ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2024/25 Справа № 202/9485/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000618, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , котрі належить ОСОБА_8 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що санкцією ч. 4 ст. 189 КК України, за котрою підозрюється ОСОБА_9 , передбачено покарання із застосуванням конфіскації майна, а автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , придбаний на ім`я ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі з підозрюваним, тому, з метою можливої конфіскації майна, у разі визнання винуватим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, можливим є накладення арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що клопотання не містить обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна критеріям речей, що підлягаються спецконфіскації.

Зазначає, що власником і єдиним користувачем майна є ОСОБА_8 . Автомобіль жодного відношення до кримінального правопорушення не має та був добровільно наданий слідчому для проведення обшуку її представником для реалізації відповідної ухвали, яка не давала слідчому повноважень на вилучення автомобіля.

Вказує, що накладення арешту на майно порушую право власності ОСОБА_8 та не є співрозмірним завданням кримінального провадження. Слідчим не наведено що транспортний засіб та ключі від нього відповідають вимогам ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Як органом досудового розслідування, так і слідчим суддею зазначених вимог закону не було дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Однак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не перевірив усіх обов`язкових складових, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як слідує з клопотання слідчого останній ставить питання про арешт майна, зазначеного у клопотання з метою збереження речового доказу.

В той же час слідчий суддя вийшов за межі клопотання слідчого, оскільки підставою накладення арешту на вказане в клопотанні майно вказав забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що власником автомобіля марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключів від нього; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , є ОСОБА_8 , яка не є підозрюваною по даному кримінальному провадженню.

З поданого клопотання слідчого не вбачається, що автомобіля марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключів від нього; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 відповідає критеріям речового доку.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що накладення арешту на дане майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ встановлює, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування повинно бути ретельним, що означає обов`язок органів влади завжди добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки та зобов`язання вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події («Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Вказане в свою чергу слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення, процесуального примусу, або втручання у її права і свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання не об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на вищенаведене майно.

Застосування затребуваного органом досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження ні яким чином не сприятиме досягненню дієвості цього провадження, що згідно ст. 131 КПК України є загальною метою застосування будь-якого заходу.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тощо слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Судова колегія дійшла висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права, як арешт автомобіля марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключа від нього; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а отже з урахуванням предмету розслідування, відсутні правові підстави для задоволення заявленого клопотання слідчого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна, без належного обґрунтування, носить формальний характер, слідчим не доведено необхідного об`єму правових підстав для прийняття рішення про арешт майна а рішення слідчого судді без наведення переконливих обставин, не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим.

Сукупність вище наведених обставин обумовлює скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 жовтня 2025 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000618 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLE 400D», державний номер НОМЕР_1 , номер VIN: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , ключі від нього; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , котрі належить ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4