Справа № 487/7881/25
Провадження № 1-кс/487/4910/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 13.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про арешт майна

встановив:

10.11.2025 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить про накладення арешту на майно третьої особи, вилучене в рамках розслідування кримінального провадження №0000071 від 13.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, в ході проведення санкціонованого обшуку від 07.11.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 pro max» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з є-сім картою: НОМЕР_3 , який поміщено та запаковано до сейф-пакету №PSP1082688. Розгляд клопотання просив проводити без участі третьої особи.

Накладення арешту прокурор обґрунтовує необхідністю збереження зазначеного мобільного телефону, як речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, клопотання підтримав, просив про його задоволення.

На підставі ст. 172 КПК України клопотання розглянуто без участі власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням МРУП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 13.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, факт вимагання неправомірної вигоди мешканцями міста Миколаєва за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення імовірно причетний громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який користується номером мобільного телефону НОМЕР_3 .

07.11.2025, в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone 15 pro max» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з є-сім картою: НОМЕР_3 , який поміщено та запаковано до сейф-пакету №PSP1082688.

07.11.2025 постановою слідчого, вилучені в ході обшуку речі було визнано речовими доказами.

У зв`язку з викладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказом та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так прокурором доведено, що майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З урахування викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку 07.11.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 pro max» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з є-сім картою: НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1