ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/479/25
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1 ,
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 липня 2025 року в кримінальному провадженні №0000157 від 14 червня 2025 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гола Пристань Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 11 липня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів, вирішено металеву милицю вважати повернутою законному володільцю ОСОБА_8 .

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винувати у тому, що 13.06.2025 року близько 15:30 год. він, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Херсон, с.Степанівка, вул. Вишнева навпроти буд. 5, під час раптово виниклого конфлікту, на грунті особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, їх наслідків та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , умисно завдав йому не менше 3-х ударів лівою рукою в область обличчя та голови та не менше 5-ти ударів металевою милицею по тілу, чим спричинив ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №201 від 24.06.2025 року тілесні ушкодження у виді: синців обличчя та плечей, саден обличчя, голови, крововиливу в м`які тканини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із отриманими ОСОБА_7 тілесними ушкодженнями.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційні скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені під час кримінального провадження обставини та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Крім того просить вказати у вироку, що на підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК України речовий доказ металеву милицю, конфіскувати в дохід держави.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, обставини його вчинення та необґрунтовано врахував обставину, яка пом`якшує йому покарання. Зазначене призвело до призначення ОСОБА_9 м`якої міри покарання.

Звертає увагу, що скоєне ОСОБА_8 кримінальне правопорушення хоч і відноситься до кримінальних проступків, однак спрямоване на порушення закріпленого у Конституції України права кожної людини на здоров`я, що нерозривно поєднано з її правом на людську гідність.

У даній справі суд, призначаючи обвинуваченому мінімальне покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, за спричинення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, не зважив на конкретні обставини кримінального провадження, характер та зміст протиправних дій та особу ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що ОСОБА_8 в умовах особливого правового режиму, який введено на всій території України з 24.02.2022, заподіяв 76-річному безпорадному потерпілому ОСОБА_7 , який з різних причин не зміг виїхати з с.Степанівка Херсонської області, яке перебуває під ворожими обстрілами, садна обличчя, голови, крововиливи в м`які тканини голови, синці обличчя та плечей, шляхом завдання ударів руками і металевою милицею, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого.

Зухвалість цих протиправних дій вказує на зневажливе ставлення ОСОБА_8 до цінностей суспільства, поваги до осіб похилого віку.

Також, при призначенні покарання суд першої інстанції залишив поза увагою негативну репутацію обвинуваченого, який схильний до скоєння адміністративних та кримінальних правопорушень. Крім того, обвинувачений перебуває на профілактичному обліку як кривдник через суспільно-небезпечні діяння вчинення домашнього насильства.

На думку прокурора призначене обвинуваченому покарання у виді грошового стягнення не сприятиме його виправленню. Крім того ОСОБА_8 ніде не працює, не має самостійного доходу або майна, на яке може бути звернене стягнення. Таким чином обвинуваченому доцільно призначити покарання у виді громадських робіт.

Також суд першої інстанції при вирішення питання щодо долі речових доказів допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме прийшов до помилкового висновку про необхідність повернення обвинуваченому металевої милиці.

Поза увагою суду залишилось те, що згідно з приписам п.1 ч.9 ст.100 КПК України майно, яке підшукане, виготовлене, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення конфіскується.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просив вирок суду в частині покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, а також вирішити питання щодо долі речових доказів.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора.

ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок залишити без змін.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиція.

В останньому слові ОСОБА_8 просив суворо не карати.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 КПК України.

Вирок суду в частині недослідження доказів в апеляційній скарзі не оскаржується, відповідно до вимог ст. 394 КПК України, та відповідно в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, є правильною.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо виду та міри призначеного покарання то апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді штрафу суд першої інстанції врахував, що він вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження. Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на профілактичному обліку «Кривдник». До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття. До обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Однак, на думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу не відповідає тяжкості та характеру вчиненого і особі винного.

Як вірно звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 заподіяно численні тілесні ушкодження потерпілому, який є особою похилого віку, зокрема садна обличчя, голови, крововиливи в м`які тканини голови, синці обличчя та плечей. Обвинувачений завдавав потерпілому, який для нього через похилий вік є завідомо слабшим, ударів руками та металевою милицею, що вказує не підвищену суспільну небезпечність скоєного.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки відомостям про негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_10 , який, будучи особою працездатного віку, не працевлаштований, самостійного доходу не має, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, перебуває на обліку як «кривдник».

Сукупність вказаних обставин свідчить про неможливість виправлення і перевиховання ОСОБА_8 за умови призначення йому найбільш м`якого виду покарання у виді штрафу, оскільки у даному випадку такий вид покарання не сприятиме вихованню обвинуваченого, в дусі додержання законів України та поваги до осіб похилого віку та правил співжиття.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок. Суд апеляційної інстанції бере до уваги дані про особу винного, який раніше не судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку як «кривдник» у СПД №1 (м.Дунаївці) Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також матеріали провадження не містять відомостей, що обвинувачений вчиняв будь-які дії для відвернення протиправних наслідків своєї злочинної діяльності.

З урахуванням вищевказаного ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт. У даному випадку покарання у виді виправних робіт не може бути застосовано у зв`язку із тим, що обвинувачений не працевлаштований.

Обставин, передбачених ч.3 ст.56 КК України, які виключають застосування стосовно ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт не встановлено.

На думку апеляційного суду саме покарання у виді громадських робіт відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Водночас апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги з приводу необхідності призначення ОСОБА_8 максимальної міри покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

З огляду на наявність обставини, що пом`якшує покарання, апеляційний суд вважає, що необхідним і достатнім у даному випадку буде покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Така міра покарання на думку суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Водночас, вирішуючи питання щодо долі речових доказів суд допустив помилку, оскільки повернення речового доказу (знаряддя вчинення кримінального правопорушення) металевої милиці обвинуваченому суперечить ст.100 КПК України.

Так, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема питання, що належить вчинити з речовими доказами.

Відповідно до ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається зокрема, рішення щодо речових доказів.

Вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні у вироку стосовно ОСОБА_8 не дотримався, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п.1 ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю);

Тобто, зазначеною нормою процесуального законодавства передбачено лише єдиний випадок повернення особі речового доказу (знаряддя вчинення кримінального правопорушення), коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Отже, повернення судом речового доказу (знаряддя вчинення кримінального правопорушення сапи) обвинуваченому ОСОБА_8 суперечить ст.100 КПК України, і відповідно до вказаної норми закону металева милиця підлягає конфіскації.

Таким чином повертаючи зазначену милицю обвинуваченому, судом першої інстанції неправильно вирішено у провадженні її долю як речового доказу, тим самим допущено істотне порушення кримінального процесуального закону.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, зважаючи на що, апеляційну скаргу прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 420,421, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 11 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким за ч.1 ст.125 КК України призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Цей же вирок в частині вирішення долі речових доказів змінити, вказати, що на підставі п.1 ч.9 ст.100 КПК України речовий доказ металева милиця, підлягає конфіскації в дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4