Справа № 209/4785/25
Провадження № 1-кп/209/126/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засіданння ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , яка приймає участь в режимі відеоконференції

представника заявника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_6 про повернення майна та скасування арешт, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року по справі № 208/13022/24 (провадження 1-кс/208/959/25) в межах кримінального провадження № 000078 від 05.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 000078 від 05.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , обвинувачених у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 29.10.2025 матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.190 КК України, відомості про яке внесені 05.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 000078, виділено в окреме провадження та зупинено виділене судове провадження до розшуку обвинуваченого.

Судове провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.190 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000078 від 05.03.2024 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено.

30.01.2026 адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала клопотання про повернення транспортного засобу, вилученого під час обшуку та скасування арешту на нього, у якому зазначила, що під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000078 від 05.03.2024 року за ознаками кримінального провадження по ст. ч.5 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 старшим слідчим СВ Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення в ході обшуку, санкціонованого слідчим суддею Заводського районного суду міста Кам?янське, був вилучений транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ номер кузова НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 . 10.03.2025 слідчим суддею Заводського районного суду міста Кам?янське по справі № 208/13022/24, провадження N? 1-кс/208/959/25 на вказаний автомобіль був накладений арешт із забороною його користування. Власником вказаного транспортного засобу є громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу проведення обшуку та вилучення вказаного транспортного засобу і по теперішній час, останній знаходиться на штраф майданчику Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Підставою для вилучення вказаного транспортного засобу було те, що власник автомобіля ОСОБА_6 є далекою родичкою ОСОБА_7 і могла бути причетна до скоєних правопорушень, її транспортний засіб міг використовуватись в незаконній діяльності по кримінальному провадженню. Разом з цим, до 29.01.2026 не існувало процесуальної можливості подати дане клопотання, оскільки кримінальне провадження №0000078 від 05.03.2024 було направлено до суду із обвинувальним актом, в подальшому зупинялось внаслідок розшуку обвинувачених осіб.

Підставою звернення до суду із даним клопотанням заявник вказує, що з часу проведення обшуку, а саме з лютого 2025 року і по теперішній час всі необхідні слідчі дії відносно автомобіля проведені. На ньому відсутні сліди злочину, він не був предметом скоєння кримінального провадження №0000078 від 05.03.2024 року за ознаками кримінального провадження по ст. ч.5 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .. Безпосередньо громадянка ОСОБА_6 не є учасником вказаного кримінального провадження. Їй не оголошувалась підозра, вона не є свідком по справі, і не має ніякого відношення до скоєного злочину. Транспортний засіб, власником якого вона є, не залучався її родичами до їх злочинної діяльності, що свідчить про відсутність будь-яких процесуальних дій з боку сторони обвинувачення. Транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ номер кузова НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 по кримінальному провадженню №0000078 від 05.03.2024 року не є речовим доказом, бо не приймав участі в незаконному обігу матеріальних об`єктів за допомогою яких вчинялись протиправні дії відносно потерпілих.

Заявник вважає, що в даному випадку, є наявна можливість скасування арешту на автомобіль, оскільки відпала необхідність його арешту та обмеженні прав власника, які були введені в законний спосіб - ухвалою слідчого судді. Крім того вважає, що вказаний транспортний засіб не підлягає вилученню із обігу, як заборонений предмет.

З покликанням зокрема на ст. 174, ч. 1 ст. 100 КПК України просить суд:

скасувати арешт із забороною використання на транспортний засіб-автомобіль марки ВАЗ номер кузова НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_4 вилученого по кримінальному провадженню №0000078 від 05.03.2024 року за ознаками кримінального провадження по ст. ч.5 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повернути Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на транспортний засіб- автомобіль марки ВАЗ номер кузова НОМЕР_5 державний номер НОМЕР_4 вилученого по кримінальному провадженню №0000078 від 05.03.2024 року за ознаками кримінального провадження по ст. ч.5 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ..

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання про скасування арешту майна. Зокрема зазначила, що автомобіль, який належить ОСОБА_6 не має жодного відношення до даного кримінального провадження, не містить на собі жодної слідової інформації, яка була б необхідна для розгляду кримінального провадження. Відповідно, відсутня потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна в частині, що стосується автомобіля. Просила скасувати арешт в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від автомобіля та автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 та повернути вказане майно його власнику.

Прокурор щодо задоволення поданого клопотання не заперечувала, зазначивши, що під час досудового розслідування не підтверджено, що автомобіль був придбаний за отримані незаконним шляхом гроші та оформлений на ОСОБА_6 , тобто що в дійсності вилучене майно, є предметом кримінального правопорушення, а також те, що вказане майно визнавалося речовим доказом.

В судовому засіданні ОСОБА_5 , як захисник обвинуваченої просила клопотання задовольнити та скасувати арешт.

Обвинувачена проти задоволення клопотання про скасування арешту майна не заперечувала.

Суд, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до статті 2 КПК України завданням кримінального провадження, серед іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчим суддею, судом.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За змістом положень ст.ст. 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до суду про скасування арешту у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час судового провадження не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Вирішуючи питання про наявність підстав для скасування арешту майна, накладеного слідчим суддею під час досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.03.2025 по справі № 208/13022/24 (провадження 1-кс/208/959/25), накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучено 18.02.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу ВАЗ 217230, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , д.н. НОМЕР_4 , а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на автомобіль ВАЗ 217230, ТЗ:XTA1700, держ. номер НОМЕР_4 ;

- банківська картка Приват Банк НОМЕР_8 ;

- банківська картка Приват Банк № НОМЕР_9 ;

- ключі від автомобіля;

- автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 .

Як вбачається із вказаної ухвали, з 23.02.2024 автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є родичкою ОСОБА_7 та його дружини (ОСОБА_4 ). Підставою для накладення арешту на даний автомобіль, стало встановлення достатніх підстав вважати, що даний автомобіль має значення речового доказу в кримінальному провадженні, доведеність необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як встановлено судом у судовому засіданні під час розгляду клопотання, власник вилученого транспортного засобу ОСОБА_6 не є обвинуваченою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 05.03.2024 за № № 000078 або в будь-якому іншому кримінальному провадженні, пов`язаним чи виділеним з цим провадженням, не має відношення до даного кримінального провадження, підозра у даному кримінальному провадженні їй не оголошувалась.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Прокурор під час розгляду клопотання не довів, що вилучений транспортний засіб підпадає під критерії «речових доказів», зокрема що він був:

1) підшуканий, пристосовувався чи використовувався як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберіг на собі його сліди;

2) призначався (використовувався) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд враховує, що підставою для накладення арешту на даний автомобіль, стало встановлення достатніх підстав вважати, що даний автомобіль має значення речового доказу в кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, тобто підстави та мета арешту, викладені в судовому рішення про арешт майна, яке набуло законної сили, разом з цим, суд враховує, що положеннями статті 174 КПК України власнику майна надано право на звернення з клопотанням про повне або часткове скасування арешту, а також досліджує обставини щодо відсутності потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення.

Суд при розгляді кримінального провадження на цій стадії не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, та при розгляді клопотання в порядку статті 174 КПК України, на підставі розумної оцінки сукупності наданих сторонами доказів визначає подальшу можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у даному випадку - арешту на майно.

Підставами ж для скасування арешту майна законодавець визначив у статті 174 КПК України: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (стаття 98 КПК України).

Згідно з положеннями КПК, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 10-11 ст.170 КПК України).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Підставами для скасування арешту майна законодавець визначив у статті 174 КПК України: 1) необґрунтованість накладення арешту; 2) відсутність потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення.

При вирішенні питання про подальшу чинність арешту майна, повного чи часткового скасування арешту, суд згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для обвинувачених, третіх осіб.

Відповідні дані мають бути доведені як стороною захисту, так і стороною обвинувачення під час розгляду клопотання в порядку статті 174 КПК України, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ також визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Сторона обвинувачення не заперечувала, що транспортний засіб, на який накладено арешт, наразі, не відповідає критеріям речових доказів.

Суд приходить до висновку, що транспортний засіб ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від цього автомобіля не являються матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Викладені положення законодавства у сукупності з встановленими судом обставинами свідчать, що на теперішній час відпала потреба в повному обмеженні прав власника вилученого та арештованого майна.

Зазначені органом досудового розслідування (прокурором) дані, які стали підставою для первісного застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, відпали, а чинність арешту на даній стадії не є співрозмірними з завданнями кримінального провадження, оскільки вилучений транспортний засіб транспортний засіб автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 не підпадає під критерії речових доказів, він не може бути конфіскований за вироком суду, та до на нього не поширюється діям норм про спеціальну конфіскацію.

Доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини щодо необхідності для продовження застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вищевказаного майна, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, відсутність заперечень сторони обвинувачення щодо клопотання про скасування арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, відсутність об`єктивної необхідності та невиправданості такого втручання у права і свободи власника, та враховуючи те, що вимоги про скасування арешту з ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на автомобіль ВАЗ 217230, ТЗ:XTA1700, держ. номер НОМЕР_4 , є похідними, суд приходить до висновку про задоволення клопотання, а саме щодо скасування арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування, саме в частині майна, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було вилучено 18.02.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу ВАЗ 217230, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , д.н. НОМЕР_4 , а саме: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на автомобіль ВАЗ 217230, ТЗ:XTA1700, держ. номер НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля; автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4 .

Керуючись ст.ст. 1-3, 170-174, 350, 374, 376 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту та повернення майна задовольнити.

Скасувати арешт, в частині заборони відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року по справі № 208/13022/24 (провадження 1-кс/208/959/25) у кримінальному провадженні № 000078 від 05.03.2024 на майно, яке було вилучено 18.02.2025 року в ході проведення обшуку транспортного засобу ВАЗ 217230, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , д.н. НОМЕР_4 , а саме:

свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 на автомобіль ВАЗ 217230, ТЗ:XTA1700, держ. номер НОМЕР_4 ;

ключі від автомобіля;

автомобіль ВАЗ, номер кузова ТЗ: НОМЕР_6 , держ. номер НОМЕР_4

Вказане майно повернути його власнику - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Арешт в частині заборони відчуження, розпорядження та користування банківською карткою Приват Банк НОМЕР_8 ; банківською карткою Приват Банк № НОМЕР_9 - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_10