Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/642/25
Категорія ч.4 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000041 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка Фрунзовського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, військовослужбовця, розлученого, маючого на утриманні малолітню дітину 2018 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме повернення його на військову службу для захисту України. Вважає, що призначене судом покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що судом не враховано, що він свою вину визнав, щиро розкаявся, про що свідчить його повернення на військову службу.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.08.2024 по 19.08.2024 року включно, відповідно ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді застави до набрання вироку законної сили залишено без змін.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , будучи відрядженим для проходження суміщених курсів підготовки за базовим рівнем до військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 08 год. 16.02.2022 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), та ухилявся від проходження військової служби по 09 год. 01.07.2024, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з обов`язками військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, у зв`язку із проходженням військової служби. В попередньому судовому засіданні не заперечував про проведення апеляційного розгляду без його участі, враховуючи, що його участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за який його засуджено, та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних доказів, та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання, та призначення покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, має молодий вік, на обліку лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, характеризується задовільно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. ст. 66,67 КК України судом не встановлено.

Врахувавши дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та відсутність пом`якшуючих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В попередньому судовому засіданні апеляційного суду як і в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із необхідністю продовження військової служби, підтвердив, що повернувся на військову службу про що надав відповідні довідки та витяг з наказу командира військової частини, що на думку колегії суддів, переконливо свідчить про його відношення до вчиненого та підтверджує його щире каяття.

Згідно довідки форми 5 від 11.10.2025 №1437 за підписом командира військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_7 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 279 від 27.09.2025 солдат ОСОБА_7 з 27.09.2025 приступив до виконання службових обов`язків

Відповідно до Наказу командира в/ч НОМЕР_4 №381/нст від 03.11.2025 військовослужбовець ОСОБА_7 з 03.11.2025 прибув у службове відрядження з в/ч НОМЕР_3 з метою організації та проведення базової загальновійськової підготовки (військова частина знаходиться не в зоні ведення бойових дій).

Таким чином, при призначенні покарання колегія суддів враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме : його щире каяття, повне визнання вини, критичну оцінку своєї поведінки та відсутність обставин, які обтяжують покарання останнього.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, який не судимий в порядку ст. 89 КК України, має на утриманні малолітню дитину, на обліку лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, характеризується задовільно.

За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості призначення останньому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, про що також зазначено і у досудової доповіді від 13.03.2025. При цьому колегія суддів враховує, що в обвинуваченні відсутні такі кваліфікуючи ознаки : вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, а тому перешкод у застосуванні положень ст.75 КК України в даному випадку не має.

Застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся, продовжує подальше проходження служби для захисту суверенітету та державної цілісності України, колегія суддів вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, з встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, оскільки в даному конкретному випадку виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та відповідає меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки з випробуванням.

Встановити ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі ч.4 ст.76 КК України нагляд за військовослужбовцем ОСОБА_7 , який звільнений від відбування покарання за даним вироком з випробуванням, покласти на командира військової частини, в якій засуджений проходить військову службу.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: