ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1015/25 Номер провадження 11-кп/814/1686/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000126, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лип`янка, Карлівського р-ну, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк відбуття покарання встановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили, обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без використання електронного засобу контролю, із забороною залишати житло, з 22.00 год. до 06.00 год.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022 та Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 17.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 740/2024 від 28.10.2024 р., №26/2025 від 14.01.2025 р., а також про введення в дію плану оборони України та Зведеного плану територіальної оборони України на підставі Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24 лютого 2022 року «Про введення в дію плану оборони України та на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.01.2025 №981/8/333 відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.02.2025 №1740/1276, пройшов огляд на ступінь придатності до військової служби військово-лікарською комісією КНП «Карлівська лікарня ім. Л.В. Радевича».

Рішенням вказаної ВЛК від 14.08.2024 визнаний придатним до проходження військової служби, про що відповідно до наказу МОУ «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» № 402 від 14.08.2008 (в редакції від 16.04.2021), видано відповідну картку обстеження та медичного огляду від 14.08.2024 року. У подальшому, у ході здійснення оповіщення групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.03.2025 о 16:22 год. у приміщенні вище вказаного центру, що за адресою: АДРЕСА_2 військовозобов`язаний ОСОБА_7 , отримав повістку (бойову) про відправку, до складу команди № НОМЕР_1 , де наказано прибути 06.03.2025 року, о 17.00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки на військову службу в Збройні Сили України по мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, однак останній на визначений час не прибув.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_7 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру комплектування та соціальної підтримки про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1,39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3 543-ХІІ, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, являючись придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або підстав для непридатності у несенні служби, ухилився від призову за мобілізацією, не прибувши у зазначений день та час, а саме 06.03.2025 до пункту збору за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки у військову частину № НОМЕР_1 з метою проходження військової служби за мобілізацією.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оспорюючи фактичні обставини справи, вважає, що йому призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Вказує, що місцевий суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, той факт, що він не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, що тяжкі наслідки від його дій не настали та що вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжких.

Крім того вважає, що місцевим судом не обґрунтовано переконання про неможливість виправлення його без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вказав на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ст. 336 КК України, є правильним та ніким з учасників провадження не оспорюється, а провадження судом першої інстанції здійснювалося в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

В той же час, обвинувачений у своїй апеляційній скарзі вказує про призначення судом надмірно суворого покарання через не застосування до нього положень ст. 75 КК України, з чим колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимоги ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 , судом враховано тяжкість вчиненого злочину, який є нетяжким, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не є особою з інвалідністю, офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не судимий, висновок досудової доповіді у кримінальному провадженні, складеною Полтавським районним сектором №3 Філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області, згідно з якою ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства або окремих осіб оцінюється як середній.

Враховано також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 визнання вини та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обговорюючи можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, необхідно звернути увагу на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так ОСОБА_7 не обгрунтовано можливість його виправлення без відбування покарання, з огляду на те, що відмова від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

В той же час, ОСОБА_7 проходити військову службу не бажав без зазначення будь-яких поважних причин своєї позиції. Відомостей про те, що обвинувачений змінив свою позицію з цього приводу, матеріали справи не містять, а в апеляційній скарзі обвинувачений про це не зазначає, що може свідчити про його наміри й надалі ухилятися від несення обов`язків військової служби, а з урахуванням вищенаведеної мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Крім того, аналогічну позицію займає і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15.11.2023 (справа №641/1067/23), де зазначено, що з урахуванням мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

При цьому суд вказав, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений засудженим умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Отже, за наведених обставин, ствердження обвинуваченого ОСОБА_7 про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає не обґрунтованим і таким, що не буде достатнім для досягнення мети покарання, а саме виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, попри дані про його особу, визнання вини - обставини, яка пом`якшує покарання.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4