УХВАЛА

(про арешт тимчасово вилученого майна)

Справа № 348/2293/25

Номер провадження 1-кс/348/462/25

15 вересня 2025 року м. Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув клопотання дізнавача у кримінальному провадженні т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання надійшло до суду 11.09.2025.

Слідчий суддя, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000127 від 11.09.2025, у межах якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах,-

УСТАНОВИВ:

Дізнавач у кримінальному провадженні т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківської області, старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулась в суд з клопотанням, погодженим з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна.

Доводи клопотання дізнавач обґрунтовує тим, що в провадженні сектору дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000127 від 11.09.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.09.2025 до чергової частини Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення від поліцейського офіцера громади Надвірнянського РВП ОСОБА_5 про те, що під час перевірки документів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив посвідчення водія НОМЕР_1 ймовірно з ознаками підробки.

При перевірці через базу ІПНП встановлено, що посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.09.2025 під час огляду місця події по вул. Шевченка, 96, у м. Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області, було виявлено посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та упаковано в паперовий конверт з роз`яснювальними надписами та опечатано.

Під час досудового розслідування посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

На підставі викладеного, враховуючи те, що вище наведене майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, дізнавач просить постановити ухвалу про накладення арешту на вище вказане майно.

Дізнавач в судове засідання не з`явилась, попередно подала до слідчого судді письмову заяву, в який просить розгляд клопотання про арешт майна проводити в її відсутності, клопотання підтримує та просить його задоволити.

ОСОБА_6 в судове засідання не викликався.

За змістом ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Беручи до уваги вище наведене, враховуючи, що всі учасники кримінального провадження в судове засідання не прибули, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання без здійснення фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання, дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сектором дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 від 11.09.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

З витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0000127 від 11.09.2025 вбачається, що 10.09.2025 до ч/ч Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло повідомлення від ПОГ Надвірнянського РВП ОСОБА_5 про те, що під час перевірки документів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пред`явив посвідчення водія НОМЕР_1 ймовірно з ознаками підробки. 11.09.2025 інформацію по даному факту внесено до ЄРДР за № 0000127, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 3).

При перевірці через базу ІПНП встановлено, що посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-11).

11.09.2025 під час огляду місця події по вул. Шевченка, 96, у м. Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області, було виявлено посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та упаковано в паперовий конверт з роз`яснювальними надписами та опечатано (а.с. 6-8).

Постановою дізнавача від 11.09.2025 вилучене в ході огляду місця події посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000127. Вказаний речовий доказ визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження (а.с. 13).

11.09.2025 дізнавач у кримінальному провадженні т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківській області з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання дізнавача про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На підставі ч. 1 ст. 171 КПК України, клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Тимчасово вилучене майно, зазначене в клопотанні, належить до категорій, зазначених в п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України майно у вигляді речей, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Також тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Зокрема тимчасово вилучене посвідчення водія визнано речовим доказом по кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди кримінального провадження та може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Дізнавач обґрунтувала підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт тимчасово вилученого майна, довела необхідність такого арешту, а також довела наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

А тому з метою збереження речових доказів виникає необхідність у накладені арешту на вище вказане майно.

Дізнавач звернулась до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, в порядку з ч. 5 ст. 171 КПК України.

На переконання суду для досягнення завдань кримінального провадження на вилучене в ході огляду місця події від 11.09.2025 посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження на вказаному майні слідів вчинення кримінального правопорушення, а також збереження його як речового доказу, необхідно накласти арешт на вказане майно у вигляді заборони відчуження, користування і розпорядження цим майном.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 40, 40-1, 132, 167, 170-173, 376 КПК України, слідчий-суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківської області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна задовільнити.

Накласти арешт на: посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , вилучене в ході огляду місця події від 11.09.2025, у виді заборони відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Вилучене посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ОСОБА_6 , зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000025.

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309, ст. 395 КПК України.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК за клопотанням власника/володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1