У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000078 від 12.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України,

в с т а н о в и л а:

Прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області під процесуальним керівництвом Полтавської окружної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000078 від 12.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Установлено, що службові особи Комунального підприємства Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАФАРМАЦІЯ» зловживаючи службовим становищем, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, у 2022 році уклали договір оренди нерухомого майна, розташованого у с. Щербані Полтавського району Полтавської області, чим завдали істотної шкоди державним інтересам.

В ході досудового розслідування встановлено, що 14 серпня 2025 на поштову адресу офісу КП Полтавської обласної ради «Полтавафармація», м. Полтава, вул. Шевченка, буд. 76 надійшов лист з повідомленням, від ФОП ОСОБА_4 , з вимогою про повернення грошових коштів 296000 гривень. Разом із повідомленнями ФОП ОСОБА_4 надіслала копію договору оренди приміщення №06-22 від 01.06.2022 року, копії акту звірки по вказаному договору, та додаткові угоди № 1 та №2 до вказаного договору. Договір укладений між орендарем КП Полтавської обласної ради «ПОЛТАВАФАРМАЦІЯ» в особі директора ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 , яка на даний час являється керуючою Полтавською центральною районною аптекою №250 Філія Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм».

Предметом договору були не житлові приміщення №45, 46, 47, 48, 49, загальною площею 100,4 кв.м., розташовані в АДРЕСА_1 .

06.11.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави проведено обшук приміщення квартири, в якій проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Вказані речі та документи можуть бути використанні для встановлення істини по справі, та проведення відповідних експертних досліджень, спрямованих на встановлення збитків у вказаному кримінальному провадженні, а також винних осіб.

На даний час у кримінальному провадженні існує обґрунтована необхідність запобіганню можливості пошкодження, перетворення та відчуження майна, тому прокурор просить накласти арешт на вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, одночасно з клопотанням надіслав до суду заяву, в якій розгляд клопотання просив проводити без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власниця майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заперечення на клопотання прокурора, в яких просила відмовити в задоволенні клопотання, зазначивши, що належний їй мобільний телефон не має жодного відношення до обставин даного кримінального провадження, оскільки не є предметом кримінального правопорушення, не є знаряддям його вчинення, не має ознак речового доказу відповідно до статті 98 КПК України. Крім того, під час обшуку вона самостійно надала доступ до телефону, чим надала повний і безперешкодний доступ до інформації, що міститься у ньому. Таким чином, слідство має можливість в будь-який момент скопіювати необхідну інформацію, а ризики знищення інформації чи її зміни - відсутні. Висловлена прокурором необхідність проведення експертних досліджень, на думку власниці, носить формальний характер та не містить обґрунтованих доводів щодо такої необхідності з урахуванням факту надання нею доступу до інформації на телефоні під час проведення обшуку. Зокрема, клопотання прокурора не містить: обставини, що зумовили необхідність проведення експертного дослідження вилученого телефону; який вид експертизи планується; які завдання експерт має вирішити; чому ці дії неможливо виконати без арешту майна. Вказала, що внаслідок вилучення мобільного телефону вона втратила доступ до банківських даних, власних медичних, робочих та приватних даних (в тому числі до акантів месенджерів). Фактичне позбавлення її можливості користуватися майном та власною інформацією є надмірним втручанням у її конституційні права, зокрема на повагу до приватного життя, захист персональних даних та право власності.

Розгляд клопотання просила проводити без її участі.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом скоєння кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Речовим доказом у розумінні положень ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.1, 2, 5 і 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області, за процесуального керівництва Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 від 12.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

06.11.2025 року в період часу з 07 год. 47 хв. до 08 год. 13 хв. прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 22.10.2025 року було проведено обшук приміщення квартири, в якій проживає ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Зі змісту протоколу обшуку від 06.11.2025 року вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії зауважень від учасників не надходило.

Як слідує зі змісту клопотання, підставою та метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, що узгоджується із вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а також необхідність у проведенні відповідних судових експертиз.

Аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що, всупереч твердженням власниці майна, прокурором доведено, що вилучений в ході обшуку в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 є доказом злочину, відповідає критеріям речового доказу, визначеним у статті 98 КПК України, оскільки в своїй пам`яті він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, вилучений мобільний телефон за твердженнями прокурора є необхідним для проведення з ним експертних досліджень, спрямованих на встановлення збитків у кримінальному провадженні.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту надасть можливість провести із вказаним майном необхідні органу досудового розслідування слідчі та процесуальні дії, експертні дослідження. Висновки, сформульовані за результатами виконання таких процесуальних дій слугуватимуть доказами у справі.

Відтак, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів наявність правових підстав та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення майна, враховує можливість використання його як доказу у зазначеному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Разом із цим слідчий суддя зазначає, що відповідно до положень статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано на будь-якій стадії кримінального провадження, якщо в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення відпаде потреба.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на вилучений 06.11.2025 року в ході обшуку приміщення квартири, в якій проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1