В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2025 року за № 0002130, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2, ст. 345 Кримінального кодексу (далі КК) України,

у с т а н о в и в :

під час судового провадження, на підставі положень ст. 468 КПК України, 11 листопада 2025 року між обвинуваченою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та потерпілими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було укладено угоди про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим Суд в судовому засіданні, на виконання вимог ч. 3 ст. 474 КПК, невідкладно зупинив проведення процесуальних дій і перейшов до розгляду угоди.

Обвинувачена ОСОБА_6 , у судовому засіданні, розуміючи наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК, просила затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в них міру покарання, при цьому беззастережно визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначила, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останніх, визначені ст. 476 КПК.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розуміючи наслідки укладання та затвердження даних угод, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у судовому засіданні, вважали за необхідне угоду затвердити, а також зазначили про відшкодування завданих збитків.

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження даної угоди.

Суд, заслухавши думку сторін угод та прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоди на відповідність вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та закону приходить до наступного.

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 345 КК визнаючи, шляхом їх укладення доведеним, що 19.06.2025 близько 08 год. 00 хв., капітан поліції ОСОБА_4 (жетон № 0059370), старший дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 4 (з обслуговування житлового масиву «Березняки») Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та майор поліції ОСОБА_5 (жетон № 0132535), начальник сектору превенції відділу поліції № 4 (з обслуговування житлового масиву «Березняки») Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, реалізуючи повноваження поліції передбачені п. 10 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію», згідно якого поліція вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, заступили на чергування в складі екіпажу «АП 101» та здійснювали патрулювання у Дніпровському районі міста Києва.

В цей же день, приблизно о 13 год. 30 хв, під час патрулювання вищезазначеного району, за адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради біля будинку 18А, було зупинено ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в зв`язку підозрілою поведінкою останніх.

В подальшому, поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підійшли до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , представились працівниками поліції, пред?явили свої службові посвідчення та попросили пред?явити документи на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», на що ОСОБА_7 почав втікати від працівників поліції, в свою чергу ОСОБА_5 наздогнав останнього, після чого ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 являється працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання службових обов?язків, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, цілеспрямовано, порушуючи діяльність працівника правоохоронного органу, в особі ОСОБА_5 , посягаючи на його здоров?я, свідомо допускаючи наслідки у вигляді заподіяння останньому тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 два удари рукою в область обличчя.

Після вчинених протиправних дій, працівниками поліції було прийнято рішення на затримання ОСОБА_7 , котрий в свою чергу почав поводити себе зухвало, принижував честь і гідність працівників поліції, застосовував фізичне насилля.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , маючи на меті продовження спричинення поліцейським тілесних ушкоджень, діючи умисно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаними, що перед ними перебувають працівники правоохоронного органу, які перебувають під час виконання службових обов?язків, почали наносити хаотичні удари руками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , чим спричинили ОСОБА_5 відповідно до довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 19.06.2025 тілесні ушкодження у вигляді забій-осаднення м?яких тканин скроневої ділянки зліва та потиличної ділянки, параорбітальна гемотома з обох сторін (більше справа), та ОСОБА_4 відповідно до довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 19.06.2025 тілесні ушкодження у вигляді колото-рваної по задній поверхні н/з правого стегна без пошкодження судинно-нервового пучка.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 11.08.2025, у ОСОБА_4 виявлено рану (визначена клінічними лікарями як колото-рвана, без уточнення морфології, зазначеними розмірами 5,0х8,0(см) - на задній поверхні правого стегна в нижній третині, що за загальновизначеним судово-медичним критерієм ступеню тяжкості відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, відповідно до п. п. 1.5.2, 2.3.3. та 4.6. «Правил».

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 14.08.2025, у ОСОБА_5 , виявлено синці - на повіках правого ока, в надбрівній ділянці справа, на передній поверхні лівого плечового суглобу, в підключичній ділянці зліва, в потиличній ділянці зліва, в потиличній ділянці справа, в тім?яній ділянці зліва, на переднє-внутрішній поверхні правого передпліччя у середній третині, на тильній поверхні лівого передпліччя у нижній третині та садна - на нижній повіці правого ока по центру, на нижній повіці лівого ока в проекції внутрішнього кута, в лобній ділянці зліва, в тім?яній ділянці справа; ін?єкція (почервоніння) склери правого ока, що за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, відповідно до п. п. 1.5.2, 2.3.5. та 4.6. «Правил».

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачена повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: ч. 2 ст. 345 КК - позбавлення волі на строк 2 роки; згідно ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням у межах строку, визначеного цією статтею.

Ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 КПК України та порушень норм останньої, у судовому засіданні, судом не встановлено.

Безпосередньо в угоді про примирення викладено усі імперативні реквізити останньої, визначені ст. 471 КПК України, та доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження, регламентовані ст. 473 КПК України, наслідки не виконання, визначені ст. 476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступінь тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє.

Підстав регламентованих п.п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди прокурором не було доведено та судом не виявлено.

Таким чином, судом, у судовому засіданні, встановлено, що умови даної угоди в повній мірі відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, у судовому засіданні, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України та визначення строку випробування у порядку ст. 75 того ж Кодексу, то Суд враховує таке.

Положеннями статті 75 КК передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що питання визначення тривалості іспитового строку, який необхідно застосувати до підозрюваного/обвинуваченого, зокрема у випадку затвердження угоди про примирення, належить до дискреційних повноважень суду у визначених ст.75 КК межах.

При цьому поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року (справа № 205/7091/16-к, провадження за касаційною скаргою № 51-1532 км 19).

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених ст.75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 161/8590/19, провадження № 51-5646км19) правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

Відповідно слід констатувати, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, з огляду на, що, як термін іспитового строку, так і перелік обов`язків визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченої, обставин, що пом`якшують та обтяжують останнє та вважає за необхідне визначити іспитовий строк в 1 рік із покладенням обов`язків регламентованих п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченій узгодженої міри покарання.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 468-469, 471, 473-475 КПК України, Суд

у х в а л и в:

затвердити угоду про примирення укладену 11 листопада 2025 між обвинуваченою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та потерпілими ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2025 року за № 0002130.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України та з урахуванням обмежень визначених ч. 1 ст. 473 КПК України до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_1