КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/7218/25 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5404/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петрівське Луганської обл., громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

28.01.2021 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 06.07.2021 Київським апеляційним судом даний вирок в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

04.02.2025 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 гривень (штраф не сплачено),

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за яким призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42 500 (сорок дві тисячі п`ятсот) гривень, які на підставі ст.72 КК України постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 16 липня 2025 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 період його попереднього ув`язнення, а саме - з 20.03.2025 по 15.07.2025 включно.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2025 у справі № 759/6361/25 - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим, а саме - 04.02.2025 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України, судимість за що не знята та не погашена у встановленому законом порядку, діючи з прямим умислом, у невстановлений час та місці, але не пізніше 20.03.2025, при невстановлених обставинах, використовуючи месенджер «Telegram», без мети збуту, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, розфасовану в 29 згортків в поліетиленових зіп-пакетах, яку почав зберігати при собі без мети збуту. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, 20.03.2025 о 15 год. 14 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку по вул. Леся Курбаса, 9-Є, у м. Київ, зберігаючи при собі без мети збуту розфасовану у 29 згортків особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою PVP 9,86 г, що становить великий розмір, був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України.

Крім того, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, у невстановлений час, місці та обставинах, без мети збуту, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP, масою 3,775 г, що становить великий розмір. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, зберігав вказану психотропну речовину за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , до 20.03.2025 до 17 год. 33 хв, тобто до моменту її вилучення працівниками поліції в ході обшуку.

З пред`явленого ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачення вбачається, що йому інкримінується незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, у великих розмірах та незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, у великих розмірах, вчиненому особою протягом року після засудження за цією статтею, його дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 16.07.2025 щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 309 КК України скасувати в частині кримінальної кваліфікації та призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального правопорушення та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, та у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту у великих розмірах, вчиненому особою протягом року після засудження за цією статтею, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ст.71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 04.02.2025 і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна та штрафом у розмірі 2 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін. Прокурор вважає за необхідне в ході апеляційного розгляду дослідити матеріали кримінального провадження в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано виключив з формулювання обвинувачення кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, не взявши до уваги конкретні обставини вчинення злочину, викладені в обвинуваченні, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, у мотивувальній частині вироку суд зазначає, що оцінюючи всі встановлені та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено факт незаконного придбання та зберігання ОСОБА_7 психотропної речовини у великому розмірі. Разом з тим, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України не містить інформації щодо факту збуту психотропних речовин обвинуваченим жодній особі у будь-який спосіб, у тому числі шляхом розкладання «закладок», тобто таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу та психотропних речовин не проводились. Прокурор зауважує, що на думку суду, лише вилучення у обвинуваченого великої кількості психотропної речовини, за відсутності інших доказів, не може бути визначальним доказом скоєння ним передбаченого ч.2 ст. 307 КК України кримінального правопорушення. З показань обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він з 2018 року вживає психотропні речовини, неодноразово був засуджений за ст.309 КК України.

Прокурор зазначає, що враховуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у великому розмірі, вчиненому особою протягом року після засудження за цією статтею (ст. 309 КК України), без мети збуту та те, що надані прокурором докази не вказують, що в діянні обвинуваченого була мета на збут психотропної речовини, суд на підставі ч.3 ст. 337 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення та виключив із пред`явленого обвинувачення кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, а дії обвинуваченого кваліфікував за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, у великих розмірах, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею. Натомість, прокурор вважає викладену у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, правильною та доведеною в повному обсязі.

На переконання прокурора, конкретні обставини кримінального провадження, пов`язані з вилученням у ОСОБА_7 розфасованої у 29 пакетів особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, у великому розмірі, яку він незаконно придбав та зберігав при собі, вказують на мету збуту. Крім того, в ході обшуку за місцем проживання обвинуваченого, окрім іншого, були вилучені зіп-пакети, ваги, ізолента. Тобто предмети, які необхідні для фасування психотропної речовини, з метою подальшого збуту. Також, з показань обвинуваченого встановлено, що він вдома самостійно розфасовував речовину в пакет.

Прокурор звертає увагу на те, що згідно встановлених у вироку фактичних обставин, обвинувачений був затриманий працівниками поліції і при ньому було виявлено 29 зіп-пакетів з розфасованою психотропною речовиною. На думку прокурора, необхідно зробити висновок, що ці 29 пакетів із психотропною речовиною, загальною масою 9,86 г ОСОБА_7 зберігав при собі з метою збуту, адже такий розмір психотропної речовини об`єктивно перевищує потреби особи у разовому вживанні і необхідності зберігати при собі таку кількість забороненої, особливо небезпечної речовини для особистого вживання у нього не було. Спосіб пакування також не вказує на мету особистого вживання психоактивних речовин.

Таким чином, при виключенні з пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 307 КК України, судом першої інстанції не надано необхідної оцінки конкретним обставинам кримінального провадження, та помилково вказано, що лише факт виявлення особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, у обвинуваченого не може вважатися доказом умислу обвинуваченого саме на її збут. Отже, судом необґрунтовано виключено з обвинувачення правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України, тобто неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор подав клопотання про повторне дослідження доказів під час апеляційного провадження. Разом з тим, з урахуванням положень ч.3 ст.404 КПК України, прокурором не наведено мотивів, у зв`язку із чим апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити ті обставини та докази, які вже були досліджені судом першої інстанції.

Враховуючи, що прокурором не наведено обставин, які вказують та те, що докази були досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, в розумінні положень ч.3 ст.404 КПК України, для задоволення клопотання.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні серед інших обставин підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, у великих розмірах та незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, у великих розмірах, вчиненому особою протягом року після засудження за цією статтею. Отже, його дії органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.

Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна відповідати вимогам, передбаченим п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, зокрема, у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, мети, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є найважливішими елементами кримінального переслідування, оскільки не тільки впливають на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази та даючи їм юридичну оцінку, дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого органом досудового розслідування за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, у великих розмірах, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, на думку місцевого суду, лише вилучення великої кількості психотропної речовини у ОСОБА_7 за відсутності інших доказів, не можуть бути визначальними доказами скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Судом встановлено, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України не містить інформації щодо факту збуту психотропних речовин обвинуваченим жодній особі у будь-який спосіб, у тому числі шляхом розкладання «закладок», тобто, на переконання суду, таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу та психотропних речовин не проводилися.

Натомість, як обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі прокурор, при виключенні з пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, судом першої інстанції не надано необхідної оцінки конкретним обставинам кримінального провадження, та помилково вказано, що лише факт виявлення особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах, у обвинуваченого не може вважатися доказом умислу обвинуваченого саме на її збут.

Згідно з усталеною практикою Верховного суду, відповідальність за збут наркотичних засобів настає незалежно від їх розміру. Про те, що злочин, передбачений ст.307 КК України, було вчинено з метою збуту наркотичних засобів може вказувати сукупність таких обставин, як посада, яку обіймав обвинувачений на момент вчинення злочину, та його функціональні обов`язки, його поведінка під час вчинення злочину, сукупність наркотичних засобів різних видів, їх кількість, спосіб упакування та розфасування, а також методи приховування.

Великий або особливо великий розмір наркотичного засобу, психотропної речовини їх аналогу або прекурсору, спосіб упакування та розфасування відповідної речовини може свідчити про наявність в особи умислу на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за наявності й інших достатніх, взаємопов`язаних між собою доказів, які в сукупності вказують на те, що особа мала умисел на збут цих речовин (зокрема, поведінка суб`єкта злочину, дані про те, що особа сама не вживає наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а виготовляє та зберігає їх).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України, перекваліфікував дії обвинуваченого на ч.2 ст.309 КК України, однак при цьому не встановив обов`язкову ознаку складу кримінального правопорушення, а саме - мету придбання та зберігання наркотичних засобів, що є визначальною для розмежування кримінальної відповідальності за ст.307 та ст.309 КК України.

Так, у вироку відсутні мотивовані висновки суду щодо того, з якою саме метою обвинувачений придбав та зберігав наркотичний засіб - для особистого вживання чи з іншою метою, але без мети збуту. Також, не встановлено, чи мав обвинувачений реальну можливість та намір спожити таку кількість речовини, а також обставини, які підтверджують придбання та зберігання цієї кількості психотропної речовини саме для особистого вживання та за відсутності мети збуту.

Перекваліфікація дій ОСОБА_7 з ч.2 ст.307 на ч.2 ст.309 КК України створює невизначеність щодо суб`єктивної сторони інкримінованого діяння, оскільки обвинувальний акт передбачав умисел на збут, тоді як ст.309 КК України передбачає умисел на зберігання без мети збуту.

Таким чином, суд першої інстанції не усунув невизначеність суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а допущене порушення є істотним та таким, що перешкоджає ухваленню законного й обґрунтованого судового рішення, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

Разом з тим, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 було залишено без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

У зв`язку з тим, що апеляційним судом вирок скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, а ризики, які були підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 зокрема ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, який рахувати з 11 грудня 2025 року, до 09 лютого 2026 року включно.

Згідно вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому колегія суддів не дає оцінки доводам апеляційної скарги прокурора щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого у інкримінованому кримінальному правопорушенні та, відповідно, правильності чи неправильності призначеного покарання.

А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, у тому числі перевірити доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16.07.2025 щодо ОСОБА_7 - скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 09 лютого 2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4