укладено договір №1170/24/16-24 від 02.08.2024.

Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «Гідрохім» зобов`язалося поставити на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» 1 600 тон коагулянту хлорид заліза марки «DONAU Bellair special» виробництва Donauchem Vegyianyag Kereskedelmi Kft (Республіка Угорщина) по ціні 15 499 грн. за тону на загальну суму 24 799 968 грн.

Зокрема, відповідно до тендерної документації до вказаної закупівлі, а саме додатку №4 «Технічна специфікація до предмета закупівлі» передбачено поставку «Хлориду заліза (ІІ) рідкого 22-30 % FeCl2» із наступними технічними та якісними характеристиками: зовнішній вигляд: рідина з забарвленням від світлого до темно-зеленого кольору, допускаються відтінки іншого кольору. Вміст заліза (Fe2+), % - 10,0 - 13,0. Вміст заліза загального (Fe заг.), % - 10,0 - 13,0. Вміст заліза (Fe3+), % -

Крім цього, учасник закупівлі повинен був надати у складі тендерної пропозиції супроводжувальні документи на товар, зокрема: стандарт, відповідно до якого виробляється реагент, з перекладом на українську мову або ТУ; копія висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи на Товар щодо можливості його застосування для очистки води господарсько-питного водопостачання; сертифікат якості, в якому надано результати лабораторних досліджень якості реагенту відповідно до стандарту, згідно з яким виробляється реагент, з перекладом на українську мову; копія паспорту безпеки або карта даних небезпечного фактору або Safetу data sheet з перекладом на українську мову.

Також, тендерною документацією було передбачено, що у разі якщо Учасник є офіційним дистриб`ютором/дилером/представником виробника предмету закупівлі, то у складі тендерної пропозиції надається документальне підтвердження від виробника, що такий учасник є дистриб`ютором/дилером/ представником та/або договір з виробником/постачальником, у разі якщо Учасник не є виробником товару.

Додатковою вимогою до вказаної закупівлі було надання потенційним постачальником довідки в довільній формі з інформацією про походження товару та виробника товару.

Таким чином, на виконання вимог тендерної документації, ТОВ «Гідрохім» було надіслано на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» технічну специфікацію до предмету закупівлі (додаток 4 тендерної документації) вих. № 703 від 25.06.2024 року за підписом директора товариства ОСОБА_9 , у якій зазначено, що товариство має намір здійснювати поставки «Хлориду заліза (ІІ) рідкого 22-30 % FeCl2», а саме «коагулянту хлорид заліза DONAU Bellair special, водний розчин двовалентного заліза», із технічними та якісними характеристиками, які ідентичні технічній специфікації до предмета закупівлі.

Крім цього, ТОВ «Гідрохім» було надано довідку № 705 від 25.06.2024 року за підписом директора товариства ОСОБА_9 , у якій зазначено, що виробником товару «Коагулянт хлорид заліза DONAU Bellair special, водний розчин двовалентного заліза» є Donauchem Vegyianyag Kereskedelmi Kft (Республіка Угорщина) та висновок наукової санітарно-епідеміологічної експертизи на відповідність санітарному законодавству, виданий ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва» Національної академії медичних наук України за № 2024/04/2673 від 11.06.2024 року про те, що коагулянт хлорид заліза «DONAU Bellair special» відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України.

Під час досудового розслідування встановлено, що в продовж 2023-2025 років ТОВ «Гідрохім» не імпортував коагулянт хлорид заліза (ІІ) марки «DONAU Bellair special» виробництва Donauchem Kft.

Більш того установлено, що службовими особами ТОВ «Гідрохім» з дати укладання договору, а саме з 02.08.2024 року по даний час поставлено на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» більш ніж 850 тон коагулянту хлорид заліза по ціні 15 499 грн за тону, який був придбаний товариством у обсязі 850 тон по ціні 11 496 грн за тону у ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція» ().

З метою приховування вказаного факту на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» службовими особами ТОВ «Гідрохім» надсилаються підроблені супровідні документи (ТТН, видаткові накладні, сертифікати якості, тощо), що підтверджують походження зазначеного коагулянту хлорид заліза.

Також, факт поставки ТОВ «Гідрохім» на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» коагулянту хлорид заліза, який не відповідає заявленим якісним характеристикам згідно тендерної документації та умовам укладеного договору, підтверджено протоколом вхідного контролю якості від 19.07.2024 року (лист ПрАТ «АК Київводоканал» на адресу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області № 2936/18/36/02-24 від 23.07.2024 року).

Таким чином, за результатами виконання умов вказаного договору та поставки ТОВ «Гідрохім» коагулянту хлорид заліза виробництва ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція», замість коагулянту хлорид заліза «DONAU Bellair special» виробництва Donauchem Kft (Республіка Угорщина), ПрАТ «АК Київводоканал» завдано збитків на загальну суму понад 6 млн. грн.

Більш того, під час досудового розслідування, за результатом проведення комплексу процесуальних дій встановлено, що вантажівка ТОВ «Гідрохім», під видом отримання коагулянту хлорид заліза від ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція», фактично здійснює завантаження вказаної речовини на ТОВ «Хімефект» та ТОВ «Оберхім», які пов`язані між собою кінцевим бенефіціарним власником ОСОБА_10 , після чого, водієм вантажівки ТОВ «Гідрохім» отримується супровідна документація від ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція», та останній їде до м. Києва в ПрАТ «АК Київводоканал», де в дорозі змінює супровідні документи, відповідно до яких постачальником та відправником вказаної хімічної речовини стає ТОВ «Гідрохім» з м. Ужгород.

За результатом проведених обшуків органом досудового розслідування виявлено та вилучено документи по всій злочинній ланці, які прямо підтверджують реалізацію вище зазначеної злочинної схеми, а саме: встановлено договори поставки, укладені між ПрАТ «АК Київводоканал» та ТОВ «Гідрохім», предметом яких є поставка коагулянту хлорид заліза (ІІ) «DONAU Bellair special» виробництва Donauchem Kft (Республіка Угорщина) на адресу ПрАТ «АК Київводоканал» від ТОВ «Гідрохім»; електронне листування між ТОВ «Гідрохім» та іноземним підприємством Donauchem Kft, в якому останні зазначають, що не мають можливості виготовляти коагулянт хлорид заліза (ІІ) «DONAU Bellair special»; документи в частині поставки ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція» протягом 2024 - 2025 років на адресу ТОВ «Гідрохім» продукції «Хлорид заліза (хлорид заліза (ІІ) рідкий)» та документи щодо закупівлі ТОВ «Аульська Хлоропереливна Станція» продукції «Хлорид заліза (хлорид заліза (ІІ) рідкий)» у ТОВ «Хімефект» з ідентичними датами та вагою, які поставляло ТОВ «Гідрохім» на адресу ПрАТ «АК Київводоканал»; тощо.

Проведеним аналізом фінансово-господарської діяльності встановлено, що ТОВ «Гідрохім», відповідно до договору № 1170/24/16-24 від 02.08.2024 укладеному з ПрАТ «АК Київводоканал», для зарахування бюджетних коштів по виконанню умов зазначеного договору використовує рахунок за стандартом IBAN - НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12).

Таким чином, існує достатньо підстав вважати, що грошові кошти, які знаходяться на вказаному розрахунковому рахунку ТОВ «Гідрохім» (), одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та використовуватимуться для вчинення інших кримінальних правопорушень (привласнення бюджетних коштів, отриманих внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Прокурор вказав, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, грошові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Гідрохім» НОМЕР_1, набуті кримінально протиправним шляхом та мають значення у кримінальному провадженні як речові докази, оскільки відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому підлягають збереженню органом досудового розслідування на час слідства та розгляду судом.

Більш того, під час досудового розслідування встановлено, що за результатом вчинення вказаного злочину, стратегічно важливому для м. Києва підприємству в особі ПрАТ «АК «Київводоканал» завдано збитків на суму понад 6 млн. гривень, а відтак, відповідно до покладених обов`язків на орган досудового розслідування, необхідно вжити всіх заходів, задля забезпечення подальшого відшкодування завданих збитків.

Також прокурор зазначив, що постановою слідчого грошові кошти, які знаходяться на вищевказаному банківському рахунку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім цього посилався на те, що необхідність арешту майна обумовлена обов`язком сторони обвинувачення, згідно ст. 170 КПК України, вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, а також тим, що це єдиний захід забезпечення кримінального провадження, здатний забезпечити досягнення поставленої мети - збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Прокурор вважає, що на даній стадії досудового розслідування виникла необхідність у збереженні речових доказів шляхом накладення на них арешту.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002789 від 20.12.2024 року, та накладено арешт на майно, а саме грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім» , із встановленням заборони на видаткові операції по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з необхідності арешту вищевказаного майна з метою збереження речових доказів, так як прокурором у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора, та наклав арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім» , з метою забезпечення збереження їх як речових доказів у кримінальному провадженні, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім» .

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, тому доводи апелянта про те, що станом на час розгляду клопотання прокурора жодній особі не повідомлено про підозру, а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, позаяк могло бути здобутим кримінально протиправним шляхом, і ненакладення арешту дасть можливість для його відчуження, що позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Укрсиббанк» (, МФО 351005, адреса 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, 2/12), який належить ТОВ «Гідрохім» , одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та використовуватимуться для вчинення інших кримінальних правопорушень, а отже вказане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність доказів причетності співробітників ТОВ «Гідрохім» до кримінального правопорушення та про те, що грошові кошти, на які накладено арешт, не мають жодного відношення до обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні та отримані внаслідок законної господарської діяльності товариства колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про те, що посадовим особам товариства не повідомлено про підозру в кримінальному провадженні, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання з огляду на положення КПК України, відповідно до якого майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апелянта про те, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку обмежує можливості товариств здійснювати господарську діяльність, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою збереження речових доказів.

Крім того, як вбачається із оскаржуваної ухвали, накладаючи арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку, слідчий суддя встановив заборону на видаткові операції по рахунку за виключенням операцій зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Слід зауважити, що скаржниками не надано беззаперечних доказів на підтвердження наведених обставин неможливості здійснення товариством господарської діяльності за умови накладення арешту на майно.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідрохім» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4