22 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В провадженні суду перебуває на розгляді дане кримінальне провадження.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, встановлені ризики слідчим суддею, на даний час, не відпали, як наслідок, обставини визначені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, на його переконання є дійсними.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого зазначила, що ОСОБА_6 ніколи не переховувався та не ухилявся від досудового розслідування або суду, має постійне місце проживання, ризик втечі є малоймовірним. Також зазначила, що не існує жодного доказу того, що у випадку, якщо буде застосований запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, підозрюваний буде впливати на потерпілих та свідків, на теперішній час судом безпосередньо дослідженні показання потерпілих, свідків, та ні потерпілі, ні свідки не заявляли, що ОСОБА_6 чинить на них будь-який протизаконний вплив, всі докази зібрані в ході досудового розслідування досліджені судом, тому просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного.
Вивчивши можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків зазначених в клопотанні прокурора, суд доходить наступного висновку.
Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За змістом ч. 1 ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Суд вважає, що на даний час ризики, із якими пов`язувалось застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, а саме: п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, однак істотно зменшились. Зокрема, суд вважає, що ризик переховування ОСОБА_7 від суду є доволі великим. Цей ризик обумовлюється суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 до обрання запобіжного заходу належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, раніше не судимий, та приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи. Також суд звертає увагу на те, що на теперішній час потерпілі та свідки в даному кримінальному провадженні допитані судом, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про існування ризиків того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків після їх допиту у судовому засіданні. Не наведено зазначених обставин і прокурором у судовому засіданні, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, а відтак відмовляє в задоволенні клопотання прокурора.
Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
З урахуванням зазначеного суд приходить до переконання про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу, однак при виборі конкретного запобіжного заходу суд враховує те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та попередити існуючі ризики в змозі запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого. Із метою попередження можливості переховування обвинуваченого від суду, а також із метою забезпечення установлення істини у справі, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки у виді прибувати до суду за першим викликом, не відлучатися без дозволу суду із м. Запоріжжя, повідомляти про зміну місця проживання та місця роботи суд, утримання від спілкування із певним колом осіб, здачі на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, носіння електронного засобу контролю.
З урахуванням зазначених вище обставин, а також у зв`язку із значним зменшенням ризиків, із якими пов`язувалось застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає за можливе змінити щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із покладенням частини обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, задовольнивши частково клопотання захисника.
Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 обраний відносно нього запобіжний захід - тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби строком на два місяці до 22 листопада 2025 року (включно), заборонивши йому в період часу з 18:00 год. по 07:00 год. наступної доби залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду за першим викликом;
- не відлучатися без дозволу суду із м. Запоріжжя;
- повідомляти про зміну місця проживання та місця роботи суд;
- утримуватись від спілкування з потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти.
Копію ухвали для виконання передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому перебуває останній, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 22.11.2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1