Номер провадження: 11-кп/813/1168/26
Справа № 505/4126/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000367, внесеного до ЄРДР 15 травня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, особи без громадянства, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше судимого:

- 19.07.2017 Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 роки позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік;

- 26.11.2021 Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі;

- 06.06.2022 Малиновським районним судом м.Одеса за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- 04.07.2022 Котовським міськрайонним судом за ч.2 ст.125 КК України до 1 року обмеження волі, згідно ст.75 України звільнений від відбування покарання з випробуванням з випробуванням із іспитовим строком 1 рік,

- 16.01.2024 Балтським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного Котовським міськрайонним судом Одеської області від 04.07.2022, остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

- 19.02.2025 Одеським апеляційним судом скасовано в частині призначення покарання вирок Балтського районного суду Одеської області від 16.01.2024, та ухвалено в цій частині новий вирок, яким вважати засудженим за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.2022 та повністю приєднане покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2022 у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Зазначеним вироком суду перекваліфікувано дії ОСОБА_7 (епізод від 15.05.2022), з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України

На підставі ст.49 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України (епізод від 15.05.2022), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_7 визначено за сукупністю злочинів, шляхом часткового приєднання невідбутої частини показання за вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його затримання, тобто з 16.09.2022, згідно вироку Балтського районного суду Одеської області від 16.01.2024.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою в Державний установі «Одеська слідчий ізолятор».

Вироком також вирішено питання щодо заходів забезпечення, речових доказів і процесуальних витрат у справі.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і Міністерства оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» № 2102-IX від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України ОСОБА_9 від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого Указом Президента України неодноразово продовжено, в тому числі з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Обвинувачений ОСОБА_7 в ніч на 18.08.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , вирішив приникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, що належить ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , та через незаперті вхідні двері будинку, проник у середину, де в одній з кімнат будинку таємно викрав грошові кошти в сумі 8000 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 8000 гривень та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

В ніч на 15.05.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 , вирішив проникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, що належить ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , та через незаперте вікно будинку, проник у середину, де в одній з кімнат будинку таємно викрав грошові кошти в сумі 1750 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 1750 гривень та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Також, в ніч з 26.06.2022 на 27.06.2022, близько 01.00, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , в якому проживала ОСОБА_12 , вирішив проникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, де проживає ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_3 , та через незаперте вікно будинку, проник у середину, де в одній з кімнат будинку таємно викрав грошові кошти в сумі 700 гривень, мобільний телефон марки «Samsung Galexy A-32» вартістю 7487,67 гривен та мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A» вартістю 3000 гривень.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 11187,67 гривень та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Окрім цього, в ніч з 16.08.2022 на 17.08.2022, близько 01.00, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_13 , вирішив приникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, де проживає ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_4 , та через незаперті вхідні двері будинку, проник у середину, де в одній з кімнат будинку таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung Galexy A-31» вартістю 4496,67 гривен.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 4496,67 гривень та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Також, в ніч з 17.08.2022 на 18.08.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_14 , вирішив приникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, яке належить ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_5 , та шляхом зняття скла вікна, проник у середину, де в одній з кімнат будинку таємно викрав мобільний телефон марки «IPhone XR» вартістю 9500 гривен.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 9500 гривень та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Також, 21.08.2022 в період часу з 01.30. по 02.00, ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_15 , вирішив приникнути в середину та викрасти будь яке майно, щоб в подальшому ним розпорядитись на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в той же день та час, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу проник у двір домоволодіння, що належить ОСОБА_15 , за адресою: АДРЕСА_6 , та з столу бесідки у дворі, викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Regmi 6A» вартістю 2360,33 гривень та акустичну колонку марки «JBL модель Charge 3», вартістю 2200 гривень, що належить ОСОБА_15 та мобільний телефон марки «Samsung Galexy A-30S» вартістю 4466,67 гривень, що належить ОСОБА_16 .

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 4560,33 гривень та заподіявши ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 4466,67 гривень розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна ,повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 162 КК України (епізод від 15.05.2022) як незаконне проникнення до житла.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу та зміни до неї в порядку ст. 403 КПК України, в якій вказує, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, мотивуючи наступним:

- суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого за епізодом від 15.05.2022 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та, всупереч вимогам КПК України, звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності у вироку, хоча за наявності підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд був зобов`язаний постановити окрему ухвалу, яка підлягає апеляційному оскарженню;

- призначаючи остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою призначене попереднім вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 року невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17000 грн), не застосувавши положення ч. 3 ст. 72 КК України, якими передбачено його обов`язкове самостійне виконання.

На підставі наведеного просить вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України.

Постановити ухвалу про закриття кримінального провадження № 0000367 від 15.05.2022 в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, в зв?язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, У зв?язку із закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п?яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання визначеного вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п?яти) років 9 (дев?яти) місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги, просила вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року скасувати.

Захисник ОСОБА_17 не приймав участі в судовому засіданні, просив розглядати апеляційну скаргу прокурора за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважав за можливе розглядати справу без захисника.

Потерпілі про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не звертались .

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Щодо доводів сторони обвинувачення стосовно звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року розглянуто доводи апеляційної скарги в цій частині, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , та звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. У зв`язку з цим кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 статті 284 КПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги в цій частині вже розглянуто та вирішено окремою ухвалою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У свою черги норми ст. 71 КК України урегульовують порядок призначення покарання у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення. Суд за таких обставин до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Такі вимоги закону України про кримінальну відповідальність носять імперативний характер та є обов`язковими для суду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185, 71, 72 КК України до покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 17000 гривень, який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. Відповідно до аналізу джерел ЄДРСР, зазначений вирок набрав законної сили.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, які були вчинені ним до постановлення попереднього вироку.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, проте, при формулюванні висновку про призначення остаточного покарання, приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, що свідчить про фактичне застосування правил складання покарань за сукупністю вироків, що передбачено ст. 71 КК України.

Такий спосіб визначення остаточного покарання суперечить приписам ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки вказана норма не передбачає можливості приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком при сукупності кримінальних правопорушень.

Так, для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень мають значення саме призначені попередніми вироками обвинуваченому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Вказані правові висновки узгоджуються з позицією об`єднаної палати Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 25.06.2018 у справі №511/37/16-к, від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17, від 22.01.2024 у справі №236/416/20.

Так, положення даної статті застосовується, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов?язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Також у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 23.09.2019 року у справі № 199/1496/17 наголошено, що закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановлює три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Тобто, суд не може визначати його іншим способом або не застосовувати будь який з цих трьох способів.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, залишив поза увагою призначене вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 року невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17000 грн) і не застосував положення ч. 3 ст. 72 КК України, щодо його обов`язкового самостійного виконання.

Відповідно до ч. 3 ст.72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч.3 ст.72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. Водночас ч. 3 ст.72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не приєднав до призначеного покарання за оскарженим вироком невідбуте ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17000 грн).

Враховуючи викладене, колегія судів вважає доводи прокурора слушними, та констатує, що порушення судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 70 та ч. 3 ст. 72 КК України щодо визначення остаточного покарання є істотним та таким, що вплинуло на законність вироку, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на вищевказане, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок - скасуванню в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 412, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив :

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Подільського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000367, внесеного до ЄРДР 15 травня 2022 року, за обвинуваченнямОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання .

Постановити в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Одеського апеляційного суду від 19.02.2025 року, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4