Провадження № 1-кп/161/1325/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 26 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000612 від 13.08.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, працює на посаді голови правління ОСББ «Соборності-1А», одружений, пенсіонер, несудимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 15.07.2025 близько 16.00год., перебуваючи на прибудинковій території до будинку 1-А, що по пр.Соборності у м.Луцьку Волинській області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись метою завдання фізичного болю іншій людині, в ході словесного конфлікту, який раптово виник на грунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_5 , умисно вхопив потерпілого своєю лівою рукою за обличчя, після чого наніс два удари кулаком правої руки в ділянку правої сторони нижньої щелепи, чим завдав ОСОБА_5 фізичного болю, що не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав та показав, що 15.07.2025 він виконував свої обов`язки голови ОСББ. Під`їхав автомобіль «Фольксваген», з якого вийшов потерпілий, був агресивно налаштований, підійшовши наступив йому на ногу, ображав та погрожував. Він виставив до потерпілого праву руку, щоб збільшити між ними відстань, оскільки він надто близько до нього став, після чого потерпілий втік. Згодом повернувся, сів в автомобіль і знімав його на телефон. В цей момент свідок ОСОБА_7 стояв на даху на відстані 10-15 м від нього і виконував свої роботи. Свідок ОСОБА_8 стояв за 10 м від них протягом 5-7 хв., проте до нього не підходив. Ударів потерпілому він не наносив, той сам спровокував ситуацію. Згодом він прийшов до поліцейського і поклав йому готовий текст з поясненнями про те, що він потерпілого не бив. Свідки обвинувачення дали неправдиві свідчення.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 15.07.2025 близько 16.00год. до нього зателефонував знайомий та повідомив, що голова ОСББ проводить якісь роботи, він приїхав і повідомив ОСОБА_3 , що він не має права проводити будівельні роботи, перешкоджав своїм автомобілем проведенню тих робіт. В результаті у них виникла словесна перепалка, в ході якої обвинувачений штовхнув та наніс йому два удари у щелепу з правого боку. Згодом він викликав поліцію. Також показав, що обвинувачений першим почав нецензурно виражатися, відпихав його, завдав ударів, від яких він відчував фізичний біль. У відповідь обвинуваченому він також до нього нецензурно виражався. Він не мав права щось забороняти обвинуваченому або ж вимагати документи. Фактично ініціатором конфлікту був він. Свідками події були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими у нього немає дружній стосунків, інших очевидців не було. Він звертався до травматолога, який склав висновок. Щодо призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Потерпілий як під час досудового розслідування, зокрема і при проведенні слідчого експерименту 26.06.2025, так і в суді послідовно розповів про обставини вчиненого щодо нього кримінального проступку та пояснював, що дійсно обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв фізичного болю, при цьому при слідчому експерименті чітко відтворив механізм та локалізацію нанесення ударів кулаком в ділянку правої сторони нижньої щелепи.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила про те, що почула голосну розмову, крики, через що виглянула з балкону і почула суперечку між обвинуваченим та потерпілим, в ході якої обвинувачений завдав два удари правою рукою потерпілому в обличчя. Не бачила, щоб потерпілий наносив обвинуваченому удари. Повідомила, що проживає на 8 поверсі, того дня була дощова погода. Всього конфлікту не бачила, папки у руках обвинуваченого також не бачила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні фактично надав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_9 та показав, що з власного автомобіля бачив суперечку між потерпілим та обвинуваченим, які кричали. В ході конфлікту обвинувачений завдав потерпілому два удари правою рукою в обличчя. Повідомив, що його автомобіль стояв за 30-35 м, тому йому все було добре видно. Не бачив, щоб потерпілий наносив обвинуваченому удари. Підтвердив обставини проведення з ним слідчого експерименту.

Показання вказаних потерпілого та свідків є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.

Так, з протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2025 (оглянутого у судовому засіданні відеозапису) за участю потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що останній відтворив механізм та локалізацію нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_3 кулаком правої руки в ділянку правої сторони нижньої щелепи, за обставин, які мали місце 15.07.2025 близько 16.00год. на прибудинковій території до будинку 1-А, що по пр.Соборності у м.Луцьку Волинській області.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 20.08.2025 (оглянутого у судовому засіданні відеозапису) за участю свідка ОСОБА_10 встановлено, що останній відтворив обставини подій, очевидцем яких він був, зокрема нанесення ударів обвинуваченим ОСОБА_3 кулаком правої руки в ділянку правої сторони нижньої щелепи потерпілого ОСОБА_5 , за обставин, які мали місце 15.07.2025 близько 16.00год. на прибудинковій території до будинку 1-А, що по пр.Соборності у м.Луцьку Волинській області.

На запит дізнавача в порядку ст.93 КПК України, з УОАЗОР ГУНП у Волинській області була отримана відповідь від 20.08.2025 із копією записаної аудіо інформації з системи запису та прийняття заяв і повідомлень, яка надійшла на лінію «102» о 16.04год. 15.07.2025 з №.

Протоколом огляду інформації від 21.08.2025, зокрема зі стенограми до аудіозапису встановлено, що потерпілий ОСОБА_5 15.07.2025 здійснив телефонний дзвінок на лінію «102» з абонентського номеру № НОМЕР_1 та повідомив, що голова ОСББ Соборності 1-а ОСОБА_3 наніс йому два удари у щелепу та відштовхнув. Тобто відразу після події потерпілий зателефонував в поліцію.

За заявою потерпілого ОСОБА_5 від 13.08.2025 долучено копії консультаційного висновку спеціаліста від 18.07.2025 згідно якого ОСОБА_5 встановлено діагноз забій нижньої щелепи справа.

Відповідно до висновку експерта №576 від 14.08.2025 встановлено, що згідно консультаційного висновку спеціаліста від 18.07.2025 з КП «МОЛМТГ» ОСОБА_5 встановлено діагноз забій нижньої щелепи справа. Даний діагноз за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень не оцінюється, оскільки він не підтверджений ніякими об`єктивними відомостями.

Висновок експертизи є науково-обґрунтованими та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такий висновок суд бере до уваги та оцінює в сукупності з усіма доказами у справі. Цей висновок не підтверджує наявність легких тілесних ушкоджень, однак не спростовує наявність побоїв.

Разом з тим, допитаний безпосередньо в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_7 показав, що при вивантажуванні засобів для ремонту будинку, стоячи на даху «Нової пошти» за метрів 12-15, бачив, як потерпілий підійшов до ОСОБА_3 і в агресивній формі забороняв проводити роботи. Обвинувачений та потерпілий стяли близько один до одного. Через дощ, шум, вітер дослівно не чув конфлікту. Бійки не бачив, але бачив рух правою рукою в бік потерпілого в область шиї. Не бачив, щоб потерпілий наносив удари обвинуваченому. Згодом ОСОБА_3 , якого знає понад 15 років, йому повідомив, що хотів захиститися. На його думку, інші свідки говорять неправду.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_8 показав, що обвинувачений є його колегою по ОСББ, знає його більше 10 років, підтримує із ним дружні стосунки, Того дня він приїхав на місце щоб зустрітися з ОСОБА_7 де побачив як потерпілий швидким темпом підійшов до обвинуваченого, агресивно себе поводив, у них розпочався конфлікт, змісту якого він не чув. Не бачив, щоб обвинувачений наносив потерпілому удари, в обвинуваченого була папка у лівій руці, однак бачив як обвинувачений правою рукою зробив рух в сторону потерпілого. Також не бачив, щоб потерпілий наносив обвинуваченому удари. Бачив ОСОБА_11 , який стояв на покрівлі. Після цього всього він поїхав з місця. Показав, що інші свідки говорять неправду.

Відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, у тому числі і з застосуванням відеозапису. Положення вказаної норми не містять вказівок про перевірку чи уточнення відомостей, саме тих, які зафіксовані протоколом допиту.

Як встановлено зі змісту протоколів, слідчі експерименти були проведені дізнавачем за участю потерпілого та двох понятих, аналогічно був проведений слідчий експеримент і зі свідком. Результати експериментів були зафіксовані на відеокамеру та у подальшому записані на цифровий носій інформації, які долучені до протоколів, про що в них зазначено. Зі змісту протоколів судом встановлено, що потерпілий та свідок відтворили механізм нанесення ударів обвинуваченим. Вказані протоколи, складені відповідно до вимог ст.104 КПК України, а тому є допустимими доказами.

Разом з тим, суд критично оцінює показання вказаних свідків сторони захисту, які тривалий час знайомі з обвинуваченим, оскільки вони спростовуються дослідженими письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Нелогічно виглядають показання свідка ОСОБА_8 про те, що він приїхав щоб зустрітися з свідком ОСОБА_7 , поспостерігав за подією з обвинуваченим ОСОБА_3 і поїхав з місця так і не зустрівшись з ОСОБА_7 , та навіть не запитавши в ОСОБА_3 нічого про інцидент.

Такі показання свідків швидше за все направлені на введення суду в оману щодо дійсних обставин з метою сприяння обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності.

Також суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 вважає їх неспроможними, даними з метою уникнення відповідальності за вчинене, розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони є суперечливими та спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а також показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є послідовними, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, не суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах провадження й дослідженим в судовому засіданні. Така стратегія захисту, на думку суду, є нічим іншим, як способом уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого, суд визнає неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять, а конкретні обставини справи, не дають підстав прийти до такого висновку. Більше того, судом не було встановлено того, що свідки сторони обвинувачення преебувають в будь-яких дружніх стосунках з потерпілим, чи мають якусь неприязнь до обвинуваченого.

Певні неточності в показаннях свідків сторони обвинувачення, на які звертала увага сторона захисту, не є істотними та такими, які б свідчили про їхню неправдивість в загальному.

У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону. Якщо у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні побоїв, однак обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, з якими не узгоджуються непослідовні версії обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, то сукупність таких непрямих доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні побоїв.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Згідно з ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом спростовувати версію сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення чи про його непричетність.

За таких обставин, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 несудимий, має постійне місце проживання, працює, позитивно характеризується, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, а також те, що саме потерпілий виступив ініціатором конфлікту, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу, однак в максимальному розмірі.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання у виді громадських чи виправних робіт, суд не вбачає, з огляду на особу обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий