Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/725/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про застосування запобіжного заходу та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 21.11.2025 включно з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії майстра групи утримання прикордонних знаків ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України, відомості про яке 12.09.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000271.

Цією ж ухвалою, у разі внесення застави на ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду на їх першу вимогу; не відлучатися за межі Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не спілкуватися із свідками, у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну до органів ДМС України в Закарпатській області.

З клопотання вбачається, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у

м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 000271, відомості про яке 12.09.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника НОМЕР_1 прикордонному загону № 731 від 25.09.2025, ОСОБА_7 призначений на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії майстер групи утримання прикордонних знаків ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону.

Відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ОСОБА_7 обіймає посаду в органах охорони державного кордону, у зв`язку з чим є правоохоронцем.

-2-

Відповідно до посадової інструкції, ОСОБА_7 , у коло його службових обов`язків, серед іншого, входить запобігання злочинам та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Держприкордонслужби, а також виявлення і затримання правопорушників.

Таким чином, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», прим. 1 до ст. 364 КК України, ОСОБА_7 є службовою особою, яка за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади.

Однак, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, у порушення вищевказаних вимог законодавства вчинив умисні корисливі злочини за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України, з корисливих мотивів, 09.09.2025 перебуваючи поблизу магазину «Аврора», за адресою: м. Чоп, вул. Квіткова, 25, Ужгородського району Закарпатської області, висловив ОСОБА_8 пропозицію незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України, із використанням отриманої від нього службової інформації, а саме: надання безпечних маршрутів руху до державного кордону України, порядок охорони державного кордону та відомості про реагування чергових сил і засобів на зміни в обстановці на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

19.09.2025 біля 21 год під час розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка відбулася за місцем проживання останнього по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_8 свої наміри щодо сприяння у незаконному переміщенні осіб через державний кордон України.

У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 23.09.2025 близько 22 год, перебуваючи за місцем проживання останнього по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 знову зустрівся із ОСОБА_8 та в ході спілкування повідомив деталі незаконного переправлення осіб через держаний кордон України, а саме: що 23.09.2025 з 6 год ранку, можна буде безперешкодно, в межах 354-355 прикордонних знаків ділянки відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону перетнути державний кордон України, так як в цей час, на цій ділянці кордону не буде прикордонного наряду по охороні державного кордону України; на мобільному телефоні, у застосунку «GoogleMaps», показав ОСОБА_8 маршрут руху, яким необхідно слідувати через державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, з урахуванням розстановки прикордонних нарядів та спеціальних технічних засобів установлених на державному кордоні, з метою виявлення порушень перетину.

За своє сприяння незаконного переправлення особи через державний кордон України, ОСОБА_7 висловив ОСОБА_8 прохання надати йому неправомірну вигоду в сумі 3000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ становило 123405 грн).

В подальшому, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, з використанням свого службового становища, з метою незаконного збагачення за рахунок таких протиправних дій, на виконання раніше обумовлених домовленостей, 24.09.2024 у період часу з 06 год 14 хв по 08 год 11 хв, через повідомлення у месенджері «Вотсап», надав ОСОБА_8

-3-

службову інформацію про сили та засоби охорони державного кордону, зокрема на ділянці 354-355 прикордонних знаків ділянки відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону на ділянці , а також надав ОСОБА_8 інструкції щодо безперешкодного незаконного переправлення особи через держаний кордон України, а саме безпечного маршруту руху до державного кордону України та місцезнаходження прикордонних нарядів на прилеглій території.

Після чого, ОСОБА_7 біля 21 год 45 хв 24.09.2025, перебуваючи поблизу АЗС «ВОГ» при в`їзді в с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення з використанням службового становища, на виконання попередньої домовленості, одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 3000 доларів США, за сприяння ним, з використанням службового становища, у незаконному переправленні особи через державний кордон України, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

25.09.2025 ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 України.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років із конфіскацією майна, у зв`язку з чим наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З урахуванням наведеного слідчий вважав, що більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк 60 днів.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя ухвалу мотивувала тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України, одне з яких відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років із конфіскацією майна, а ризики, на які посилається слідчий у клопотанні, а саме передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є наявними. У зв`язку з чим, слідчий суддя дійшла висновку про те, що слідчим доведено необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначила ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка на переконання слідчого судді є достатньою для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 26.09.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволення клопотання слідчого відмовити й застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, а у разі неможливості зменшити розмір застави. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Органом досудового розслідування не доведено наявності ризиків,

-4-

передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не можливості застосування щодо підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту. Просить врахувати наявність у підозрюваного постійного місця проживання та роботи, відсутність судимості. Крім того, вважає завідомо непомірним визначений підозрюваному розмір застави.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного, захисника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, заяв про відкладення апеляційного розгляду не подавали, відомостей про поважність причин неявки не надали. Також приймаються до уваги заяви прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_5 про можливість розгляду апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів

-5-

зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотрималася вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідила та перевірила наведені у ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 000271, відомості про яке 12.09.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України.

25.09.2025 ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 України.

Ухвалою слідчого судді від 26.09.2025 за клопотанням старшого слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 21.11.2025 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність слідчим обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав уважати, що існує хоча б один із ризиків,

-6-

передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування чи вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно до вимог ст. 177 КПК України правовою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність зазначених в законі ризиків.

Як встановила слідчий суддя, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України, одне з яких відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років із конфіскацією майна, а тому з огляду на тяжкість та характер кримінального правопорушення, це свідчить про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України, доведена органами досудового розслідування та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 368 КК України, на цій стадії досудового розслідування, є підтвердженою.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

-7-

Органом досудового розслідування надано докази, які на даній стадії є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_7 . Зокрема, обґрунтованість підозри підтверджується: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом огляду мобільного телефону, протоколом огляду транспортного засобу, протоколом ідентифікації грошових коштів, протоколом затримання та іншими матеріали в їх сукупності.

Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд зауважує, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом «обґрунтованої підозри») для застосування щодо неї запобіжного заходу

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, врахувала наявність обґрунтованої підозри та доказів, які підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, дані про особу підозрюваного і обґрунтовано прийшла до висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та належним чином мотивувала свої висновки про відсутність обставин до обрання менш суворого запобіжного заходу.

Застосований ОСОБА_7 вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про його особу та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвала слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, апеляційний суд враховує і те, що ОСОБА_7 з метою вчинення кримінального правопорушення використав наи?більш несприятливии? для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищении? ступінь суспільноі? небезпеки кримінального правопорушення, у якому підозрюється та характеризує його, як особу схильну до антисоціальної поведінки.

Всупереч доводів апеляційної скарги, обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи на захист ОСОБА_7 , в тому числі наявність у підозрюваного постійного місця проживання та роботи, відсутність судимості, були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування

-8-

ухвали слідчого судді і застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів. Не вказала сторона захисту і на обставини, які б перешкоджали чи унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, жодних даних, котрі б свідчили про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі матеріали клопотання не містять та такі, всупереч доводам апеляційної скарги, не були надані стороною захисту.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги захисника про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, задоволенню не підлягають і такі відхиляються.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 у цій частині є безпідставними.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_7 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного ОСОБА_7 та характером і обставинами кримінальних правопорушень, у яких він підозрюється, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ст. 182 КПК України.

Підстав уважати вказаний розмір застави непомірним для підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, або зменшення розміру застави.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшла до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог статей 177, 178, 182, 183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

-9-

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.09.2025 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді