Справа №534/3028/25
Провадження №1-кс/534/19/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року місто Горішні Плавні

Слідчий суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - захисника підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000279 від 04.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області звернувся начальник Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, а саме: на 1/1 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні відділу поліції № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000279 від 04.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , не пізніше 04.11.2025, на території Кам`янського водосховища річки Дніпро неподалік водозабірної станції м. Горішні Плавні, діючи як співвиконавці, спільно незаконно зайнялися рибним добувним промислом без належного дозволу, з використанням заборонених знарядь лову, а саме: човен металевий саморобний, «кішка», раколовки, жиляна сітка, внаслідок чого незаконно добули 200 екземплярів раків та 14 екземплярів риби різних видів: сазан, товстолоб, карась сріблястий, краснопірка, чим заподіяли істотну шкоду водним біоресурсам на загальну суму 692 648 грн 00 коп. відповідно до такс, затверджених Постановою КМУ № 1042 від 29.09.2023, що підтверджено висновком судової інженерно-екологічної експертизи № КСЕ-19/117-25/26520 від 16.12.2025.

За вказаним фактом 30.12.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 249 КК України, а 07.01.2026 повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підозрюваний ОСОБА_4 є власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Оціночна вартість квартири становить 1 271 968 грн 18 коп. згідно довідки № 201-11023602.

Прокурор, посилаючись на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначає, що метою накладення арешту є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Також підставою арешту є наявність ризику, що таке майно може бути відчужене чи передане на користь третіх осіб з метою його приховування, у зв`язку з чим клопотання розглянуто без повідомлення підозрюваного (ч. 2 ст. 172 КПК України).

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання про арешт майна, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступного: заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються у разі наявності обґрунтованої підозри. У даному випадку матеріалів досудового розслідування недостатньо для обґрунтованої підозри, оскільки ними доведено лише перебування ОСОБА_4 у місці виявлення біоресурсів. Будь-яких доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення не зібрано.

Крім того, прокурором всупереч вимог п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України не надано належних доказів, які підтверджують право власності на квартиру, що належить арештувати.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 19.11.2025, відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_2 надало інформацію з архівного обліку станом на 28.12.2012. Таким чином прокурором не доведено, що згадана квартира перебуває у власності ОСОБА_4 .

Окрім викладеного, захисник зазначила, що прокурор просить накласти арешт на всю квартиру, в той час як розмір шкоди є значно меншим, що не відповідає вимогам, передбаченим ч.8 ст. 170 КПК України.

Доказів, які б підтверджували обставини, що незастосування заборони розпорядження майном призведе до наслідків, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України, прокурором також не надано.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 8 ст. 170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити наявність обґрунтованої підозри, співмірність вартості майна та шкоди, а також ризик відчуження.

З урахуванням вказаного, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, захисника підозрюваного, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Згідно інформації КП Кременчуцьке МБТІ Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу від 06.04.2001 за №1543. Інформацію надано з архівного обліку станом на 28.12.2012.

З 01.01.2013 дані про речові права на нерухоме майно почали вноситись до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином будь-які реєстраційні дії з нерухомим майном відображались би у зазначеному реєстрі.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено, що власником квартири, на яку прокурор просить накласти арешт, є ОСОБА_4 . Крім того, власник майна, який є підозрюваним, а також його захисник наділені правом подання доказів для обґрунтування своїх доводів у межах розгляду клопотання. Суд звертає увагу, що останніми не надавались докази, які б підтверджували факт відчуження ОСОБА_4 квартири за адресою АДРЕСА_1 .

З приводу обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає, що на стадії досудового розслідування слідчий суддя не здійснює судовий розгляд кримінального провадження та не встановлює наявність складу кримінального правопорушення в діянні особи. Поряд із цим, наданих прокурором матеріалів достатньо для переконання об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити дане правопорушення, а отже висунута підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою.

Згідно висновку експерта від 16.12.2025 розмір шкоди, завданої незаконним видобуванням водних біоресурсів, складає 692 648 грн. Прокурором заявлено цивільну позовну заяву в порядку ст. 128 КПК України до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення солідарно шкоду, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сумі 692 648 грн.

Зі змісту довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що квартира, на яку прокурор просить накласти арешт, має оціночну вартість 1 271 968,18 грн.

Таким чином вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, перевищує розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд погоджується з доводами захисника про те, що вартість майна повинна бути співрозмірною розміру завданої шкоди.

Підсумовуючи, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проте, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у його вчиненні особою, яка є власником такого майна, тому, на думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження саме у межах розміру завданої шкоди. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самого підозрюваного, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна частково, а саме в накладенні арешту на 1/3 частки квартири, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Керуючись ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання відмовити.

Арешт на майно накладається до його скасування у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити учасникам розгляду справи право на звернення із клопотанням про скасування арешту майна, в порядку ст. 174 КПК України.

Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено 19.01.2026 у залі судових засідань Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області.