Справа № 180/996/22
Провадження № 1-кп/204/220/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про виключення із матеріалів судового провадження аудіо- та відеозаписів НСРД у кримінальному провадженні № 0000001 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про виключення з матеріалів судового розгляду всіх аудіо- та відеозаписів НСРД. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що на стадії дослідження матеріалів, які надійшли від прокурора, фоноскопічна чи технічна експертиза не здійснена, що створює реальний ризик використання сфальсифікованого або синтетичного аудіо. Наявність обґрунтованого сумніву в автентичності аудіо записів сама по собі є підставою для їх виключення. У зв`язку із чим, за вказаних умов вважає за необхідним виключення вказаних доказів негайно, оскільки подальше їх дослідження буде прямим порушенням його прав.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 . Вважав, що вказане клопотання обвинуваченого направлено виключно на затягування судового розгляду по справі.

Інші учасники процесу підтримали клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та просили його задовольнити.

Суд, вислухавши клопотання обвинуваченого, думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одними з основних засад кримінального судочинства є верховенство права, законність, рівність перед законом і судом (ст. 7 КПК України).

Відповідно до статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно із статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З огляду на викладене, суд зобов`язаний оцінити всі фактичні дані, надані сторонами, проте визнання недостовірним якихось із таких, не тягне автоматичну недостовірність інших, якщо така недостовірність не породжує обґрунтованих сумнівів щодо інших даних.

Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

У відповідності до ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

КПК не визначає критеріїв допустимості доказів у контексті реалізації приписів статті 86 КПК України, проте вони визначені в доктрині кримінального процесуального права: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду (ВП ВС), яка міститься у постанові від 31 серпня 2022 року в справі № 756/10060/17, «відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Таким чином, очевидно недопустимими можуть бути лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України).

Як вбачається із клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , підставою для виключення із матеріалів кримінального провадження, як доказів, усіх аудіо- та відеозаписів НСРД, є непроведення на стадії досудового розслідування експертиз вказаних аудіо- та відеозаписів на їх автентичність.

Однак, слід зазначити, що не проведення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні будь-яких експертиз не може свідчити про очевидну недопустимість зібраних на стадії досудового розслідування доказів.

Самі пособі аудіо- та відеозаписи негласних слідчих (розшукових) дій є доказами у кримінальному провадженні у розумінні ст. 84 КПК України, а тому можуть бути оцінені на предмет їх допустимості під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження, то у суду відсутні підстави визнати недопустимим вищевказані докази, на які вказує обвинувачений у своєму клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 86, 89, 350, 371,372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про виключення із матеріалів судового розгляду усіх аудіо- та відеозаписів НСРД, у кримінальному провадженні № 0000001 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2021 року, - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1