Справа № 991/415/26
Провадження 1-кс/991/417/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі-слідчий суддя чи суд),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

детектива ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 і захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) ОСОБА_7

про арешт майна

у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

15.01.2026 до ВАКС надійшло клопотання прокурора САП ОСОБА_7 (далі-прокурор), погоджене Генеральним прокурором ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025, для розгляду якого відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено слідчого суддю ОСОБА_1 в судовій справі №991/415/26 (провадження 1-кс/991/417/26).

19.01.2026 до ВАКС надійшло клопотання детектива НАБУ ОСОБА_3 , погоджене Генеральним прокурором ОСОБА_8 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025, для розгляду якого відповідно до статті 35 КПК і протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду визначено слідчого суддю ОСОБА_1 в судовій справі №991/470/26 (провадження 1-кс/991/474/26).

19.01.2026 ухвалою суду об`єднано в одне судове провадження із присвоєнням єдиного унікального номера судової справи №991/468/26 (провадження 1-кс/991/472/26) матеріали судових справ №991/415/26 (провадження 1-кс/991/417/26), №991/470/26 (провадження 1-кс/991/474/26).

19-21.01.2026 здійснено судовий розгляд з постановленням ухвали за кожним клопотанням.

2. Короткий виклад клопотання і позицій учасників судового провадження.

2.1. Прокурор в клопотанні просив: «1. Задовольнити клопотання та накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, а саме: І. Грошові кошти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , які станом на 00:01 годину 14.01.2026 розміщені на банківських рахунках, відкритих (зареєстрованих) на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України». ІІ. Зареєстроване на праві власності за чоловіком підозрюваної ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період перебування вказаних осіб у шлюбі (з 1979 року по даний час), майно: 1) Автомобіль легковий Toyota LC 200, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , 2) Автомобіль легковий ГАЗ-14, 1983 року випуску, VIN-код: НОМЕР_3 , номер шасі: 000394, 3) Автомобіль легковий Audi A8, 2016 року випуску, VIN-код: НОМЕР_4 . 4) Гараж, загальна площа 44,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1, р/н об`єкта нерухомого майна: 020. 5) Гараж, загальна площа 18,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_2, гараж № НОМЕР_11, р/н об`єкта нерухомого майна: 101. 2. Розглянути це клопотання у закритому судовому засіданні. 3. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень» прийняти рішення про захист від розголошення інформації про зміст клопотання, у тому числі нерозголошення під час оприлюднення в електронній формі рішення за результатами розгляду даного клопотання відомостей про фабули вчинення кримінальних правопорушень; персональних даних та займаних посад фізичних осіб, причетність яких до вчинення кримінальних правопорушень перевіряється під час здійснення досудового розслідування»,

що обґрунтовувалось зокрема таким: «Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України.

Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.4 ст.369, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України.

1. Короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання.

У не встановлений слідством час, але не пізніше кінця грудня 2025 року у народного депутата України ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на надання народному депутату України ОСОБА_10 та іншим народним депутатам України неправомірної вигоди за голосування «за» або «проти» конкретних законопроектів останніми під час пленарних засідань Верховної Ради України.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 під час зустрічі з ОСОБА_10 , яка відбулась 12 січня 2026 року, о 14 год 01 хв, за адресою: м. Київ, вул. Турівська, буд. 13, де розташований офіс політичної партії Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», достовірно знаючи, що останній є представником влади, діючим народним депутатом України IX скликання, діючи умисно висловила пропозицію надати ОСОБА_10 для нього та двох інших народних депутатів України неправомірну вигоду в розмірі 10 000 доларів США кожному, тобто в загальній в сумі 30 000 доларів США (згідно курсу НБУ становило 1 292 271 грн), за вчинення ним та іншими народними депутатами України дій в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їм влади чи службового становища, а саме голосування «за» або «проти» конкретних законопроектів останніми під час пленарних засідань Верховної Ради України.

У подальшому, в межах здійснення своєї злочинної діяльності, ОСОБА_4 , шляхом надсилання 12.01.2026, о 23 год 08 хв, повідомлення в месенджері «Signal», довела до відома народного депутата України ОСОБА_10 перелік тих законопроектів та постанов, за які йому та іншим народним депутатам України необхідно голосувати «за» шляхом особистого відкритого голосування або утриматися від голосування під час пленарного засідання Верховної Ради України 13.01.2026.

Так, відповідно до наданих ОСОБА_4 вказівок ОСОБА_10 та інші народні депутати України під час засідання Верховної Ради України 13.01.2026 мали вчинити по відношенню до певних законодавчих актів наступні дії, зокрема: 1. Проект Закону «Про основні засади житлової політики»№ 12377 - «за». 2. Розгляд заяви про відставку ОСОБА_11 з посади Міністра оборони України - «за». 3. Проект постанови «Про відставку Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра цифрової трансформації України ОСОБА_12 » № 14371 - «за». 4. Проект постанови «Про звільнення ОСОБА_13 з посади Голови Служби безпеки України» № 14368 - «за». 5. Проект постанови «Про призначення ОСОБА_11 на посаду Першого віце-прем'єр-міністра - Міністра енергетики України» - не голосувати. 6. Проект постанови про призначення на посаду Голови Фонду державного майна України - не голосувати. 7. Проект постанови «Про призначення ОСОБА_12 на посаду Міністра оборони України» - не голосувати.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 12.01.2026 року висловила пропозицію надати народному депутату України ОСОБА_10 для нього та для інших двох народних депутатів України неправомірну вигоду в сумі 30000 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ, складало 1 292 271 грн, за вчинення ним та іншими народними депутатами України дій з використанням наданої їм влади та службового становища, а саме голосування під час пленарного засідання Верховної Ради України 13.01.2026 за законопроекти таким чином, як було визначено ОСОБА_4 .

2. Правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в пропозиції службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, надати їй та третім особам неправомірну вигоду, за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.369 КК України (письмове повідомлення про підозру вручене 14.01.2026).

3. Підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Санкцією ч. 4 ст. 369 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої…

Відповідно до відомостей, отриманих в ході проведення досудового розслідування та підтверджених доказами у встановленому кримінальним процесуальним законодавством України порядку, підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності:

1) кошти, розміщені на банківських рахунках АТ «Державний ощадний банк України».

Крім того, підозрювана ОСОБА_4 з 1979 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (актовий запис про шлюб № 1829 від 15.09.1979).

Відповідно до відомостей, отриманих в ході проведення досудового розслідування та підтверджених доказами у встановленому кримінальним процесуальним законодавством України порядку, на чоловіка підозрюваної ОСОБА_9 у період перебування вказаних осіб у шлюбі зареєстроване наступне майно: 1) Автомобіль легковий Toyota LC 200, 2018 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , дата набуття права власності: 26.01.2019, 2) Автомобіль легковий ГАЗ-14, 1983 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-код,): НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_6 , дата набуття права власності: 21.10.2014, 3) Автомобіль легковий Audi A8, 2016 року випуску, VIN-код: НОМЕР_4 , дата набуття права власності: 22.02.2019. 4) Гараж, загальна площа 44,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1, р/н об`єкта нерухомого майна: 020, дата набуття права власності: 30.11.2022. 5) Гараж, загальна площа 18,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_2, гараж № НОМЕР_11, р/н об`єкта нерухомого майна: 101, дата набуття права власності: 08.02.2021…

Таким чином, підозрювана ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності є власником вказаних транспортних засобів, право власності на які зареєстровано за її чоловіком - ОСОБА_9 у період їх перебування у зареєстрованому шлюбі.

При цьому в органу досудового розслідування відсутні відомості про виділ частки чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_9 щодо майна належного їм на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові № 752/7440/18 від 04 жовтня 2022 року, спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток.

Отже, накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, адже у межах кримінального провадження відсутні законодавчі можливості виокремлення частки, яка належить чоловіку чи дружині.

Враховуючи викладене, вказані транспортні засоби, зареєстровані на підозрювану ОСОБА_4 та її чоловіка - ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, підлягають арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з тимчасовим позбавленням власника права на відчуження і розпоряджання цим майном.

Незастосування арешту із встановленням заборони щодо відчуження і розпорядження вказаним майном може призвести до його відчуження підозрюваною ОСОБА_4 та її чоловіком - ОСОБА_9 та унеможливить подальшу конфіскацію такого майна за вироком суду в разі визнання ОСОБА_4 винною в інкримінованому їй злочині..

Відповідно до ч. 9 ст. 170 КПК України на грошові кошти ОСОБА_4 , розміщені на банківських рахунках, в AT «Державний ощадний банк України» рішенням Директора Національного антикорупційного бюро України, погодженим прокурором, 14.01.2026 накладено попередній арешт».

2.2. В судовому засіданні детектив ОСОБА_3 , який діяв на підставі доручення прокурора, підтримав клопотання та просив таке задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_4 і захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, подавши письмове заперечення, що обґрунтовувалось необґрунтованістю підозри, тим, що рахунок в банку ОСОБА_4 є єдиним її рахунком та зазначені кошти є заробітною платою підозрюваної, з якої нею здійснюються оплати своїх потреб, що автомобілі та гаражі, які належать ОСОБА_9 , не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки у своїх деклараціях за 2015-2024 роки ОСОБА_4 зазначає 100% власність на це за ОСОБА_9 , додавши копії таких декларацій.

Власник майна ОСОБА_9 не брав участі в судовому розгляді клопотань.

Слідчий суддя на початку судового розгляду на підставі частини 2 статті 27, частини 1 статті 222 КПК, ухвалив розглядати клопотання про арешт майна в закритому судовому засіданні. Згодом за згодою учасників судового провадження з огляду на суспільний інтерес слідчий суддя ухвалив розглядати клопотання про арешт майна у відкритому судовому засіданні.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Згідно із частиною 1 статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК передбачений арешт майна як один із заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 3 статті 132 КПК визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням

3.2. Відповідно до частини 1 статті 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 зокрема передбачено, що арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього кодексу.

Частиною 5 статті 170 КПК визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 2 цієї статті (тобто арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з частиною 10 статті 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна., заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до частини 1 статті 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 4 статті 173 КПК у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

3.3. Згідно із статтею 59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Статтею 49 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.

3.4. Із клопотання та додатків до нього вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001123 від 27.11.2025 здійснюється за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК (а саме пропозиції службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, надати їй та третім особам неправомірну вигоду за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища). тобто у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

Описані в клопотанні обставини вчинення ОСОБА_4 такого кримінального правопорушення в сукупності з доданими матеріалами кримінального провадження та факт вручення 14.01.2026 повідомлення про підозру (яке відповідає формальним вимогам статей 277, 480, 481, 482-2 КПК та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278 КПК) дають підстави визнати факт набуття нею статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і вважати обґрунтованою підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 369 КК.

Разом із цим слідчий суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка доказів, наданих слідчому судді, здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для доведення чи недоведення винуватості особи, що здійснюється судом під час судового розгляду у кримінальному провадженні і закінчується ухваленням вироку, а лише для визначення вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, щоб виправдати застосування такого заходу забезпечення і подальше розслідування або висунення обвинувачення.

3.5. З матеріалів клопотання вбачається таке:

3.5.1. Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_4 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) є власницею грошових кошти, розміщених на банківських рахунках, відкритих на її ім`я в АТ «Державний ощадний банк України» (код 00032129).

3.5.2 Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційних карток транспортних засобів, отриманих з Національної автоматизованої інформаційної системи МВ, ОСОБА_9 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ), є власником такого майна:

- автомобіль легковий Toyota Land Cruiser 200, 2018 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_8 .

- автомобіль легковий ГАЗ 14, 1983 року випуску, VIN НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_9 ,

- автомобіль легковий Audi A8, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_10 .

- гараж, загальна площа 44,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

- гараж, загальна площа 18,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_2, гараж № НОМЕР_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_9 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з 15.09.1979. перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із статтею 358 ЦКУ спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 371 ЦКУ кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Стаття 60 Сімейного кодексу України (далі-СКУ) визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СКУ передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 67 СКУ визначено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Частиною 1 статті 70 СКУ встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до статті 114 СКУ у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, майно, набуте ОСОБА_9 і ОСОБА_4 у період їх перебування у шлюбі з 15.09.1979 і дотепер є їх спільною сумісною власністю, щодо якої відсутні відомості щодо поділу на частки, а тому належить накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , як на об`єкти спільної сумісної власності подружжя, оскільки слідчий суддя не наділений правом визначати конкретну частку власності кожного із подружжя, враховуючи також правову позицію, наведену в постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного суду від 21.11.2018 в справі №372/504/17, від 29.06.2021 в справі №916/2813/18, від 22.09.2020 в справі №214/6174/15-ц, за якої наведені вище норми СКУ свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із членів колишнього подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

3.7. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява № 8793/79).

Слідчий суддя зазначає, що втручання у право власності ОСОБА_4 і ОСОБА_9 пов`язано із здійсненням кримінального провадження щодо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, тому таке обмеження права власності не є свавільним та відповідає вимогам законності із дотриманням справедливого балансу між суспільним інтересом та захистом права власності особи, й водночас застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна необхідне для досягнення мети цього кримінального провадження.

Щодо питання доцільності, розумності та пропорційності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідків арешту майна для його власника та володільця, належить зазначити, що такі критерії є суб`єктивними оціночними поняттями.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про статус народного депутата» від 17.11.1992 № 2790-XII, народному депутату встановлюється Верховною Радою України щомісячний посадовий оклад. Надбавки до встановленого Верховною Радою України посадового окладу народному депутату здійснюються у розмірі, встановленому для членів Кабінету Міністрів України.

Як встановлено судом, заробітна плата народного депутата України ОСОБА_4 , яка зараховується на її банківській рахунок в АТ «Державний ощадний банк України» (код 00032129), є єдиним офіційним джерелом її доходів, які витрачаються для забезпечення депутатської діяльності, відрядження та роботу з виборцями.

З огляду на таке, суд висновує, що арешт коштів на банківських рахунках ОСОБА_4 порушуватиме справедливий баланс між її законними інтересами як власника майна і публічного діяча та інтересами досудового розслідування й застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не відповідає принципу пропорційності, оскільки може призвести до зубожіння. Окрім того, цілком вірогідно, що підозрювану очікує судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні, тривалість та результат якого заздалегідь передбачити неможливо, під час якого вочевидь вона нестиме чималі витрати на правову допомогу і інші необхідні видатки, тоді як конфіскації підлягатимуть кошти аж на момент виконання можливого обвинувального вироку. Разом з тим, залишок коштів на такому рахунку вочевидь є незначним для цілей конфіскації.

Відтак в цьому випадку належить відмовити у обмеженні прав власності ОСОБА_4 та обмежити права власності ОСОБА_9 щодо належних такому об`єктів спільної сумісної власності подружжя, в частині розпорядження майном та його відчуження з метою запобігання його зміни чи знищенню, оскільки розпорядження майном - це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити частково клопотання та з метою забезпечення можливої конфіскації майна накласти арешт на майно, зазначене у резолютивній частині ухвали.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково клопотання.

2. Відмовити у накладенні арешту на кошти, розміщені на банківських рахунках ОСОБА_4 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в АТ «Державний ощадний банк України» (код 00032129).

3. Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) як об`єкти спільної сумісної власності подружжя, шляхом заборони відчужувати і розпоряджатися таким:

- автомобіль легковий Toyota Land Cruiser 200, 2018 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_8 .

- автомобіль легковий ГАЗ 14, 1983 року випуску, VIN НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_9 ,

- автомобіль легковий Audi A8, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_10 .

- гараж, загальна площа 44,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

- гараж, загальна площа 18,2 (кв.м.), розташований за адресою: АДРЕСА_2, гараж НОМЕР_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку впродовж п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 26.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ___________