Провадження № 11-сс/4823/33/26
Категорія - щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

Розглянула письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 25 жовтня 2025 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 наявний спір щодо обсягу наданих послуг на виконання договору від 01.08.2025 про надання правничої допомоги обвинуваченій у кримінальному провадженні та розміру винагороди адвоката у зв`язку з розірванням вказаного договору, який має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а питання щодо етичної поведінки адвоката ОСОБА_6 має вирішуватись відповідною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, в той час, як підстави для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_5 про скасування всіх винесених незаконних постанов та інших документів ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, зокрема, від 19.11.2025 щодо відмови у порушенні кримінальної справи щодо адвоката ОСОБА_6 , як таких, що винесені не уповноваженим органом.

Аргументує тим, що мова йде про публічні злочини, а саме шахрайство, вимагання, ухилення від сплати податків, приховування доходів, проте, з моменту подання заяви про порушення кримінальної справи щодо адвоката ОСОБА_6 до цього часу Чернігівською обласною прокуратурою не вчинено жодних дій, з чого, на думку апелянтки, складається враження, що органи влади прикривають правопорушення адвоката ОСОБА_6 .

Вважає, що Чернігівська обласна прокуратура незаконно відправила її заяву від 25.10.2025 з додатками, доповнення до заяви від 28.10.2025 з додатками про порушення кримінального провадження до прокуратури нижчого рівня, а саме до Чернігівської окружної прокуратури, яка в свою чергу перенаправила її звернення до поліції. При цьому, звертає увагу, що Генеральна прокуратура неодноразово наголошувала на тому, що саме Обласна прокуратура має розглянути її звернення щодо притягнення до кримінальної відповідальності адвоката ОСОБА_6 ..

Вказує на те, що законодавець відніс компетенцію розгляду питання про порушення кримінального провадження щодо адвоката саме до рівня прокуратури області (ст.ст. 480, 481 КПК). Отже, ні окружна прокуратура, ні поліція не уповноважені розглядати питання про порушення справи проти адвоката, це питання має бути розглянуте не нижче рівня прокуратури області.

Звертає увагу, що вона просила слідчого суддю скасувати рішення поліції тільки на тій підставі, що поліція не уповноважена порушувати справу проти адвоката та/або вносити відомості до ЄРДР щодо адвоката, при цьому, вона не просила суддю порозглядати справу по суті та вирішувати питання чи є в діях адвоката склади кримінальних правопорушень. Тобто, постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя незаконно вийшов за межі її скарги.

У відповіді від 25.11.2025 Чернігівська окружна прокуратура незаконно відмовила у порушенні кримінального провадження проти адвоката ОСОБА_6 , при цьому, незрозуміло, яким чином окружна прокуратура розглядала заяву ОСОБА_5 про внесення відомостей до ЄРДР, якщо ця ж сама прокуратура повідомила, що всі звернення заявниці були скеровані в поліцію. В цей же час поліція також начебто розглянула питання про порушення кримінального провадження щодо адвоката та прийшла висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочинів.

Відсутня норма права, яка дозволяє одночасно і поліції і окружній прокуратурі розглядати заяву та одночасно приймати рішення про відмову у порушенні кримінальної справи. Крім того, відсутня норма права, яка дозволяє, щоб поліція розглядала питання щодо кримінальної відповідальності адвоката, тому що це не є компетенцією поліції.

Наголошує, що ОСОБА_5 взагалі не подавала заяву та не скаржилася ні в поліцію, ні в окружну прокуратуру. Як обласна прокуратура, та і окружна прокуратура та поліція своїми незаконними відписками, незаконними рішеннями, своєю незаконною бездіяльністю, своїм «пінг-понгом» заяви ОСОБА_5 про порушення кримінальної справи проти адвоката ввели заявницю до лабіринту нескінченних оскаржень. Слідчий суддя зайняв таку саму позицію і як результат, можна прийти до висновку, що завдання та мета органів влади як виконавчої, так і судової - не відновити порушене право, не дотриматися законності, не припинити беззаконня, а навпаки, підтримувати беззаконня та множити його.

Переконана у тому, що в діях адвоката ОСОБА_6 класичний склад шахрайства, але ні поліція, ні прокуратура, ні слідчий суддя цього не бачать.

На думку апелянтки Чернігівською обласною прокуратурою були вчинені наступні незаконні діяння, а саме: неправомірна відмова у внесенні відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінальних правопорушень; неправомірна відмова у порушенні кримінального провадження проти адвоката ОСОБА_6 ; неправомірне перенаправлення Обласною прокуратурою її звернення до Окружної прокуратури; неправомірне перенаправлення її звернення Окружною прокуратурою до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області; неправомірне і по теперішній час не розпочате розслідування; порушена законність - по суті не пояснено, якого елемента складу злочину немає для порушення справи, не оцінена інформація із звернень, а саме заяв із додатками до них; проігноровані докази, яких безліч, відсутня оцінка цих доказів, які повинні бути зібрані, а для збору доказів необхідно порушити справу, тощо.

Заявниця просила розглядати її апеляційну скаргу без її участі.

Прокурор подала заяву про розгляд справи без прокурора в порядку письмового провадження.

За відсутності сторін, які не прибули на апеляційний розгляд і просили розглядати судове провадження без їх участі, суд апеляційної інстанції згідно з ч.1 ст. 406 КПК України має право ухвалити рішення за результатами письмового провадження.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянтка, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає ОСОБА_5 ..

З матеріалів справи убачається, що 25 жовтня 2025 року ОСОБА_5 звернулася до Чернігівської обласної прокуратури із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності адвоката ОСОБА_6 , в якій зазначила про вчинення останньою шахрайства, приховування доходів та ухилення від сплати податків.

У подальшому вказану заяву, для перевірки вказаних у ній обставин, було скеровано до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, де вона була зареєстрована в журналі Єдиного обліку Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області за № 88131 від 04 листопада 2025 року.

За результатами проведеної перевірки обставин, про які у своїй заяві повідомляла ОСОБА_5 , не було встановлено ознак вчинення будь-якою особою будь-якого кримінального правопорушення та не встановлено обставин, які б стали підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що листом т.в.о. заступника начальника Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області № від 19.11.2025 повідомлено ОСОБА_5 ..

Таким чином, службовими особами Чернігівської обласної прокуратури та Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України - заява ОСОБА_5 з доповненнями була прийнята та зареєстрована, як того вимагають положення ч. 4 ст.214 КПК України, на порушені яких наголошує апелянтка.

Не може колегія суддів погодитись і з твердженням заявниці про те, що подана нею до Чернігівської обласної прокуратури заява про вчинення кримінального правопорушення адвокатом ОСОБА_6 , всупереч вимогам ст.ст. 480-481 КПК України, була безпідставно та скерована до Чернігівської окружної прокуратури, а в подальшому до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, оскільки таке переконання ОСОБА_5 є помилковим.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

Таке положення спеціального Закону узгоджується з положеннями кримінального процесуального законодавства України. Зокрема, ч. 1 ст. 36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

При цьому, статтею 38 КПК України визначений чіткий перелік підрозділів, які відносять до органу досудового розслідування, до якого, окрім інших, входять слідчі підрозділи та органи Національної поліції. Прокуратури всіх рівнів до органів досудового розслідування не відносяться та виконують функцію нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство (п. 3 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про прокуратуру»).

Якщо заяву отримала прокуратура вищого рівня (обласна), а злочин підслідний нижчій ланці (окружній прокуратурі) або поліції, прокурор обласної прокуратури може прийняти рішення про її направлення за належністю для проведення перевірки або внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За таких обставин, прокурор обласної прокуратури має право скеровувати заяви про злочин для перевірки чи досудового розслідування до окружної прокуратури або органів поліції, оскільки він є вищою процесуальною інстанцією, що здійснює нагляд, і може керувати кримінальними провадженнями, визнаючи їх підслідність та розподіляючи завдання між підпорядкованими підрозділами відповідно до КПК України.

Норми кримінального процесуального законодавства, на які у своїй апеляційній скарзі посилається ОСОБА_5 , а саме положення ст.ст. 480-481 КПК, регламентують порядок здійснення особливого порядку кримінального провадження та здійснення повідомлення про підозру особі, щодо якої застосовувався особливий порядок кримінального провадження. Тобто, ці норми Закону застосовуються виключно при врученні письмового повідомлення про підозру адвокату, а також визначають, що при здійсненні досудового розслідування щодо адвоката застосовується особливий порядок кримінального провадження.

Тобто, ці норми можуть бути застосовані виключно після того, як відомості про вчинення кримінального правопорушення будуть внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проведено першочергові слідчі дії, зібрані докази та встановлено особу, яка може бути причетна до вчинення цього злочину і якій може бути вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, під час перевірки заяви про вчинення кримінального правопорушення та встановлення того чи існують підстави вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене і ці відомості можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, орган досудового розслідування та прокуратура керуються загальними нормами кримінального процесуального законодавства, якими регулюється порядок перевірки таких заяв та внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не погоджується колегія суддів і з твердженням заявниці про те, розглядаючи її скаргу, слідчий суддя вийшов за її межі, адже нею ставилось питання про те, що Чернігівський РУП ГУНП в Чернігівській області не мав законним підстав розглядати та перевіряти доводи її заяви, а тим більше відмовляти у внесенні відомостей до при кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки нею ставилось питання про порушення справи щодо адвоката, в той же час слідчий суддя вдався до перевірки обставин поданої нею заяви та встановив відсутність складу кримінального правопорушення в діях адвоката.

Предметом розгляду скарги слідчим суддею є з`ясування наявності підтверджуючих відомостей щодо бездіяльності дізнавача, слідчого, прокурора, тобто слідчий суддя наділений повноваженнями перевіряти заяву про кримінальне правопорушення при розгляді скарги на бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР, і якщо встановлено, що така заява містить ознаки злочину, суддя може зобов`язати відповідний орган внести дані до Реєстру або розглянути справу по суті для захисту прав заявника.

Для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Тобто, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення такого кримінального правопорушення.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

У разі перевірки доводів скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий суддя має перевірити і зміст самої заяви про вчинення кримінального правопорушення, а у разі відмови органу досудового розслідування у внесенні таких відомостей, має перевірити обґрунтованість такої відмовити, тобто має перевірити чи свідчать повідомлені заявником обставини про вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, у даному випадку слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону та не вийшов за межі скарги ОСОБА_5 , як вона про це вказує.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив повідомлені ОСОБА_5 фактичні обставини, які заявниця вважає кримінально карним діянням, про що надав обґрунтовану відповідь, як того і вимагають положення кримінального процесуального законодавства в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Проаналізувавши викладені заявницею обставини, які на його думку свідчать про вчинення кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів апелянтки, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_5 ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій будь-якої особи за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України, при тому, що органом досудового розслідування здійснено детальну перевірку повідомлених ОСОБА_5 обставин та визначено, що спір між заявницею та адвокатом щодо обсягу наданих послуг за договором і суми їх оплати має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а питання щодо етичної поведінки адвоката ОСОБА_6 має вирішуватись відповідною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

Помилковим є переконання ОСОБА_5 , що заявник наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа (особи) вчинила(ли) кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Оскільки заява ОСОБА_5 була прийнята та зареєстрована Чернігівським РУП ГУНП в Чернігівській області, в свою чергу слідчий суддя перевірив доводи заявниці, надавши вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9