КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.11.2025 задоволено клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , та обрано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що слідчим суддею не забезпечено можливість підозрюваної надати пояснення у _____________________________________________________________________________________

Справа №757/52912/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/1044/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

режимі відеоконференцзв`язку та висловити власну позицію з приводу клопотання сторони обвинувачення.

Підозрювану залучено в режимі відеоконференції лише через 30 хвилин після початку судового засідання, та після короткої можливості представитися та повідомити своє місцезнаходження, підозрювана фактично була позбавлена можливості чути та бачити хід судового засідання, через що не могла реалізувати свої процесуальні права у повному обсязі, що свідчить про порушення права на захист останньої.

Клопотання про обрання відносно ОСОБА_13 запобіжного заходу розглянуто у закритому судовому засіданні, що на думку апелянта, є порушенням принципу гласності та стандартів ЄСПЛ.

Також апелянт посилався на відсутність передбачених ст. 193 КПК України підстав для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної.

На переконання апелянта, обов`язковою підставою для існування міжнародного розшуку є факт не встановлення стороною обвинувачення місцезнаходження підозрюваної, що не відповідає дійсності у даному випадку, оскільки стороною захисту було вжито всіх передбачених можливостей та повідомлено як суд, так і сторону обвинувачення про місцезнаходження ОСОБА_6 .

Підозрювана не мала наміру ухилятися від органів досудового розслідування, її місце перебування було відоме та підтверджене доказами.

Крім того, апелянт зазначав, що стороною обвинувачення у клопотанні наведено загальні, недоведені твердження про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, жоден із яких не підтверджений конкретними фактами чи доказами, що могли б свідчити про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу без визначення застави.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на неї обов`язків, передбачених КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, є надуманими, не доведеними та не підтвердженими належним чином.

Ризик переховування від органів досудового розслідування обґрунтовується лише тяжкістю інкримінованого злочину, жодних інших доказів на підтвердження даного ризику не наведено.

Доводи клопотання про те, що органом досудового розслідування на даний час ще не зібрано усіх доказів, не можуть слугувати належним обґрунтуванням існування ризику знищити, сховати або спотворити речі та документи.

Ризик впливу на свідків є лише припущенням такої можливості. При цьому, матеріали клопотання не містять жодних відомостей про існування таких свідків.

Крім того, запобігти цьому ризику можливо шляхом покладення обов`язку заборони спілкування зі свідками.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є суто формальними, які не підтверджуються жодними доказами.

На думку апелянта, під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи учасників судового провадження, зокрема підозрюваної ОСОБА_6 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із використанням власних технічних засобів, її захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них підстав, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000469 від 25.11.2019 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 110-2. ч.ч. 3, 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

19.09.2025 в межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України повідомлено про підозру в організації розтрати чужого майна в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 від 29.09.2025 з кримінального провадження № 0000469 від 25.11.2019 виділено матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України в окреме провадження, із № 0000967 від 29.09.2025.

Постановою заступника керівника відділу ГСУ ДБР ОСОБА_10 від 29.09.2025 підозрювану ОСОБА_6 , у зв`язку із невстановленням місцезнаходження підозрюваної, оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

24.10.2025 заступник керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням в межах кримінального провадження № 0000967 від 29.09.2025, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 , про обрання відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.11.2025 задоволено клопотання слідчого та обрано підозрюваній ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрювана, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Обираючи підозрюваній ОСОБА_6 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.

На підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання підозрюваному запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, слідчим суддею обгрунтовано визнано частково доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватості, дані про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваної надалі переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, слідчим суддею встановлено відсутність належного обгрунтування у клопотанні існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, слідчим суддею враховано, що згідно наявних у матеріалах судового провадження відомостей, ОСОБА_6 виїхала за межі території України 19.08.2025 о 22 год. 52 хв. через КПВВ «Чоп» на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон та до цього часу на територію України не поверталась.

Станом на день повідомлення про підозру ОСОБА_6 , місце перебування останньої не було відоме органу досудового розслідування, у зв`язку із чим останню оголошено в міжнародний розшук.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю та конкретними ознаками інкримінованих їй дій, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про допущене порушення права на захист підозрюваної ОСОБА_6 під час розгляду клопотання з тих підстав, що слідчим суддею не забезпечено можливість підозрюваної надати пояснення у режимі відеоконференцзв`язку та висловити власну позицію з приводу клопотання сторони обвинувачення, спростовуються даними журналу судового засідання від 04.11.2025, з якого убачається, що підозрювана ОСОБА_6 у судовому засіданні під час розгляду клопотання частково приймала участь в режимі відеоконференцзв`язку, та висловила позицію щодо клопотання сторони обвинувачення.

Крім того, як свідчать матеріали справи, розгляд клопотання проводився за участю захисника підозрюваної.

На переконання колегії суддів, апеляційна скарга не містить та стороною захисту не надано обгрунтованих відомостей про порушення права на захист підозрюваної ОСОБА_6 у ході розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Доводи апелянтів про недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у даному випадку не змінюють правового статусу підозрюваної у даному кримінальному провадження як особи, яка перебуває у міжнародному розшуку, та самі по собі не спростовують правильність висновків слідчого судді про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, матеріали судового провадження не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що органу досудового розслідування на момент повідомлення про підозру та оголошення підозрюваної у розшук було достовірно відомо про адресу місця проживання чи перебування ОСОБА_6 , а відтак доводи апелянтів у цій частині не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про обрання підозрюваній запобіжного заходу у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Крім того, вищевказані доводи апелянтів фактично зведені до оскарження підстав для оголошення підозрюваної в міжнародний розшук, та законності постанови про оголошення підозрюваної в міжнародний розшук в цілому, що не є предметом даного апеляційного розгляду. Згідно положень ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ __ _________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3