Дата документу 27.08.2025 Справа № 332/1961/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1961/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/254/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 27 серпня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райське Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, на утриманні власних дітей не має, виховує сина дружини, є особою з інвалідністю ІІІ групи, проходить військову службу, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.5 ст. 426-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років;

за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_6 - залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 29 грудня 2022 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2022 року, на тимчасово вилучене майно, яке вилучено 28 грудня 2022 року під час проведення огляду місця події - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3020 гривень 48 копійки.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення; визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити покарання, з урахуванням його особи та обставин, строком меншим, ніж призначив суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду сторона захисту заперечувала наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Вказані заперечення сторони захисту ґрунтувались на таких твердженнях.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 липня 2023 року по справі № 216/1675/22, у діях обвинуваченого були відсутні факти умисного порушення суспільних відносин порядку несення військової служби під час її проходження.

Обвинувачений не був начальником для потерпілого та не виконував жодних управлінських функцій, а всі військовослужбовці підрозділу сприймали як начальника саме потерпілого.

Існували обґрунтовані сумніви щодо того чи є обвинувачений взагалі суб`єктом злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, з огляду на відсутність медичного огляду при призові на військову службу у лютому 2022 року та наявні в матеріалах справи висновки судово-психіатричної експертизи.

У взводі, в якому обвинувачений та потерпілий проходили військову службу, не виконувались вимоги порядку організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у Збройних Силах України, визначеному Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359, що створило умови для подій, які були предметом розгляду судової справи.

Результати слідчого експерименту, долучені до матеріалів справи у якості доказів, є недопустимими, оскільки вони були отримані в порушення ст.ст.86, 87, 89, 240 КПК України, тому що проводились без дозволу слідчого судді та без дозволу власника приміщення.

Натомість сторона обвинувачення наполягала на наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку всі вищевказані доводи сторони захисту були відхилені, а суд дійшов до необґрунтованого висновку щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України.

Суд першої інстанції, відхиляючи доводи сторони захисту, зосередив свою увагу на доведеності тієї обставини, що обвинувачений відповідно до штатного розкладу військової частини займав посаду головного сержанта взводу, а потерпілий - посаду командира відділення цього взводу, а відтак - обвинувачений був військовою службовою особою в розумінні положень п.1 примітки до ст.425 КК України, тобто суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.426-1 КК України.

Водночас, виклавши у своєму рішенні доводи сторони захисту, суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування на підтвердження наявності в діях обвинуваченого об`єктивної та суб`єктивної сторін складу злочину, передбаченого ст. 426-1 КК України, і причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого в значенні цієї норми закону та наслідками, що настали.

Суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, що за встановлених фактичних обставин справи, дії обвинуваченого стосовно потерпілого були спрямовані саме на умисне порушення суспільних відносин порядку несення військової служби під час її проходження або порушення тих приписів чинного законодавства, які забезпечують належне управління підпорядкованими військовими частинами, їх підрозділами із забезпечення належного правопорядку у військовій сфері і за своїм спрямуванням посягають, зокрема на безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст. 426-1 КК України.

Також, суд першої інстанції не вказав, які умисні дії, визначені об`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення, вчинив обвинувачений, посягаючи саме на його безпосередній об`єкт, і як ці умисні дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з його наслідками.

Крім того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що із суб`єктивної сторони застосування насильства щодо підлеглого у значенні ст.426-1 КК України характеризується прямим умислом. Інтелектуальний елемент умислу в цьому випадку складається з усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своїх дій і передбачення можливості або неминучості настання суспільно небезпечних наслідків. Це означає, що особа, коли вчиняє вказане кримінальне правопорушення, усвідомлює вихід за межі наданих їй повноважень, тобто розуміє, що вчиняє дії, які не входять до її компетенції як службової особи.

Під час судового розгляду були встановлені обставини вчиненого злочину, і жодних доказів того що умисел обвинуваченого був направлений саме на вчинення дій, які виходять за межі його повноважень, як військового начальника, надано не було. Навпаки під час судового розгляду свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілий та обвинувачений повідомили про дійсні обставини злочину, причини конфлікту. Жоден з допитаних судом військовослужбовців не пов`язував дії обвинуваченого з його статусом військового начальника, виконанням ним якихось повноважень тощо.

Таким чином, суд першої інстанції, з`ясувавши важливі обставини справи, дійшов помилкового висновку про обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.5 ст.426-1 КК України. При цьому суд не вмотивував належним чином своє рішення в зазначеній частині. Як зазначено вище, у вироку суду першої інстанції не наведено переконливих мотивів відхилення доводів сторони захисту з зазначеного приводу.

Стороною захисту на підтвердження обґрунтованості вищевказаних доводів зверталась увага суду першої інстанції на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 05 липня 2023 року по справі № 216/1675/22, предметом якої було вчинення особою діянь, які є абсолютно подібними до предмету справи 332/1961/23, що розглядалась Заводським районним судом м.Запоріжжя.

Однак, не зважаючи на ці положення закону та пряме посилання сторони захисту на конкретну правову позицію Верховного Суду у подібній справі, суд першої інстанції жодним чином не відображує її в оскаржуваному вироку, а відтак, на думку сторони захисту, і не враховує її. При цьому, суд першої інстанції не пояснює, чому він не враховує цю правову позицію Верховного Суду.

Під час судового розгляду було достовірно встановлено, що потерпілий рішенням командира роти ОСОБА_14 був призначений тимчасово виконуючим обов`язки командира взводу. Це рішення було доведено військовослужбовцям взводу, як доказаний факт. Жоден з допитаних в якості свідків військовослужбовців підрозділу, в якому проходили службу обвинувачений та потерпілий, не ставив таке рішення під сумнів. Сторона захисту вказувала на цю обставину, як на таку, яка повністю підтверджує відсутність у обвинуваченого умислу на вчинення насильства щодо потерпілого та перевищення своїх повноважень взагалі.

Суд першої інстанції помилково погодився з доводами сторони обвинувачення, розглянувши доводи сторони захисту з суто формальної точки зору. Водночас, не надавши оцінку таким доводами саме в розрізі суб`єктивної сторони злочину. Адже сторона захисту вказувала на таку обставину, як таку, що повністю спростовує наявність у обвинуваченого умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Сторона захисту вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що зроблені внаслідок неправильної оцінки доказів.

Твердження суду першої інстанції про те, що обвинувачений мав би усвідомлювати, що він є начальником, а тому відповідно мав би усвідомлювати, що він вчиняє насильство відносно свого підлеглого, не спростовує того факту, що обвинувачений сприймав ці обставини по іншому.

Також, захисник зазначає про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та дійшов помилкового висновку про те, що обвинувачений, будучи у званні головного сержанта, є начальником потерпілому, який був у званні старшого сержанта, як начальник за званням.

Сторона захисту акцентувала увагу на матеріалах судово-психіатричної експертизи (яка жодним чином не була оцінена судом та відображена у вироку), в якій зазначено, що обвинувачений мав «психічні розлади у формі психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» з 2018 року, тобто до призову за мобілізацією у лютому 2022 року.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б свідчили про те, що призовною комісією у лютому 2022 року встановлювався реальний стан здоров`я обвинуваченого.

Довідка ВЛК №2649 від 16 серпня 2022 року, на яку посилається суд першої інстанції, виносилась за результатами лікування обвинуваченому остеохондрозу, спондильозу, спондилоартрозу шийного та поперекового відділів хребта та протрузії дисків. Тобто, під час вказаного лікування, військово-лікарською комісією не вивчались будь-які психічні розлади.

Суд же першої інстанції суто формально посилається на загальні засади військово-лікарської експертизи в системі Збройних Сил України, не враховуючи той факт, що відповідно до судово-психіатричної експертизи обвинувачений з 2018 року та до моменту проведення цієї експертизи (23 січня 2023 року) був визнаний особою із психічними розладами у формі психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Тобто, обвинувачений і на момент подій 27 грудня 2022 року мав вказані психічні розлади.

Висновок суду першої інстанції про те, що огляд обвинуваченого військово-лікарською комісією не мав би доказового значення, адже встановлювати придатність військовослужбовця до проходження служби комісія має на момент огляду, а не на певну дату у минулому, є помилковим.

Таким чином, на переконання сторони захисту, висновок судово-психіатричної експертизи викликає обґрунтовані сумніви в ступені придатності обвинуваченого до проходження військової служби та як наслідок в тому, що він взагалі є суб`єктом злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

Водночас, судом першої інстанції не вжито жодних заходів для спростування доводів сторони захисту та безпідставно відмовлено в направленні обвинуваченого для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

Окрім цього, сторона захисту вважає, що результати слідчого експерименту, долучені до матеріалів провадження у якості доказів, є недопустимими, оскільки вони були отримані в порушення ст.ст.86, 87, 89, 240 КПК України, оскільки проводились без дозволу слідчого судді та без дозволу власника приміщення.

Захисник також зазначає про те, що судом першої інстанції жодним чином не було враховане твердження сторони захисту про те, що у взводі, у якому обвинувачений та потерпілий проходили військову службу, не виконувались вимоги порядку організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у Збройних Силах України, визначеному Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359.

Таким чином, на думку захисника, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а вирок суду в частині засудження обвинуваченого за ч.5 ст.426-1 КК України, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409, 412 КПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Окрім зазначеного, захисник окремо звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно не встановлено пом`якшуючу обставину - щире каяття.

В цьому випадку обвинувачений не міг визнати себе повністю винним у інкримінованих йому злочинах, оскільки взагалі не скоював злочину, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України. Крім того, те як обвинувачений надавав показання, та те, що він скористався своїм правом не відповідати на запитання, не свідчить про відсутність щирого каяття. Адже обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілим та виражав готовність понести покарання.

Крім того, судом не враховано, що потерпілий неодноразово застосовував до обвинуваченого фізичне насилля, яке і спровокувало вчинення обвинуваченим злочину.

При цьому, суд першої інстанції зазначає, що обвинувачений вчинив злочин не відразу, а через значну кількість часу.

Водночас, всі ці події відбулись в один день з різницею в декілька годин. Зазначені факти фізичного насилля з боку потерпілого, яких останній не соромиться, та навіть ними пишається, свідчать, в першу чергу, про мотив вчинення обвинуваченим злочину. Зазначені обставини безумовно свідчать про менший рівень суспільної небезпечності обвинуваченого.

Крім того, судом безпідставно на враховано те, що злочин вчинено в районні ведення бойових дій та умовами, які зробили можливим вчинення злочину, було не виконання вимог порядку організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у Збройних Силах України, визначеному Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року №359.

Твердження суду про те, що під час судового розгляду не було встановлено порушень правил зберігання зброї, взагалі ніяк не обґрунтовано.

З огляду на викладене, захисник вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено надмірно суворе покарання.

Згідно з вироком суду, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року № 17 ОСОБА_6 призначено на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. ОСОБА_6 перебуває у військовому званні «головний сержант».

Крім того встановлено, що на посаді командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини проходить службу ОСОБА_15 у військовому званні «старший сержант».

Відповідно до вимог ст.ст. 7, 8, 31, 112-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що у військових частинах та підрозділах керують їх командири, безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців, головний сержант роти підпорядковується командирові роти та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу роти. На підставі викладеного головний сержант 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини ОСОБА_6 був начальником щодо старшого сержанта ОСОБА_15 .

Згідно з указом Президента України ОСОБА_16 № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено, востаннє з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України), головний сержант ОСОБА_6 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Згідно зі ст.123 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, головний сержант взводу (обслуги, заступник командира взводу) (далі - головний сержант взводу) в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання взводом завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, їх військову дисципліну, охайний зовнішній вигляд, фізичну підготовку, правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна взводу, внутрішній порядок у підрозділі, правильне несення служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу в добовому наряді. Головний сержант взводу підпорядковується командирові взводу та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу.

Відповідно до ст.ст.1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, головний сержант ОСОБА_6 , діючи умисно, вчинив особливо тяжкий злочин.

Так, 27 грудня 2022 року протягом дня головний сержант ОСОБА_6 , перебуваючи у місці відпочинку 1 стрілецької роти військової частини, а саме домоволодінні, розташованому у певному населеному пункті, вживав алкогольні напої та палив у будинку. Головний сержант ОСОБА_6 , будучи невдоволеним тим, що його підлеглий старший сержант ОСОБА_15 зробив йому зауваження, з метою ствердження свого авторитету серед підлеглих, вирішив вчинити вбивство ОСОБА_15 .

Після чого, 27 грудня 2022 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, головний сержант ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним діями старшого сержанта ОСОБА_15 , з метою встановлення свого авторитету та демонстрації своєї уявної переваги у військовому колективі відносно свого підлеглого за посадою ОСОБА_15 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, та бажаючи їх настання, у порушення ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 123 Статуту, вирішив застосувати насильство щодо підлеглого, а саме командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини, старшого сержанта ОСОБА_15 .

Діючи з вищевказаною метою, головний сержант ОСОБА_6 взяв до рук закріплену за ним зброю, а саме РПК-74, серії НОМЕР_2 , опустив перевідник вогню до низу у положення «ОД», за рукоятку відвів затворну раму назад, відпустив рукоятку затворної рами, тим самим дослав патрон до патронника, зайшов до кімнати, у якій перебував старший сержант ОСОБА_15 , висловив погрозу вбивства щодо останнього, після чого здійснив не менше 17 пострілів в ОСОБА_15 .

В результаті вказаних умисних, незаконних дій головний сержант ОСОБА_6 спричинив старшому сержанту ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального сліпого осколкового поранення м`яких тканин лівого плеча, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення передньої черевної стінки та лівої реберної дуги, з переломами 7-9 ребер та реберних хрящів зліва, проникаюче у черевну порожнину, з ушкодженням поперечно-ободової кишки та великого чепця, гемоперитонеум, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя.

Крім того, 27 грудня 2022 року, протягом дня головний сержант ОСОБА_6 , перебуваючи у місці відпочинку 1 стрілецької роти військової частини, а саме домоволодінні, розташованому у певному населеному пункті вживав алкогольні напої та палив у будинку, у зв`язку з чим старший сержант ОСОБА_15 зробив зауваження ОСОБА_6 щодо порушення ним військової дисципліни. В результаті вказаних вище дій старшого сержанта ОСОБА_15 , у головного сержанта ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння смерті ОСОБА_15 , на підставі виниклих нестатутних відносин.

Після чого, 27 грудня 2022 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, головний сержант ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на виконання наведеного злочинного наміру, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті старшого сержанта ОСОБА_15 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті старшого сержанта ОСОБА_15 та бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті нестатутних відносин взяв до рук закріплену за ним зброю, а саме РПК-74, серії НОМЕР_2 , опустив перевідник вогню до низу у положення «ОД», за рукоятку відвів затворну раму назад, відпустив рукоятку затворної рами, тим самим дослав патрон до патронника, зайшов до кімнати, у якій перебував старший сержант ОСОБА_15 , висловив погрозу вбивством в бік останнього після чого здійснив не менше 17 пострілів у нього.

В результаті вказаних умисних, незаконних дій головний сержант ОСОБА_6 спричинив старшому сержанту ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального сліпого осколкового поранення м`яких тканин лівого плеча, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення передньої черевної стінки та лівої реберної дуги, з переломами 7-9 ребер та реберних хрящів зліва, проникаюче у черевну порожнину, з ушкодженням поперечно-ободової кишки та великого чепця, гемоперитонеум, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя.

Тим самим головний сержант ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі останнього.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч.5 ст. 426-1 КК України, що кваліфікується як застосування насильства щодо підлеглого, із застосуванням зброї, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану, та за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, що кваліфікується як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі.

Вказані висновки суду ніким з учасників провадження не оскаржують ся, та підтверджуються доказами, на які послався суд у вироку.

Отже, з огляду на те, що висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, на підставі положень ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом з тим, сторона захисту не погодилась з вироком суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч.5 ст.426-1 КК України.

Переглядаючи оскаржуваний вирок суду в зазначеній частині, колегія суддів звертає увагу на таке.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, незважаючи на фактично не визнання своєї вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, вина останнього у вказаному правопорушенні при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого як за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, так і за ч.5 ст.426-1 КК України, суд першої інстанції послався на одні і ті самі докази, що надані стороною обвинувачення, які судом першої інстанції були досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Ніхто зі сторін не заперечує того факту, що суть досліджених судом доказів у вироку відображена вірно.

З урахуванням викладеного, передбачених частиною третьою статті 404 КПК України підстав для повторного дослідження цих доказів, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не убачає.

Так, згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що із потерпілим у нього були інколи побутові суперечки, але він ніколи не мав жодних намірів на будь-яке зло. 27 грудня 2022 року після бойових завдань він був у будинку, в якому вони відпочивали у певному селі. У той день він хотів розслабитися та заснути, тому випивав алкоголь, що дозволялося. Що сталося увечері того ж дня, не пам`ятає. Чув показання свідків, потерпілого. Якщо кажуть, що він підстрелив ОСОБА_17 , то значить, так і було. Він хотів вибачитися перед потерпілим, написав йому листа. Шкодує про те, що трапилось. Готовий понести покарання. Щодо того, що потерпілого було призначено його начальником перед тими подіями, то це так. Просив врахувати визнання ним своєї вини та щире каяття, а також те, що він зробив для України.

Потерпілий ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що він служив із головним сержантом ОСОБА_6 . У них часто бували суперечки через те, що ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями. Перший конфлікт був ще у ОСОБА_18 , ОСОБА_19 напився та почав стріляти по своїм же позиціям. Багато випадків було через п`янку. Він як не пив, то був нормальною людиною, виконував свої обов`язки сержанта. Він завжди не терпів, коли хтось зловживає спиртним, адже він воював ще з АТО, тому знає про наслідки. Згодом через всі ці події постало питання, щоб його призначили головним сержантом, але він відмовлявся, по документам його так і не провели. У той день 27 грудня 2022 року ОСОБА_6 почав вживати спиртне з самого ранку. У них виник конфлікт. Він йому сказав: «Толя, у тебе є совість?». Він викинув ОСОБА_19 із хати через те, що останній вживав спиртне та палив у будинку. Після цього він і ще декілька військових поїхали у певний населений пункт покупатися та попрати речі, ОСОБА_19 залишився у будинку. Після того як вони повернулися, приблизно о 16:00-16:30 год., він зайшов у будинок і побачив ОСОБА_19 в такому самому або навіть у гіршому стані, ніж зранку. Він попросив ОСОБА_19 піти поспати. До ОСОБА_19 підійшов ОСОБА_20 та почав його заспокоювати, а сам він пішов відпочити, адже у нього розболілося серце. Він зайшов у кімнату, де завжди спав, але ліг в інший бік, заснути не зміг. До нього зайшов ОСОБА_19 спитав: «Як ти?», на що він сказав, щоб той пішов проспався. Через деякий час, коли вже було темно, зайшов у його кімнату ОСОБА_19 та сказав: «Молися…, тобі прийшов «кінець». Почув клацання та звук, схожий на той, коли переключають затвор, він відразу вскочив та навідмаш відмахнувся, пролунали постріли. У нього в руці ще був мобільний телефон, він кинув у ОСОБА_19 , попав чи не попав, не знає. Потім пішов вперед на нього. Наступним був постріл, який прийшовся йому під серце, потім нижче в районі живота, наступна куля попала у плече. Він встиг схопити за дуло та відвести від себе кулемет. У нього навіть залишилися опіки на долоні. Потім пішли хаотичні постріли. Увесь цей час вони просувалися із кімнати, в якій він відпочивав, до кімнати ОСОБА_19 . Відстань невелика 2-2,5 метри. Потім він упав на ОСОБА_19 , його голова та частина тулуба були у кімнаті ОСОБА_19 , а ноги у коридорі. Ще пам`ятає, як кликав на допомогу. Пам`ятає, як ОСОБА_19 кричав: «Заберіть у мене автомат». Скільки взагалі було пострілів, він не знає. Потім хлопці відтягнули ОСОБА_19 , що далі було, не пам`ятає. Прийшов до тями вже у госпіталі. ОСОБА_6 пропонував йому 100000 грн виплачувати по 10 тисяч на місяць, але він знає, що ОСОБА_19 завжди бреше. Він йому так і не передав ні копійки.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого. 27 грудня 2022 року вона практично увесь час була на зв`язку із чоловіком. У той день чоловік із побратимами поминали свого загиблого командира ОСОБА_22 . З їх розмови, наче, усе було в порядку. Ввечері, коли вони розмовляли, несподівано чоловік сказав, що зараз передзвонить та кинув слухавку. Через хвилин 5-10 вона набрала чоловіку, але ніхто не відповів. Вона багато разів намагалася додзвонитися чоловіку або хлопцям, їй ніхто не відповідав. У подальшому дізналась про події, проте без подробиць. Їй сказали, що потерпілого відвезли у лікарню, йому надають допомогу, а чоловіка також відвезли. Після того, як загинув командир взводу ОСОБА_22 , їй чоловік сказав, що когось призначили на його місце, але кого, вона не знає. Про те, які відносини були між ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , детально не знає. Знає, що ОСОБА_17 завжди принижував ОСОБА_19 через те, що думав, що ОСОБА_19 прикидається хворим. Насправді, ОСОБА_19 взагалі не повинні були брати в армію через велику кількість захворювань. За місяць до цієї події ОСОБА_19 отримав контузію. Чоловіка може охарактеризувати як доброго, він завжди усім допомагав, все віддасть для інших. Алкоголь вживав, але знав міру, агресивно себе не поводив.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він був командиром 1 стрілецької роти з травня 2022 року по вересень 2023 року. ОСОБА_19 був головним сержантом взводу. Про події йому повідомив, скоріше за все, ОСОБА_23 . Коли він приїхав, на місці вже працювали медики, ОСОБА_17 надавали першу медичну допомогу, а ОСОБА_19 був знешкоджений, у нього забрали штатну зброю - кулемет. ОСОБА_19 нічого пояснити не міг, адже був у сильному алкогольному сп`янінні, потім його забрали співробітники ВСП. Під час відпочинку військовослужбовці постійно тримають при собі зброю. Здавати зброю не мають право, адже мають бути постійно у бойовій готовності. Певне село вважалося місцем ведення бойових дій. У зв`язку із загибеллю командира взводу ОСОБА_24 , командувати взводом мав ОСОБА_6 як головний сержант. Разом з тим, ним було прийняте рішення про тимчасове покладення обов`язків командира взводу на ОСОБА_17 , своє усне розпорядження він довів до відома особовому складу, зібравши всіх у бліндажі. Проте, чи було це документально оформлено, не знає. Після призначення ОСОБА_17 пройшло небагато часу, можливо тиждень, або менше, проте це не було у день спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 . Безверхий неодноразово звертався до командування, щоб ОСОБА_19 звільнили з посади головного сержанта. Про наявність між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 конфліктів він не знає. Скарг на ОСОБА_17 про те, що він застосовував нестатутні методи впливу, до нього не надходили.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні пояснив, що він проходив службу в одному підрозділі з ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , однак він не був у них під порядкуванням. Коли вони ввечері повернулися із певного населеного пункту, він пішов відпочивати. Він був у кімнаті із ОСОБА_26 також пішов до себе у кімнату, він того дня погано себе почував. Коли перебував у кімнаті, було вже приблизно 17 - 18 години. Спочатку почув як ОСОБА_19 сказав: « ОСОБА_27 , ОСОБА_27 », ОСОБА_17 сказав: «Що», після почалися хлопки, пролунало приблизно 4 постріли. Потім ОСОБА_17 почав кричати. Почалася наступна серія пострілів - теж 4-5 пострілів. Він між серією пострілів вискочив у коридор та зайшов за кут, ОСОБА_28 трохи згодом вискочив у коридор. Коли була тиша та лише кричав ОСОБА_17 , ОСОБА_28 направив ліхтарик у бік кімнати ОСОБА_19 та він відразу заскочив у кімнату і схопив зброю. РПК був в руках у ОСОБА_19 та направлений в бік дверей, вниз. Потерпілий лежав наполовину в кімнаті, наполовину в залі. Після того, як відібрав кулемет, можливо навіть, повалив ОСОБА_19 , ОСОБА_29 підійшов до ОСОБА_19 , а він підійшов до ОСОБА_17 , подивився на його стан. Розрізав одежу, зрозумів, що нічого не зможе зробити, тому поїхав за медичною допомогою. ОСОБА_19 у той день був в алкогольному сп`янінні. Крім нього, ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_28 був ще ОСОБА_20 та ОСОБА_30 . Під час цих подій ОСОБА_20 та ОСОБА_30 були на вулиці. Через зловживання алкоголем у ОСОБА_19 були конфлікти, через це він також інколи не виходив на позиції. У зв`язку із тим, що ОСОБА_19 не виконував своїх обов`язків як головний сержант взводу, командир взводу ОСОБА_22 писав рапорти керівництву. ОСОБА_19 був формально старшим сержантом, але обов`язків не виконував. Після загибелі ОСОБА_31 командир роти ОСОБА_32 довів до відома, що виконувати обов`язки покійного буде ОСОБА_27 , тобто ОСОБА_17 . Офіційного шикування з цього приводу не було, там було вільне спілкування із ротним, всі та все розуміли. Щоб ОСОБА_17 до когось застосовував фізичну силу, погрози чи інші нестатутні відносини, особисто не бачив, але чув. У всіх періодично виникали якісь сварки.

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснив, що він 27 грудня 2022 року близько 18 години до медичного пункту військової частини прийшов військовослужбовець та повідомив, що у приватному будинку в певному селі, точну адресу не пам`ятає, відбулася стрілянина, є поранений, якому потрібна допомога. Відразу поїхали на місце пригоди. ОСОБА_17 лежав на підлозі, у нього було поранення лівого плеча, грудної клітини зліва та черевної порожнини зліва. Йому була надана перша медична допомога, потім потерпілий був доставлений до лікарні. Якби не була надана перша допомога, то потерпілий міг померти. Про наявність опіків на руках у потерпілого не пам`ятає. Потерпілий був у стані шоку, він кричав, що йому боляче, обставин не пояснював. Він був сконцентрований на наданні допомоги.

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні пояснив, що станом на 27 грудня 2022 року він перебував на посаді начальника групи персоналу. Пояснив, що в разі, коли військовослужбовець вже перебуває на певній посаді і його призначають на керівну посаду, то командир підрозділу і даний військовослужбовець має звернутися із рапортом до керівництва, потім видається наказ по строковій службі. В разі призначення командиром взводу певного військовослужбовця, із рапортом на адресу командира в/ч звертається командир роти, після чого рапорт затверджують або ні. Після затвердження рапорту видається наказ по строковій службі. До винесення такого наказу не можна казати, що той або інший військовослужбовець виконує певні обов`язки. Тимчасове виконання обов`язків також оформлюється рапортом та наказом.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що в двадцятих числах грудня 2022 року вони відпочивали у будинку, розташованому у певному населеному пункті. Зранку, приблизно о 9 годині він та інші військові - ОСОБА_28 , ОСОБА_30 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 поїхали покупатися та попрати речі. Додому повернулися вже ввечері. ОСОБА_19 лежав на своєму місці. Всі розійшлися по своїм кімнатам. Він ночував у кімнаті з ОСОБА_19 . Коли розклав свої речі у кімнаті, він вийшов на вулицю, на той час ОСОБА_19 лежав на дивані та розмовляв по телефону. Приблизно через 15-20 хвилин, як він вийшов на вулицю, почув постріли приблизно 1015 одиночних пострілів, можливо двома заходами. Криків або скандалів при цьому не чув. Через 20 - 30 секунд після закінчення пострілів забіг у дім. Феленко та ОСОБА_17 лежали, ОСОБА_17 був поранений лежав на спині, він допоміг хлопцям забрати у ОСОБА_19 зброю (РПК) та гранату, потім його зв`язали. Конфліктів між ОСОБА_17 та ОСОБА_19 та іншими військовослужбовцями він не помічав. РПК було лише у ОСОБА_19 . Сліди від пострілів були у кімнаті ОСОБА_19 , у залі та у кімнаті ОСОБА_17 . Після того, як все це трапилося, ОСОБА_19 нічого не пояснював. ОСОБА_19 був напідпитку. ОСОБА_19 був головним сержантом взводу, у його підпорядкуванні був взвод із 16 осіб, але напередодні командир роти ОСОБА_32 замість командира взводу ОСОБА_24 тимчасово призначив Гордієнка виконуючим обов`язки командира взводу. Наказів, оформлених на папері, він не бачив.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що 27 грудня 2022 року зранку вони вирішили поїхати покупатися та попрати речі. Приблизно о 17 годині повернулися в певний населений пункт, де базувалося місце ночівлі. ОСОБА_19 на той момент був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_20 був на вулиці, ОСОБА_30 був у будинку, він із ОСОБА_23 був у своїй кімнаті, ОСОБА_17 відпочивав у себе, ОСОБА_19 після того як посидів у кухні, теж пішов до себе у кімнату. Кімнати ОСОБА_17 та ОСОБА_19 розташовані навпроти через залу, його та ОСОБА_23 кімната розташована далі від кімнати ОСОБА_17 . Приблизно о 18 годині 40 хвилин почув 7-8 пострілів, потім була невелика тиша, а потім ще 3-4, знов тиша, вони встигли вискочити у коридор і знов пролунали постріли. Після ОСОБА_17 покликав на допомогу. Він ввімкнув ліхтарика. Коли підійшов, то ОСОБА_19 і ОСОБА_17 вже лежали. ОСОБА_19 тримав кулемет, а ОСОБА_17 відводив ствол. ОСОБА_35 . ОСОБА_19 зв`язали. При цьому він нічого не пояснював, він просто 10 хвилин мовчав, потім покурив, потім у нього був якийсь приступ. Він та ОСОБА_23 відвезли ОСОБА_19 для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Конфлікти між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 відбувалися через те, що ОСОБА_19 вживав алкоголь. 22 грудня помер взводний ОСОБА_22 . Замість ОСОБА_24 взводом керував ОСОБА_17 , хоча по штатному розкладу головним сержантом був ОСОБА_19 . Взагалі, для оголошення наказів їх не збирали, тому що люди приходять і уходять.

Свідок ОСОБА_36 у судовому засіданні пояснив, що він проживав у будинку в певному населеному пункті, точну адресу не пам`ятає, в кімнаті, що розташована праворуч від зали разом із ОСОБА_19 . Напроти них була кімната ОСОБА_17 . У кінці 2022 року, точну дату не пам`ятає, зранку між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 був якийсь конфлікт, але через що, не знає. Він увесь день порався по господарству, тому не знає, чи вживав у той день ОСОБА_19 спиртне, чи ні. Крім них більше нікого не було, тому що інші поїхали купатися та прати речі. Приблизно о 17 годині він дочекався поки прокинеться ОСОБА_19 , щоб не залишати хату без нагляду, на той момент все було нормально і він пішов теж покупатися. Про події, а саме про стрільбу, йому повідомив ОСОБА_23 , який подзвонив та сказав, що у них у будинку щось трапилось, потрібно приїхати, потім подзвонив ОСОБА_28 . Коли повернувся, то ОСОБА_19 вже був зв`язаний, а ОСОБА_17 не було, його повезли до лікарні. Зброя РПК була зареєстрована лише за ОСОБА_19 . Конфлікти між військовослужбовцями були на побутовому рівні. Коли вони служили в певному населеному пункті, ОСОБА_19 виїжджав на позиції, до того, часто був вдома. На позиціях всі були тверезі. У 2022 році його разом із ОСОБА_19 контузило, був приліт по їх позиції. За допомогою не зверталися. У них командиром зводу був ОСОБА_24 . Після його смерті старшим був ОСОБА_17 . Ротний про це не казав, це само собою відбулося, самі вирішили. Просто ОСОБА_17 взяв на себе ці повноваження. Ротний про це теж знав, ніхто не був проти. Мало хто знав, що головним сержантом був ОСОБА_19 , всі думали, що головним сержантом був ОСОБА_17 . Коли він перевівся, ротний йому повідомив, що командиром взводу є ОСОБА_24 . Взводний один раз вишикував нас по відділенням та повідомив про те, хто є командирами відділень, а в паперовому вигляді всі ці накази він не бачив. За зброю кожен особисто відповідав, там де спали, там і була зброя. Свідком конфліктів через службові питання між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 він не був, нічого сказати не може. Коли повернувся до будинку, він не пам`ятає. Від ОСОБА_19 був чутний запах алкоголю.

Також, суд першої інстанції дослідив такі документи:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000444 від 28 грудня 2022 року, де при короткому викладі обставин зазначено, що 27 грудня 2022 року о 18.00 год. за місцем дислокації певному населеному пункті Пологівського району Запорізької області, військовослужбовець ВЧ головний сержант ОСОБА_6 вчинив насильство щодо підлеглого ОСОБА_15 , внаслідок чого спричинив останньому поранення (т. 1 а.п. 38-39);

- електронну реєстраційна карта заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що надійшла на СТЛ Державного бюро розслідувань (ТУ ДБР) від 28 грудня 2022 року (т. 1 а.п. 128);

- повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про кримінальне правопорушення № 101/6604 від 28 грудня 2022 року, відповідно до якого в ході проведеної перевірки було попередньо встановлено необережне поводження зі зброєю військовослужбовцем військової служби за мобілізацію ВЧ головним сержантом ОСОБА_6 , внаслідок чого отримав поранення військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини старший сержант ОСОБА_15 (т.1 а.п. 130-131);

- довідку №1477 про поранення військовослужбовця Збройних Сил України внаслідок необережного поводження зі зброєю, обліковане у період з 00.00 27 грудня 2022 року до 00.00 28 грудня 2022 року, відповідно до якої 27 грудня 2022 року о 18.00, перебуваючи в місті відпочинку головний сержант ОСОБА_37 в стані алкогольного сп`яніння без будь-яких пояснень взяв до рук закріплену за ним зброю 5,45 мм РПК -74 (серія НОМЕР_2 ) та почав здійснювати хаотичні постріли в стелю, стіни та підлогу. При спробі роззброїти головного сержанта ОСОБА_38 отримав вогнепальне кульове поранення плеча та черевної порожнини старший сержант ОСОБА_39 .

27 грудня 2022 року ОСОБА_15 встановлено остаточний діагноз: Поєднане вогнепальне не проникаюче поранення м`яких тканин лівого плеча, передньої грудної стінки, вогнепальне кульове проникаюче поранення черевної порожнини з евентрацією, гемоперитонеум, травматичний шок 1, 2 ст. Стан здоров`я тяжкий. Ознак алкогольного сп`яніння у військовослужбовця не виявлено.

Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 за допомогою приладу «АЛКОТОН-М» головному сержанту ОСОБА_40 встановлено: «Алкогольне сп`яніння 2,25 проміле» (т. 1 а.п. 134);

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 грудня 2022 року № 9113, згідно з яким ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.п. 135);

- висновок експерта № СЕ-19/108-22/15858-БЛ від 01 лютого 2023 року, згідно з яким, наданий на дослідження предмет, схожий на кулемет є бойовою нарізною автоматичною вогнепальною стрілецькою зброєю - ручним кулеметом Калашникова (РПК-74), калібру 5,45х39 мм, заводський серійний номер НОМЕР_3 . промислового виробництва…. Кулемет придатний до стрільби.

Надані на дослідження 20 предметів, схожих на патрони, є боєприпасами - бойовими проміжними патронами, калібру 5,45x39 мм, що призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї, калібру 5.45 мм, наприклад: автоматів конструкції Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У), ручних кулеметів, конструкції Калашникова (РІІК-74) та їх модифікації. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.

Надані на дослідження 17 предметів, схожих на гільзи, є стріляними гільзами бойових, проміжних патронів, калібру 5.45x39 мм зразка 1974 року. Стріляні гільзи є складовими частинами патронів, а складові частини патронів до боєприпасів не відносяться.

Надані на дослідження 17 гільз були стріляні з наданого на дослідження ручною кулемета Калашникова (РІІК-74), калібру 5,45x39 мм заводський серійний номер НОМЕР_3 (т. 1 а.п. 151-160);

- згідно з відомостями закріплення зброї за особовим складом 3 взводу 3 стрілецької роти в/ч від 01 грудня 2022 року РПК 74ХХ3044 був закріплений за ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 164);

- із роздавально-здавальної відомості боєприпасів на пункті бойового постачання 1 стрілецької роти в/ч за 01 грудня 2022 року убачається, що ОСОБА_6 отримав 360 патронів, калібру 5,45 (т. 1 а.п. 165);

- з відповіді Командира військової частини № 906 від 30 березня 2023 року убачається, що 27 грудня 2022 року надійшов рапорт командира 1 стрілецької роти військової частини від 25 грудня 2022 року капітана ОСОБА_14 про призначення тимчасово виконуючим обов`язки командира 3 взводу 1 стрілецької роти на старшого сержанта ОСОБА_15 . Оскільки ОСОБА_15 отримав вогнепальне поранення близько 18:00 годин 27 грудня 2022 року, наказ по строковій частині про його призначення не видавався. Згідно зі штатним розписом командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старший сержант ОСОБА_15 є підлеглим головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти головного сержанта ОСОБА_6 (т. 1 а.п. 167);

- згідно з медичною характеристикою, виданою на ім`я ОСОБА_6 , останній проходив ВЛК у військовій частині 16 серпня 2022 року (довідка №2649). Згідно з рішенням ВЛК, визнаний придатним до військової служби (т. 1 а.п. 168);

- рапорт командира 1 стрілецької роти в/ч від 25 грудня 2022 року щодо вирішення питання про призначення ОСОБА_15 тимчасово виконуючим обов`язки командира 3 взводу 1 стрілецької роти, на якому міститься резолюція від 27 грудня 2022 року про недоцільність, знаходиться на лікуванні, поранення (т. 1 а.п. 169);

- відповідь на запит № 2934 від 29 грудня 2022 року, з якої убачається, що військовослужбовець в/ч старший сержант ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 27 грудня 2022 року о 21.50 годині доставлений до в/ч у відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії з діагнозом: вогнепальне кульове наскрізне поранення (27 грудня 2022 року) (т.1 а.п. 171);

- відповідь на запит Командира в/ч від 27 січня 2023 року № 156, з якої убачається, що старший сержант ОСОБА_15 знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні в/ч з 27 грудня 2022 року, переведений до КНП "Міська Лікарня № 7" з 03 січня 2023 року. Стороннє діло, яке було вилучене під час хірургічної операції, не збереглося (т. 1 а.п. 175);

- висновок експерта №156п від 28 січня 2023 року, згідно з яким вогнепальне кульове наскрізне поранення (27 грудня 2022 року передньої черевної стінки та лівої реберної дуги, з переломами 7-9 ребер та реберних хрящів зліва, проникаюче у черевну порожнину, з ушкодженням поперечно-ободової кишки та великого чепця, гемоперитонеум (скупчення крові в черевній порожнині)» у гр. ОСОБА_15 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя...

«Операція (27 грудня 2022 року): Дренування лівої плевральної порожнини за Бюлау. Лапаратомія, ревізія черевної порожнини. Ревізія дистальної третини поперечної ободової кишки з накладанням анастомозу кінець у кінець. Дренування черевної порожнини. ПХО вогнепальних ран передньої черевної стінки, лівого плеча».

«Операція (05 січня 2023 року): Накладання вторинних швів».

«Вогнепальне сліпе осколкове поранення м`яких тканин лівого плеча» у гр. ОСОБА_15 кваліфікується не менш ніж легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я...

За наданою медичною документацією, ушкодження є «вогнепальними». Більш конкретно висловитись про механізм спричинення, без надання первинної медичної документації, опису ушкоджень їх до хірургічної обробки, неможливо.

Давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи, наданій медичній документації (т. 1 а.п. 179-181);

- медичні документи на хворого ОСОБА_15 (т. 1 а.п. 182-243);

- згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 21 від 23 грудня 2023 року, ОСОБА_6 , 1976 р.н., виявляв та виявляє на теперішній час психічний розлад у формі психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

У період здійснення інкримінованого йому правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився в стані гострої алкогольної інтоксикації. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на даний час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування (т. 2 а.п. 14-23);

- акт службового розслідування від 31 грудня 2022 року, за результатами якого матеріали службового розслідування щодо виявлених в діях головного сержанта 3 стрілецького відділення 1 стрілецької роти в/ч головного сержанта ОСОБА_6 ознак можливого кримінального правопорушення вирішено направити до правоохоронних органів. В акті також зазначено, що з рапорту командира 1 стрілецької роти військової частини капітана ОСОБА_14 від 27 грудня 2022 року вх № 1607 стало відомо про факт завдання вогнепально-проникаючих поранень 27 грудня 2022 року о 18-10 командиру 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч старшому сержанту ОСОБА_15 головним сержантом 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч головним сержантом 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч головним сержантом ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 24-26);

- витяг з наказу командира військової частини (по строковій службі) № 273 від 27 грудня 2022 року, згідно з яким старшого сержанта ОСОБА_15 , командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини було знято з котлового забезпечення з вечора 27 грудня 2022 року (т. 2 а.п. 30);

- витяг з наказу командира військової частини (по строковій службі) №274 від 28 грудня 2022 року, згідно з яким вважати такими, що вибули для проведення слідчих дій до м. Запоріжжя з 28 грудня 2022 року головного сержанта ОСОБА_6 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини та знято з котлового забезпечення з ранку 28 грудня 2022 року (т. 2 а.п. 31);

- рапорт начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини від 06 березня 2023 року, згідно з яким станом на 28 грудня 2023 року військовослужбовець 1 стрілецької роти військової частини головний сержант ОСОБА_6 , 1976 року народження головний сержант на лікуванні у медичному пункті військової частини не перебував. На стаціонарному лікуванні інших лікувальних закладах не знаходився, у відпустці за станом здоров`я не перебував. Старший сержант ОСОБА_15 , 1966 року народження, командир 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти знаходився на лікуванні у військовій частині з 27 грудня 2023 року з приводу: Поєднаного вогнепального кульового поранення м`яких тканин…На даний час старший сержант ОСОБА_15 знаходиться у відпустці за станом здоров`я згідно рішення ВЛК (т. 2 а.п. 33);

- протокол огляду місця події від 28 грудня 2022 року, з якого убачається, що оглядом місця події є домоволодіння, розташоване в певному селі за певною адресою, а саме три кімнати вказаного будинку. Під час огляду вказаних кімнат встановлено, що у центральній кімнаті виявлено 3 гільзи від патронів 5,45 мм. У кімнаті, у якій знаходився ОСОБА_15 (кімната зліва), виявлено 1 гільзу від патрону 5,45. мм. У кімнаті, у якій знаходився ОСОБА_6 (кімната справа), виявлено 13 гільз від патронів 5,45. Крім того, у кімнаті ОСОБА_6 виявлено кулемет РПК 74 1979 ХХ-3044 та магазин до нього з 20 патронами, калібру 5,45 мм. Крім того, у стінах, підлозі на лутках та дверях у кімнатах виявлено 15 пошкоджень, характерних пошкоджень від кульових влучань. Під час огляду було вилучено: 17 гільз; 20 патронів, кулемет РПК -74, 1979 ХХ-3044 та магазин до нього (т. 2 а.п. 118-121);

- судом також досліджувався флешносій, 32 Gb з відеозаписом проведення огляду місця події (т. 2, а.п. 117);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28 грудня 2022 року за участю свідка ОСОБА_25 , в ході якого останній на місці відтворив події, які відбулись 27 грудня 2022 року за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_15 (т. 2 а.п. 182-184);

- судом також досліджувався флешносій, 32 Gb з відеозаписом проведення слідчого експерименту (т. 2, а.п. 117);

- протокол проведення слідчого експерименту від 28 грудня 2022 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній на місці відтворив події, які відбулись 27 грудня 2022 року за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_15 (т. 2 а.п. 185-187);

- судом також досліджувався флешносій, 32 Gb з відеозаписом проведення слідчого експерименту (т. 2, а.п. 117);

- рапорт старшого слідчого про вчинення кримінального правопорушення № 493/17-02/22 від 29 грудня 2022 року, відповідно до якого в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України (т. 1 а.п. 136-137);

- заява від 28 грудня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_41 , який є старостою певного населеного пункту, надав дозвіл на проведення огляду місця події, а саме будинку, розташованого в зазначеному населеному пункті за певною адресою, де тимчасово дислокуються військовослужбовці ЗСУ (т. 1 а.п. 139);

- довідку № 78 від 28 грудня 2022 року, видану старостою Успенівського старостинського округу ОСОБА_42 , відповідно до якої власником будинку за певною адресою у певному населеному пункті Пологівського району Запорізької області є громадянин ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що на даний час проживає та перебуває за межами України, а саме в місті Таллін, Естонія (т. 1 а.п. 140);

- заяву від 27 грудня 2022 року, відповідно до якої командир 1 стрілецької роти ВЧ ОСОБА_14 надав дозвіл на проведення огляду місця події, а саме: будинку, розташованому в певному населеному пункті за певною адресою, де тимчасово дислокується особовий склад 1 стрілецької роти в/ч, а також дозвіл на проведення слідчого експерименту (т.1 а.п. 141);

- ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя про проведення огляду від 29 грудня 2022 року, згідно з якою було задоволено клопотання слідчого про проведення огляду; надано дозвіл на проведення огляду будинку за вищевказаною адресою з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінальних правопорушення, слідів злочину, майна, яке містить на собі сліди кримінального правопорушення та вилучення 17 предметів, схожих на гільзи, 20 предметів, схожих на патрони, кулемет РПК-74 1979 ХХ-3044 та магазин до нього з метою запобігання його знищення (т. 1 а.п. 142-143).

Також судом досліджені інші документи, серед іншого і процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Дослідивши та проаналізувавши зазначені вище докази, дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 за своїм військовим званням - головний сержант, був начальником для старшого сержанта ОСОБА_15 та користувався дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців як старший за званням, відповідно, на момент вчинення інкримінованих йому дій, був військовою службовою особою у розумінні п. 1 примітки до ст. 425 КК України та суб`єктом вчинення злочину за ст. 426-1 КК України.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року, справа №216/1675/22, провадження № 51-1363км23, перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень(ст. 426-1 КК) є злочином проти встановленого порядку несення або проходження військової служби, під яким розуміють врегульовані правовими нормами суспільні відносини, що виникають та існують при проходженні служби різними категоріями військовослужбовців у процесі їх службової та бойової діяльності.

Безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст. 426-1 КК, становить ту частину суспільних відносин порядку несення військової служби під час її проходження, посягання на які передбачає недотримання або порушення приписів чинного законодавства, що забезпечують належне управління підпорядкованими військовими частинами, їх підрозділами із забезпечення належного правопорядку у військовій сфері і за своїм спрямуванням посягають на кілька об`єктів «за горизонталлю» (основні й додаткові безпосередні об`єкти).

Об`єктивна сторона перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень складається з трьох обов`язкових ознак: 1) злочинних дій; 2) суспільно небезпечних наслідків; 3) причинного зв`язку між діями і суспільно небезпечними наслідками.

До того ж відповідальність за ст.426-1 КК настає лише за умови, що дії військової службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо.

Крім того, із суб`єктивної сторони застосування насильства щодо підлеглого у значенні ст. 426-1 КК характеризується прямим умислом. Інтелектуальний елемент умислу в цьому випадку складається з усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своїх дій і передбачення можливості або неминучості настання суспільно небезпечних наслідків. Це означає, що особа, коли вчиняє вказане кримінальне правопорушення, усвідомлює вихід за межі наданих їй повноважень, тобто розуміє, що вчиняє дії, які не входять до її компетенції.

У постанові від 15 жовтня 2024 року справа № 216/1675/22, провадження № 51-1363км23, Верховний Суд зазначив, що визначення в статутах Збройних Сил України, зокрема в статті 32 СВС, військовослужбовця як начальника іншого військовослужбовця не означає набуття ним статусу військової службової особи в значенні примітки 1 до статті 425 КК.

Частиною 12 статті 6 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військові посадові особи - це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Стаття 32 СВС та стаття 8 ДС не наділяють старшу за військовим званням особу дисциплінарною владою або розпорядчими повноваженнями командира. Стаття 8 ДС передбачає, що «командири, посади яких у цьому Статуті не визначені, користуються дисциплінарною владою стосовно підлеглих військовослужбовців згідно з військовим званням, передбаченим їх посадою». Таким чином, це положення означає, що дисциплінарна влада належить лише командиру, і ця дисциплінарна влада, незалежно від його дійсного звання, обмежується званням, притаманним цій посаді. Таким чином, якщо майор призначений на посаду командира взводу, він користується повноваженнями, якими наділені молодший лейтенант, лейтенант, старший лейтенант.

Військовослужбовець, який не займає командирську посаду, може отримали дисциплінарну владу і розпорядчі повноваження в силу свого звання лише за умов, визначених статтею 81 ДС та статті 34 СВС, коли вони виконують спільну задачу.

Таким чином, статус військової службової особи військовослужбовець отримує внаслідок призначення на посаду, яка покладає на цього обов`язки командира (начальника) або інші обов`язки, передбачені у примітці 1 до статті 425 КК, або внаслідок отримання спеціального доручення повноважного командування, пов`язаного з виконання таких функцій. Саме по собі військове звання не може вважатися ознакою військової службової особи.

Як убачається з матеріалів провадження, на запит ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополь, командиром відповідної військової частини надано відповідь від 30 березня 2023 року, де зазначено, що 27 грудня 2022 року надійшов рапорт командира 1 стрілецької роти військової частини від 25 грудня 2022 року капітана ОСОБА_14 про призначення тимчасово виконуючим обов`язки командира 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти на старшого сержанта ОСОБА_15 . Оскільки ОСОБА_15 отримав вогнепальне поранення близько 18 години 27 грудня 2022 року наказ по стройовій частині про його призначення не видавався. Згідно зі штатним розписом командир 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старший сержант ОСОБА_15 є підлеглим головного сержанта 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти головного сержанта ОСОБА_6 .

Разом з тим, матеріали провадження не містять відповідного наказу про призначення ОСОБА_6 на посаду, яка покладає на нього обов`язки командира (начальника) або інші обов`язки, передбачені у примітці 1 до статті 425 КК України, а також спеціального доручення повноважного командування, пов`язаного з виконання таких функцій, яке б надавалося ОСОБА_6 .

Крім того, допитаний свідок ОСОБА_14 зазначив, що ним було прийняте рішення про тимчасове покладення обов`язків командира взводу на Гордієнка, своє усне розпорядження він довів до відома особовому складу, зібравши всіх у бліндажі. Про те, чи було це документально оформлено, не знає. Після призначення ОСОБА_17 пройшло небагато часу, можливо тиждень, або менше, проте це не було у день спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 .

Інші допитані свідки, зокрема ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_36 , також підтвердили вищевказані обставини, та повідомили, що після загибелі ОСОБА_31 командир роти ОСОБА_32 довів до відома, що виконувати обов`язки покійного буде « ОСОБА_27 », тобто ОСОБА_17 .

Сам обвинувачений в ході судового розгляду зазначив, що сприймав потерпілого ОСОБА_15 своїм начальником.

Показання обвинуваченого в цій частині не суперечать показанням самого потерпілого, а також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_44 , ОСОБА_12 .

Останній зокрема повідомив, що фактично взводом керував ОСОБА_15 .

В матеріалах провадження відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_6 виконував обов`язки, визначені статтею 123 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на яку міститься посилання в обвинувальному акті та вироку суду.

Досліджені докази свідчать про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 не були зумовлені якимись владними чи службовими повноваженнями останнього.

Висновки суду про протилежне не відповідають фактичним обставинам та спростовуються доказами, на які міститься посилання в оскаржуваному вироку.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що, надані стороною обвинувачення, докази на підтвердження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ст. 426-1 КК України, не доводять того, що останній був на час, який відноситься до цього кримінального провадження, військовою службовою особою, та, відповідно є суб`єктом цього злочину.

Згідно з висунутим обвинуваченням, з яким погодився і суд першої інстанції, дії ОСОБА_6 утворюють так звану «ідеальну сукупність» кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 та ч.5 ст.426-1 КК України.

Разом з цим, погоджуючись із висунутим ОСОБА_6 обвинуваченням за ч.5 ст.426-1 КК України, суд не навів належного обґрунтування, що за встановлених фактичних обставин провадження дії ОСОБА_6 стосовно потерпілого ОСОБА_15 були спрямовані саме на умисне порушення суспільних відносин порядку несення військової служби під час її проходження або порушення тих приписів чинного законодавства, які забезпечують належне управління підпорядкованими військовими частинами, їх підрозділами із забезпечення належного правопорядку у військовій сфері і за своїм спрямуванням посягають, зокрема на безпосередній об`єкт цього злочину.

В свою чергу, докази сторони обвинувачення, вказані вище, такі обставини не підтверджують.

З урахуванням викладеного, оскаржуваний вирок суду в частині засудження ОСОБА_6 за ст.426-1 КК України не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому підлягає зміні, а саме: кримінальне провадження за ч.5 ст. 426-1 КК України щодо ОСОБА_6 на підставі положень п.2 ч.1 ст. 284 КПК України підлягає закриттю.

Таке рішення узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах, вказаних вище.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами захисника в апеляційній скарзі про те, що відомості з протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки ця слідча дія проводилася без дозволу слідчого судді чи дозволу власника приміщення, оскільки в матеріалах провадження міститься заява від 27 грудня 2022 року, відповідно до якої командир 1 стрілецької роти ВЧ ОСОБА_14 надав дозвіл на проведення огляду місця події, а саме: будинку, розташованому в певному населеному пункті (за певною адресою), де тимчасово дислокується особовий склад 1 стрілецької роти в/ч, а також дозвіл на проведення слідчого експерименту (т.1 а.п. 141).

Окрім того, в матеріалах провадження міститься ухвала слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя на проведення огляду від 29 грудня 2022 року, згідно з якою було задоволено клопотання слідчого про проведення огляду; надано дозвіл на проведення огляду будинку за вищевказаною адресою з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінальних правопорушення, слідів злочину, майна, яке містить на собі сліди кримінального правопорушення та вилучення 17 предметів, схожих на гільзи, 20 предметів, схожих на патрони, кулемет РПК-74 1979 ХХ-3044 та магазин до нього з метою запобігання його знищення (т. 1 а.п. 142-143)

Перевіряючи доводи захисника в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином; відомості, що характеризують особу винного, який раніше не судимий в силу положень ст. 89 КК України, мав судимість за злочини, які посягають на життя та здоров`я людей, з місця несення служби та місця ув`язнення має посередні характеристики, на обліку лікаря нарколога або лікаря психіатра не перебуває, з 10 червня 2018 року по 15 червня 2018 року перебував на стаціонарному лікування з діагнозом, пов`язаним із вживанням алкоголю з шкідливими наслідками, соціальні зв`язки одружений, на утриманні власних дітей не має, виховує сина дружини, є військовослужбовцем та особою з інвалідністю ІІІ групи.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, сукупність вказаних обставин була підставою для висновку суду першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення (ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України) у виді позбавлення волі, але на наближений до мінімального строк, проте, ці обставини, на думку колегії суддів, не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, не є переконливими, оскільки обставини, на які посилається захисник, а саме те, що обвинувачений вибачився перед потерпілим і готовий нести покарання, самі по собі не можуть свідчити про щире каяття обвинуваченого, з огляду на показання потерпілого про те, що обвинувачений хоча і пропонував йому грошові кошти на лікування, проте фактично не передав ні копійки.

Керуючись п.2 ч.1 ст.284, ст.ст.404-405, 407-409, 417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 19 квітня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 426-1, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, змінити.

Кримінальне провадження за ч.5 ст. 426-1 КК України щодо ОСОБА_6 на підставі положень п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, закрити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4