Справа № 307/4258/25
Провадження № 1-кп/307/313/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів кримінальне провадження № 0000646, відомості про яке 22 жовтня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, не працюючого, із повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, уродженця с. Новобарово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у період з березня 2025 року по жовтень 2025 року систематично, знаходячись у домоволодінні АДРЕСА_1 , де він мешкає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , протягом тривалого часу, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приниження та залякування своєї матері, з особистих мотивів, маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до матері ОСОБА_5 , з якою він проживає в одному помешканні, що призвело до психологічних страждань останньої, та виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки, позитивних емоцій, негативних переживань. Крім цього, дії ОСОБА_4 по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 супроводжувалися погрозами фізичної розправи.

Так, ОСОБА_4 16 березня 2025 року о 13 годині 46 хвилині, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме: здійснив умисні дії психологічного характеру, що виражалися у висловлюванні нецензурною лексикою, внаслідок чого потерпілій була завдана шкода здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 27 липня 2025 року о 20 годині 00 хвилині, перебуваючи за місцем фактичного проживання в будинку АДРЕСА_1 , ображав свою матір ОСОБА_5 , виганяв її з будинку та висловлювався нецензурними словами, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого завдав шкоду психологічному здоров`ю ОСОБА_5 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 02 жовтня 2025 року о 04 годині 45 хвилині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно вчинив сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , штовхав її та виражався нецензурною лайкою, чим викликав у ОСОБА_5 побоювання за її безпеку, заподіяв їй психологічні страждання, емоційну залежність від нього та погіршення якості життя, у зв`язку з чим, ОСОБА_5 зателефонувала на лінію 102, де, прибувши на місце події, працівниками поліції відібрано протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, своєї матері, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин, викладених у обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої матері ОСОБА_5 , обіцяє подібного у майбутньому не допускати та просить його суворо не судити.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що з обвинуваченим вони примирилися, претензій до нього немає, вона його вибачила та просить його суворо не судити.

Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими в судовому засіданні постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2025 року, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КК України, та постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2025 року, якою ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КК України.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено, а зазначена у обвинувальному акті обставина, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і не може бути ще раз врахована судом при призначенні покарання як така, що його обтяжує.

Згідно досудової доповіді Тячівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області від 01 грудня 2025 року встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Згідно довідки КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра, нарколога та фтизіатра не значиться.

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) гривень. Покарання у виді штрафу за вказаним вироком ОСОБА_4 не відбув.

З урахуванням даних про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України вчинено у період з березня 2025 року по жовтень 2025 року, а покарання за вироком від 12 листопада 2025 року не відбуте, суд вважає, що наявні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Частиною 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За правилами ж ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнав, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого, та ті обставини, що він по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий та відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи винного, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, та з урахуванням тих обставини, що у даному провадженні кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2025 року, то суд уважає, що при обранні йому остаточної міри покарання слід застосувати правила частини четвертої статті 70 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу більш суворим покаранням у виді позбавлення волі на строк один рік і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком терміном на один рік, і таке покарання буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і можливість його виправлення в умовах суспільства не втрачена.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2025 року закінчується 27 грудня 2025 року, і такий слід залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити ОСОБА_4 за ст. 126-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) гривень, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, і призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) гривень.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за цим вироком у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) гривень, виконувати самостійно.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

До набрання вироком законної сили залишити попередній запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2025 року.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1