Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/1815/25
номер провадження 1-кп/368/203/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2025 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0001656 від 04.09.2025 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця село Понінка Полонського району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.. 345 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

- сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про національну поліцію» за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів ІНФОРМАЦІЯ_2 або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Згідно розрахунку сил та засобів на оперативно-профілактичне відпрацювання на території Обухівського району, 04.09.2025 о 04 год. 30 хв. інспектор сектору контролю за обігом зброї Обухівського РУП ГУНП в Київській області майор поліції ОСОБА_5 заступив на відпрацювання спільно з представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, 04.09.2025, близько 12 год., ОСОБА_5 разом із представником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , на службовому автомобілі ДВ ІНФОРМАЦІЯ_3 рухалися по АДРЕСА_3 , зазначеної вулиці, ними був виявлений громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При перевірці останнього було встановлено, що згідно бази «Оберіг» останній являвся порушником військового обліку, а згідно бази ІТС ІПНП перебуває в активному розшуку як особа яка ухиляється, від призову на військову службу. У зв`язку з чим останньому було запропоновано проїхати до ДВ ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою перевірки даної інформації, на що ОСОБА_3 почав поводити себе агресивно та намагався залишити місце події. З метою перешкоджанню зазначеним діям ОСОБА_3 працівник поліції ОСОБА_5 , який виконуючи свої службові повноваження, перебував в поліцейському однострої з видимими знаками розпізнання (нагрудний жетон, шеврони, погони, тощо) перегородив дорогу останньому, на що ОСОБА_3 , з метою перешкоджанню діям працівника поліції, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, схватив палицю, яка знаходилась під парканом зазначеного домогосподарства, якою почав наносити хаотичні неодноразові удари по голові, тулубу та руках ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому горбика дистальної фаланги четвертого пальця лівої кисті; перелому основи середньої фаланги четвертого пальця лівої кисті та забою головного мозку. Наявні у ОСОБА_5 перелом горбика дистальної фаланги четвертого пальця лівої кисті та перелом основи середньої фаланги четвертого пальця лівої кисті відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав повністю та відповідаючи на питання пояснив, що він допомагає по господарству Жені, яка дала його безкоштовно проживати. Коли до нього підішли працівник поліції разом із працівником ТЦК і попросили надати документи на перевірку, то він злякався та став агресивно реагувати. Він повернувся і хотів піти до будинку за документами. За ним рушив працівник поліції. Він взяв палицю, обернувшись до працівника поліції, почав хаотично махати палицею. Жалкує про вчинене. Він зауважує, що він один раз лікувався у психіатричній лікарні, тому в нього була така реакція. Просить пробачення у потерпілого, оскільки спричинив йому тілесні ушкодження. Більше робити такого не буде.

Потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що не пам`ятає день коли це було, він перебував на добовому чергуванні із працівниками ТЦК в с. Стави Обухівського району Київської області. На одній із вулиць в с. Стави Обухівського району вони побачили обвинуваченого та підійшли до нього. Вони представились і запропонували надати документи для перевірки. Проте обвинувачений обернувся до них спиною і намагався побігти, але він йому перегородив дорогу ногою. Обвинувачений взяв палицю і обернувши до нього став хаотично нею махати і в цей час він отримав тілесні ушкодження. Вони викликали оперативну групу та швидку допомогу. Претензій до обвинуваченого не має, але хоче щоб він поніс покарання. Не має бажання, щоб обвинувачений відбував саме реальне покарання, а буде достатньо і умовне покарання. Для нього головне, щоб обвинувачений зробив висновок у своїй поведінці.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

?витягом з Єдиного реєстру досудового розслідування № 0001656 від 04.09.2025 р. (а.с. 49), згідно якого до відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що 04.09.2025 по лінії 102 надійшло повідомлення від працівника поліції Обухівського РУП ОСОБА_5 про те, що під час перевірки як ухилянта гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_2 , останній під час розмови наніс поліцейському два удари палицею в області голови;

?карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону (а.с. 53), згідно якої працівник поліції повідомив, що під час перевірки документів у громадянина ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження по голові, тулубу, руках та є підозра на перелом пальця, нанесенні останнім;

?довідкою виданої КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 04.09.2025 р. (а.с. 57), згідно якої ОСОБА_5 звернувся за медичною допомогою до невідкладної медичної допомоги КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де було встановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку з помірним переліченим синдромом;

?довідкою виданої КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 04.09.2025 р. (а.с. 58), згідно якої ОСОБА_5 звернувся за медичною допомогою до невідкладної медичної допомоги КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де було встановлено діагноз: закритий перелом фаланги четвертого пальця лівої кистів з пошкодженням нігтьової пластини;

?випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3667 (а.с. 59), згідно якої вбачається, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Кагарлицької міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_6 » з 05.09.2025 р. по 28.09.2025 р. з об`єктивним статусом: ЧМН-установчий горизонтальний ністагм, легка асиметрія н/губних складок, м`язевий тонус збережений. В позі Ромберга хиткий, тремор рук. Дистальний гіпергідроз. Дермографізм червоний, стійкий, широкий. Хода порушена. Попередній діагноз: закрита черепно-мозкова травма,струс г/мозку (04.09.25р.),забій г/мозку із вираженою вестибулярною та вегетативною дисфункцією, стійкими цефалгіями;

?запит слідчого СВ Обухівського РУП ГУ НП в Київській області від 10.09.2025 р. (а.с. 60), згідно якого 04.09.2025 о 12:48 до ВП № 1 (Кагарлик) Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_5 про те, що в АДРЕСА_3 , ухилянт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наніс палицею удари по голові, тулубу та руках. Даний факт внесено до ЄРДР 04.09.2025 під № 0001656 за ч. 2 ст. 345 КК України, тому виникла необхідність витребування перелік інформації та документів;

?відповіддю запит ІНФОРМАЦІЯ_7 запит від 10.09.2025 р. (а.с. 61) направило копію розстановки сил та засобів 04.09.2025 працівників ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_7 , задіяних на оперативно-профілактичне відпрацювання на території ІНФОРМАЦІЯ_8 та Ржищівської ТГ за участю РТЦК та копію сторінки з книги інструктажів та книги реєстрації виїзду-заїзду службового автотранспорту за 04.09.2025. Копію сторінки із журналу отримання портативних відео реєстраторів (нагрудної відеокамери) інспектором СК за обігом зброї ІНФОРМАЦІЯ_7 за 04.09.2025, а саме майором поліції ОСОБА_5 . Надати відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського ОСОБА_5 , які здійснювались останнім під час зупинення та перевірки ОСОБА_3 04.09.2025 близько 12 год. в АДРЕСА_3 , не представилось можливим, оскільки через заповнення карти пам`яті відеозапис на портативному відеореєстраторі не здійснювався та не зберігся;

?копією розстановки сил та засобів до оперативно-профілактичного відпрацювання на території Обухівського району 04.09.2025 р. (а.с. 62-64), згідно якого для належного забезпечення охорони безпеки та порядку, під час відпрацювання, наряди розташування, згідно якого екіпаж під № 2 у складі СД майора поліції ОСОБА_5 , ВКП капітан поліції ОСОБА_8 та два чоловіка РТЦК був напрямок Кагарлицьке ТГ, автодорога з м. Кагарлик на м. Київ (с. Слобода);

?копією розстановки нарядів від 04.09.2025 р. (а.с. 65-67), згідно якого вид наряду, де приймав участь ОСОБА_5 було ТЦК;

?копією журналу обліку видачі, повернення портативного відео реєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (а.с. 68-70), згідно якого 04.09.2025 р. ОСОБА_5 отримав бодікамеру;

?копією журналу реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 71-72), згідно якого 04.09.2025 р. ОСОБА_5 було проінструктовано ОСОБА_9 про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю;

?копією книги реєстрації виїзду-заїзду службового автотранспорту ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 73-74), згідно якого ОСОБА_5 04.09.2025 р. о 08 год. 00 хв. виїхав із ІНФОРМАЦІЯ_7 на автомобілі марки «Чері»;

?листом слідчого Обухівського РУП ГУ НП в Київській області від 11.09.2025 р. (а.с. 75), яка просила начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 надати інформацію про те, що 04.09.2025 р. о 12:48 до ВП № 1 (Кагарлик) Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_5 про те, що в АДРЕСА_3 , ухилянт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наніс палицею удари по голові, тулубу та руках. Даний факт внесено до ЄРДР 04.09.2025 під № 0001656 за ч. 2 ст. 345 КК України. Під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 був присутній штаб-сержант 3 категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , який мав в при собі нагрудну бодікамеру, яка з його слів знаходилась в режимі очікування та не здійснювала відеофіксацію. Враховуючи вищевикладене, на виконання вказівок прокуратури, керуючись ст.ст. 40, 93 КПК України, просила надати обгрунтовану відповідь щодо того, чому ОСОБА_7 , не здійснювалась відеофіксація на нагрудні бодікамеру під час перевірки гр-на ОСОБА_3 . Окрім цього, повідомити на підставі якого нормативного документу представники ДВ ІНФОРМАЦІЯ_3 залучаються до відпрацювання ІНФОРМАЦІЯ_11 разом із працівниками ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області щодо виявлення осіб, які ухиляються від проходження військової служби. Також надати розстановку сил та засобів ДВ ІНФОРМАЦІЯ_3 на 04.09.2025 щодо зазначеного відпрацювання;

?листом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 29.09.2025 р. (а.с. 76-77) повідомив, що штаб - сержантом ОСОБА_7 не здійснювалася відеофіксація в зв`язку з відсутністю вільного місця на флеш носії боді камери. Військовослужбовцем здійснювалися заходи з оповіщення у складі мобільної групи разом з поліцією після здійснення заходів з оповіщення на блок - пості на якому здійснювалася багаторазова відеофіксація. Представники ІНФОРМАЦІЯ_10 залучаються на відпрацювання на території Кагарлицької міської територіальної громади та Ржищівської міської територіальної громади разом із працівниками Відділення поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області щодо виявлення осіб, які порушують правила військового обліку / законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 11.07.2025 №534 «Про організацію спільного з Національною поліцією цілодобового патрулювання групами оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_10 та підпорядкованих відділів ІНФОРМАЦІЯ_10 » та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від №579 Розстановка сил та засобів ІНФОРМАЦІЯ_10 на щодо відпрацювання у складі мобільної групи відсутня;

?протоколом огляду місця події від 04.09.2025 р. (а.с. 84-85), який проведено в присутності двох понятих та з використанням відеокамери «Soni», проведеним оглядом встановлено, що на території поблизу паркану з шиферу домогосподарства АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , зі сторони дороги ворота чи хвіртка відсутні, мається вільний прохід. Територія частково покрита асфальтним, а частково земляно-трав`яним настилом. На початку паркану з шиферу, розташованого з правого боку від проходу виявлено стілець , на якому мається палиця з металевим налічніком та сіткою для зривання фруктів. Палиця має пошкодження у вигляді відсутності частини деревини. ОСОБА_11 розповів, що він разом із представником ІНФОРМАЦІЯ_3 під`їхали до зазначеного домогосподарства, де зовні паркану знаходився громадянин, який назвався ОСОБА_3 , 1992 року народження. При перевірці останнього було виявлено, що він перебуває в активному розшуку ІНФОРМАЦІЯ_12 , а тому йому було запропоновано проїхати до м. Кагарлик РТЦК для перевірки інформації, на що останній зреагував неадекватно та взявши палицю, яка знаходилась на стільці, який стояв під парканом почав наносити нею удари по голові, тулубу та лівій кисті. Зазначені фрагменти палиці поміщено до спец пакету WAR1720896 та вилучено до ВП № 1 в якості речового доказу;

?протоколом огляду речей (диска) від 04.09.2025 р. (а.с. 86) та додаток до протоколу огляду диска (а.с. 87), згідно якого у службовому кабінеті № 9 адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_13 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , було проведено огляд диску. За допомогою HDMI роз`йому та шнура підключили відеокамеру до робочого комп`ютера слідчого, марки Frisby-H9R6X-VYFH3-F3KXR-3QG3W-HT3VF, Modem Е1942СА, діагональ дисплею 18,5 2012 року випуску та перемістили на робочий стіл на вищевказаний комп`ютер відеозапис огляду місця події в АДРЕСА_3 в кримінальному провадженні № 0001656 від 04.09.2025. Вищевказана фіксація ОМП перенеслась з робочого комп`ютера, марки Frisby-H9R6X-VYFH3-F3KXR-3QG3W-HT3VF на оптичний носій інформації, типу диск DVD-R -4,7 ГВ120 мін., зробивши резервну копію, яку долучили до матеріалів справи;

?постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 04.09.2025 року (а.с. 88-89) згідно якої в якості речового доказу є диск DVD-R - 4,7 ГВ 120 хв. із записом ОМП в АДРЕСА_3 . Диск приєднано до матеріалів даного кримінального провадження;

?постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів від 04.09.2025 року (а.с. 90-91) згідно якої в якості речових доказів два фрагменти палиці, поміщені до спецпакету WAR1720896, вилучені в ході ОМП 04.09.2025 в АДРЕСА_3 , які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

?квитанцією від 04.09.2025 р. (а.с. 92), згідно якої слідчою ІНФОРМАЦІЯ_7 передано на зберігання до кімнати речових доказів, а інспектором ІНФОРМАЦІЯ_14 отримано два фрагменти палиці, які поміщено до спец пакету WAR1720896;

?ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 р. (а.с. 93-94), згідно якої накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події 04.09.2025, поблизу домогосподарства по АДРЕСА_3 , а саме два фрагменти палиці, які поміщено до спецпакету WAR1720896, та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

?ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 30.09.2025 р. (а.с. 95-96), згідно якої надано слідчому Обухівського РУП ГУ НП в Київській області майору поліції ОСОБА_12 тимчасовий доступ до речей і документів, а саме: доступу до оригіналу медичної картки стаціонарного хворого № 3667 (історії хвороби) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , та рентгензнімків останнього, які на даний час перебувають у КНП КМР « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , з можливістю їх подальшого вилучення у рамках даного кримінального провадження;

?протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.10.2025 р. (а.с. 97-98), згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Кагарлицького районного суду Київської області у приміщенні КНП КМР « ІНФОРМАЦІЯ_6 » було ознайомлено з історією хвороби ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , № 3667 на 19 арк., яку в подальшому було вилучено;

?заявою ОСОБА_5 від 23.10.2025 р. (а.с. 100), згідно якої він надав один ренген знімок від 04.09.2025 р.;

?висновком експерта № 124, експертиза розпочата 21.10.2025 р., експертиза закінчена 22.10.2025 р. (а.с. 101-102), згідно якого за даними наданої медичної документації та рентгенограми, висновків консультантів-спеціалістів ДСУ « ІНФОРМАЦІЯ_17 » у ОСОБА_5 , 1982 р.н., були виявлені: уламковий перелом горбика дистальної фаланги четвертого пальця лівої кисті; перелом основи середньої фаланги четвертого пальця лівої кисті; забій головного мозку легкого ступеню. В наданих у розпорядження експерта результатах обстеження невропатолога КНП ОМР « ІНФОРМАЦІЯ_5 » також зазначено: «На обличчі садна». Жодних інших даних для об`єктивної оцінки з судово-медичної точки зору вказаного запису надана медична документація не містить, Таким чином, у відповідності до пп. 4.13.14.13.2., 4.13.4. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», цей запис не оцінюється. Наявні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження можуть бути відповідними «даті та часу їх спричинення, зазначеній в постанові, а саме 04.09.2025, близько 12 год.». У ОСОБА_5 , 1982 р.н., були виявлені: уламковий перелом горбика дистальної фаланги четвертого пальця лівої кисті; перелом основи середньої фаланги четвертого пальця лівої кисті; забій головного мозку легкого ступеню. Наявні у ОСОБА_5 переломи середньої і дистальної фаланг четвертого пальця лівої кисті відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і призвели до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Окремо взятий наявний забій головного мозку легкого ступеню відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Ушкодження утворилися в результаті дії тупого предмету (тупих предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею, індивідуальні особливості якої (яких) в ушкодженнях не відобразились. За характером і розташуванням наявних у потерпілого тілесних ушкоджень можна оцінити кількість місць прикладення травмуючої сили тупим предметом (тупими предметами) на тілі потерпілого як не меншу, ніж два. Наявні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися «при обставинах, вказаних потерпілим, а саме в результаті нанесення йому одного удару палицею зверху по голові... та неодноразових ударів по руках, якими він затулявся». Індивідуальні особливості обмеженої травмуючої поверхні тупого предмету (тупих предметів), у результаті дії якого (яких) утворилися виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження, в самих ушкодженнях не відображені;

?заявою ОСОБА_5 від 22.10.2025 р. (а.с. 103), згідно якої він отримав від слідчої ренген знімки від 04.09.2025 р.;

?протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 70 від 04.09.2025 р. (а.с. 116-117), згідно якого було встановлено, що ОСОБА_3 04.09.2025 р. є тверезим;

?листком призовника (а.с. 119), згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_18 виставив вимогу про доставку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.. ст.. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію: неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці (для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду);

?висновком судово-психіатричного експерта № 249 від 25.09.2025 р. (а.с. 120-121), згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період вчинення інкримінованих йому дій страждав на емоційно нестабільний розлад особистості, (F 60.3 за МКХ-10). ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованих йому дій в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. За своїм психічним станом ОСОБА_3 у період вчинення інкримінованих йому дій міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 на даний час страждає на емоційно нестабільний розлад особистості, (F 60.3 за МКХ-10). ОСОБА_3 за своїм психічним станом в даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а відповідно до ч.2 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування вини покладено на прокурора, як сторону обвинувачення.

Всі вище перелічені письмові докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили, що відповідає вимогам ст.94 КПК України.

Отже, оцінюючи досліджені судом докази, які є належними, допустимими, достовірними в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх достатніми для визнання винуватим ОСОБА_3 у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та неспростовних презумпцій факту доведеності вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч. 2 КК України.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ст. 345 ч. 2 КК України, а саме: у вчиненні заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачений винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно інформації із ІНФОРМАЦІЯ_19 ОСОБА_3 народився 19.04.1992 року у с. Понінка Полонського району Хмельницької області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 4462/109/1603/02-25 від 04.09.2025 р. станом на 04.09.2025 року ОСОБА_3 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_6 » обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради « ІНФОРМАЦІЯ_6 » для уточнення психіатричних розладів хворого обвинуваченого ОСОБА_3 направити на обстеження в КНП КОР « ІНФОРМАЦІЯ_20 ».

Згідно характеристики, виданої ІНФОРМАЦІЯ_21 на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Гр. ОСОБА_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 з 19.06.2018 року. Гр. ОСОБА_3 на території с. Стави сім`ї не має та ніде не працює. Компрометуючих матеріалів на гр. ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_22 не надходило. Порушень громадського порядку не спостерігалось.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ст. 345 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є нетяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та раніше зазначених даних про особу обвинуваченого, який вчинив умисний нетяжкий злочин стосовно працівника правоохоронного органу, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

При цьому, враховуючи позицію потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого, не наполягав на суворому покаранні, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та, крім цього, враховуючи дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, зважаючи на те, що ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, суд відповідно до вимог ст.75 КК України приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України, суд не вбачає.

Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Арешт, який накладений на підставі ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 р., слід скасувати.

Як вбачається із ухвали слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 04.09.2025 року, ОСОБА_3 був затриманий 04.09.2025 в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 року було застосувано до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час (з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.).

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_15 від 29.10.2025 р. запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту було продовжено до 27 грудня 2025 року включно.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано у вигляді домашнього арешту, підстав для його скасування чи зміни немає, тому його слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 р. та продовжений ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_15 від 29.10.2025 р. у вигляді домашнього арешту (в нічний час) залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню: (а.с. 87) DVD-R диск із відеозаписом ОМП в АДРЕСА_3 , який долучено до матеріалів кримінального провадження після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження; (а.с. 90-91) два фрагменти палиці, які поміщено до спецпакету WAR1720896, вилучені в ході ОМП 04.09.2025 в АДРЕСА_3 , які передано на зберігання до кімнати речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 , після набрання вироком законної сили, - знищити.

Арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_15 від 05.09.2025 р., на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події 04.09.2025, поблизу домогосподарства по АДРЕСА_3 , а саме два фрагменти палиці, які поміщено до спецпакету WAR1720896, та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_7 , - скасувати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через ІНФОРМАЦІЯ_23 протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1