УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про застосування, в межах кримінального провадження №0000836 від 15.08.2025 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000836 від 15.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У клопотанні слідчий зазначив, що 15.08.2025 близько 20 години 58 хвилин водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполученням «станція Бар - Чернятин - Жмеринка» у напрямку с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, неподалік перехрестя з польовою дорогою, в момент об`єктивної появи в полі його зору мотоблока «Zubr» з причепом під керуванням ОСОБА_7 , який рухався попереду у попутному з ним напрямку, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив зіткнення із вказаним мотоблоком.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 від отриманих травм загинув на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 10.09.2025 № 108 у ОСОБА_7 виявлено сполучну травму тіла у вигляді уламкового переломо-вивиху шийних хребців з повним розривом спинного мозку та пошкодженням крупних судин шиї; переломів ребер (справа 10, 11, зліва 9-11); двостороннього гемотораксу (1,5 л); відкритого (з наявністю двох зяючих ран) перелому лівої малогомілкової кістки; численних смугастих саден на грудній клітці та лівій руці, а також осаднення шкіри в тім`яній ділянці голови та синець на нижній повіці лівого ока.

Усі виявлені ушкодження у ОСОБА_7 виникли від співудару з тупими предметами дорожнього покриття, тобто при умовах дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.08.2025 внаслідок зіткнення легкового автомобіля з причепом мотоблока, будучи його водієм.

Смерть ОСОБА_7 настала від зазначеної сполучної травми тіла, що ускладнилася травматичним (спінальним) шоком та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у причинному зв`язку із смертю.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду від 15.08.2025 № 242 ОСОБА_5 перебуває в стані алкогольного сп`яніння 1.79 о/оо.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2025 № СЕ-19/102-25/18435-ІТ відповідно до слідової інформації, зафіксованої в ході огляду місця ДТП від 15.08.2025, місце зіткнення автомобіля «Volkswagen Passat» із задньою частиною причепа мотоблока «Zubr» знаходиться в смузі руху в напрямку с. Северинівка перед слідами подряпин та заломлення і тертя резини на проїзній частині дороги.

В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Passat» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 , повинен був діяти відповідно до технічних вимог п. п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.

У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Passat» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду.

У діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_5 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 2.9 (а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

п. 2.9 (а) «Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення ОСОБА_5 вимог п. п. 2.9 (а), 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимий.

23.09.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними доказами, а саме:

протоколом огляду місця ДТП від 15.08.2025;

висновком судово-медичної експертизи від 10.09.2025 № 108;

висновком експерта від 18.08.2025 № 2517;

висновком інженерно-транспортної експертизи від 26.08.2025 № СЕ-19/102-25/18435-ІТ;

речовими доказами, вилученими в ході огляду місця ДТП;

протоколом слідчого експерименту від 20.08.2025;

сукупністю інших доказів, зібраних у кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді тримання під вартою на строк від 5 до 10 років, що зумовлює необхідність обрання йому запобіжного заходу. При цьому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №1231-IX від 16.02.2021 внесено зміни до ст. ст. 74, 75 КК України та виключено можливість застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, та які керували транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_5 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому судом міри покарання, переховуватиметься від органу досудового розслідування, суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_5 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК країни.

Разом з тим, під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_5 західного заходу слід враховувати те, що він одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, офіційно працює бригадиром ФГ «ВІН-САД», до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою винуватість в інкримінованому діянні, повністю відшкодовував завдану шкоду потерпілій, у зв`язку з чим вона подала заяву, в якій просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Враховуючи сукупність характеризуючих даних підозрюваного, його соціальних зв`язків, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, а також те, що внаслідок вказаного кримінального правопорушення загинула особа, орган досудового слідства вважає, що запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, є тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги вагомість наявних доказів вчинення ОСОБА_5 злочину, тяжкість покарання, а також наявність вказаного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити з підстав, що наведено у клопотанні. На запитання суду слідчий повідомив, що станом на день розгляду цього клопотання (25.09.2025) та з 15.08.2025 підозрюваний не затримувався, він належно виконує всі покладені на нього процесуальні обов`язки, та з`являється за першим викликом слідчого, свою винуватість у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, всіляко сприяє слідству, відшкодував потерпілій моральну та матеріальну шкоду.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід, зокрема вказував на можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. На запитання суду повідомив, що раніше не судимий, одружений, має двох дітей, одна з яких неповнолітня, працює бригадиром ФГ «ВІН-САД», отримує заробітну плату в розмірі 14 тис. грн., вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, а також зазначив, що шкоду у вчиненому кримінальному правопорушенні відшкодував у повному обсязі, здійснив поховання загиблого.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні просила не позбавляти свободи ОСОБА_5 , зазначила, що претензій до нього не має, додатково повідомила, що шкоду у вчиненому кримінальному правопорушенні ОСОБА_5 відшкодував, надав кошти на здійснення поховання її загиблого чоловіка.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з часиною першою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами частини другої статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваною особою кримінального правопорушення слідчий суддя зазначає наступне.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактичні обставини, які зазначив у клопотанні слідчий та вказав в судовому засіданні прокурор, дають підстави вважати підозру оголошену ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

З огляду на викладене суд констатує, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підозра, в розумінні закону є обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки, сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слід зазначити наступне.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на можливий тривалий строк такого позбавлення, ОСОБА_5 при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Поряд з цим суд акцентує увагу на тому, що з часу дорожньо транспортної пригоди до моменту розгляду клопотання слідчого минуло майже півтора місці, при цьому підозрюваний після вчинення ДТП не затримувався та належним чином виконував свої процесуальні обов`язки. Тому ризик переховування від органів слідства є вкрай низьким.

На переконання суду сама по собі суворість покарання за інкримінований злочин може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обумовлена тим, що відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Разом з цим суд зазначає, що злочин фактично вчинено в умовах неочевидності, а тому і цей ризик з можливого впливу на свідків, які побічно можуть повідомити про певні обставини, до досліджуються в межах кримінального провадження є низьким.

В силу ст. 178 КПК України вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має двох дітей, одна з яких неповнолітня, працює бригадиром ФГ «ВІН-САД», отримує заробітну плату в розмірі 14 тис. грн., вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, а також шкоду у вчиненому кримінальному правопорушенні відшкодував, що підтверджено самою потерпілою в суді, що у свою чергу свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків та соціально стримуючих факторів.

Щодо можливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим суд вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, застави та домашнього арешту відносно підозрюваної особи пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру кримінального правопорушення та певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи особистості.

Вирішуючи питання можливості визначення підозрюваному застави та її розмір слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини;

Таким чином визначення застави, з огляду на наслідки, до яких призвело вчинення злочину загибель людини, відноситься до виключного компетенції слідчого судді, який розглядає подане слідчим клопотання, з урахуванням фактичних обставин справи, стадії досудового розслідування та виходячи з характеризуючої підозрювану особу інформації.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші, наведені вище обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що підозрюваний не затримувався та виконував належним чином свої процесуальні обов`язки, визнав вину, відшкодував потерпілій шкоду, яка просила не позбавляти підозрюваного волі, слідчий суддя вважає, що застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, вказаних у ст. 194 КПК України, у зв`язку із чим, вважає за необхідне визначити заставу - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 680,00 грн., як обґрунтовану та достатню для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

На переконання судді саме такий розмір застави, що встановлюється судом в межах визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатний запобігти відповідним ризикам, та забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, слідчий суддя переконаний в доцільності задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з встановленням застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178,183,184,186, 193, 194, 196,197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Затримати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в залі суду, відразу після проголошення даної ухвали слідчого судді.

Строк тримання під вартою рахувати в межах строку досудового розслідування, тобто до 23 листопада 2025 року включно.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 23 листопада 2025 року.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_5 , розмір застави в сумі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Якщо ОСОБА_5 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_5 визначити термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.

Організацію затримання ОСОБА_5 та складання протоколу затримання покласти на старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: