Провадження №1-кп/748/261/25
Єдиний унікальний № 748/1511/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000133 від 10 липня 2024 за обвинуваченням :

ОСОБА_3 (рос. ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, уродженця в с. Тайожно-Михайловки Маріїнського району Кемеровської області російської федерації, раніше судимого 29.01.2024 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 438 КК України до довічного позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 російської федерації,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

ОСОБА_4 ( рос. ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина рф, уродженця м. Кемерово Кемеровської області російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Військовослужбовці ЗС РФ ОСОБА_3 та ОСОБА_4 брали участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ та усвідомлювали свою участь у збройному конфлікті.

Так, 09.03.2022 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч № НОМЕР_1 ), зокрема, батальйону під командуванням майора ОСОБА_3 , тимчасово зайняли АДРЕСА_3 , де перебували до 30.03.2022.

Оборону вищевказаного населеного пункту було доручено військовослужбовцям Збройних Сил України, у тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проходили службу у складі військової частини НОМЕР_2 .

Під час бою, який розпочався 09.03.2022 близько 07 год., невстановлені військовослужбовці ЗС РФ виявили у погребі одного з домоволодінь за адресою: АДРЕСА_3 , військовослужбовців Збройних Сил України ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . Будучи озброєними вогнепальною зброєю, зазначені військовослужбовці ЗС РФ наказали ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вийти з погреба. У цей момент ОСОБА_10 та ОСОБА_13 припинили брати участь у бойових діях, набули статусу військовополонених, оскільки опинились під владою супротивної сторони, підкорились наказу та перестали чинити опір. Після того, як потерпілі вийшли з погребу, невстановлені військовослужбовці РФ повалили їх на землю та, погрожуючи розстрілом, зв`язали руки й ноги потерпілим. Надалі невстановлені військовослужбовці ЗС РФ помістили ОСОБА_10 та ОСОБА_13 до багатоцільового легкого броньованого тягача (МТ-ЛБ) та повезли їх до одного з домоволодінь за адресою: АДРЕСА_4 .

У той же час, в іншій частині с. Лукашівка, поблизу сільського звалища (на ділянці дороги за координатами 51.3800349, 31.3839047), невстановлені військовослужбовці ЗС РФ, використовуючи військову техніку, захопили іншу групу військовослужбовців Збройних Сил України, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . У цей момент ОСОБА_12 та ОСОБА_15 припинили брати участь у бойових діях, набули статусу військовополонених, оскільки опинились під владою супротивної сторони, підкорились наказу та перестали чинити опір. Надалі потерпілих помістили до військової техніки та повезли до одного з домоволодінь за адресою: АДРЕСА_4 .

Перебуваючи на подвір`ї зазначеного домоволодіння, не зважаючи на низьку температуру повітря, невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ зняли з потерпілих взуття та одяг, поставили їх на коліна із зав`язаними руками, що було наругою над людською гідністю та психологічним насильством потерпілих.

Знаходячись на подвір`ї, один із невстановлених досудовим розслідуванням військових ЗС РФ погрожував розстріляти потерпілих. Окрім того, інші військові ЗС РФ, які там знаходились, наносили потерпілим тілесні ушкодження по різним частинам тіла.

У цей же день, через певний проміжок часу, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , вийшов військовослужбовець ЗС РФ із позивним « ОСОБА_16 » - ОСОБА_3 . Він розпочав допит військовополонених Збройних Сил України, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , намагаючись отримати інформацію про розташування позицій та військову техніку Збройних Сил України.

У подальшому ОСОБА_3 , у порушення вимог ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, розуміючи, що ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були без зброї та будь-якого військового спорядження та за вказаних обставин, відносяться до осіб, які припинили брати участь у воєнних діях, а отже перебувають під захистом, а також мають право на захист як військовополонені, які потрапили під владу супротивної сторони, під час допиту завдав один удар предметом, зовні схожим на залізний прут, по правому коліну ОСОБА_14 . Після цього наніс щонайменше шість ударів предметом схожим на дерев`яну биту, по спині потерпілого. Надалі підійшов до військовополоненого ОСОБА_12 та тим же дерев`яним предметом наніс удари по спині та іншим частинам тіла.

У подальшому, під час допиту ОСОБА_10 військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_3 схопив потерпілого обома руками за голову та великими пальцями намагався видавити йому очі. Одночасно він завдавав удари головою ОСОБА_10 об стіну погреба, розташованого на території зазначеного домоволодіння.

Одразу після цього ОСОБА_3 підійшов до військовополоненого ОСОБА_13 і дізнавшись, що той є навідником, ударив його ногою в область грудей, а потім продовжив завдавати удари ногами по голові, допоки той не знепритомнів.

У цей же день, через певний проміжок часу, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, на територію господарства зайшов військовослужбовець НОМЕР_3 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ (в/ч № НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 , який у порушення вимог ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977, діючи умисно, розуміючи суспільно-неьезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-неьезпечні наслідки, те, що ОСОБА_17 був без зброї та будь-якого військового спорядження та, за вказаних обставин відноситься до осіб, які припинили брати участь у воєнних діях, а отже перебуває під захистом, а також має право на захист як військовополонений, який потрапив під владу супротивної сторони, завдав ОСОБА_11 не менше чотирьох ударів ногами по голові.

Надалі ОСОБА_3 наказав військовослужбовцю ЗС РФ ОСОБА_4 разом з ОСОБА_18 під`їхати до ймовірного місця розташування військовослужбовців Збройних Сил України на околиці с. Лукашівка, на ферму, та закликати їх здатися. Однак, після відмови, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_11 удару в ділянку грудей невідомим тупим предметом.

Окрім того, перебуваючи на подвір`ї господарства, невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці ЗС РФ помістили пальці ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у секатор та погрожували їх відрізати.

Після цих дій, у цей же день, ОСОБА_3 віддав наказ невстановленим досудовим розслідуванням військовослужбовцям ЗС РФ доправити ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в с. Іванівка Чернігівського району.

У цей же день, в умовах холодної погоди їх помістили на багатоцільовий легкий броньований тягач (МТ-ЛБ), прив`язавши дротами та мотузками за шию та ноги. Військовослужбовці ЗС РФ погрожували розстрілом усіх полонених у разі їхнього падіння з військової техніки.

Під час руху багатоцільового легкого броньованого тягача (МТ-ЛБ) між селами Лукашівка та Іванівка потерпілі змогли звільнитися та побігли до найближчої посадки, де переховувалися від обстрілу. Далі вони рухалися в напрямку с. Буди Чернігівського району, де вийшли на позиції Збройних Сил України та отримали першу медичну допомогу.

Вказаними діями ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з садном та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинних гематом та саден в ділянці спини, гематоми в ділянці правого коліна, відмороження правої та лівої стоп І-ІІ ступенів, котрі утворились від дії низької температури.

Вказаними діями ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню, обмороження ступнів обох нижніх кінцівок І-ІІ ступеня, котре спричинено дією низьких температур.

Вказаними діями ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірної гематоми голови, підшкірної гематоми плеча, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини, підкон`юнктивальних крововиливів правого очного яблука, множинних дрібних поранень шкіри лівої половини обличчя.

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ здійснили відносно військовополонених ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 жорстоке поводження у формі заподіяння тілесних ушкоджень спричинення серйозних травм тілу та здоров`ю потерпілих, психологічного насильства та погрози вбивством, чим порушили вимоги ст.ст. 13, 17, 130 Женевської Конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ч. 1 ст. 41, ч. ч. 1,2 ст. 75, п, «е» ч. 3 ст. 85 Додаткового протоколу Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977.

Відповідно до положень ч.5 ст.374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як підозрюваних та обвинувачених на захист та доступ до правосуддя з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, суд виходив із того, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

За повідомленням Чернігівської дирекції АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 року припинене приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації.

Повістки про виклик ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повідомлення про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду - на офіційному веб-сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення». ( том 1 а.п.49,50, 58,63, 84,85, том 2 а.п.18-24, 52-59)

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.46, 47 КПК України, адвоката ОСОБА_8 уповноважено забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_9 уповноважено забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.04.2025 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування за ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України стосовно ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.04.2025 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування за ч.2 ст.28, ч.1 ст.438 КК України стосовно ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , щоб забезпечити останнім можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвал слідчим суддею Деснянського районного суду міста Чернігова від 23.04.2025, якими надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до вимог ч.4 ст.46 КПК України, ст.42 КПК України, п.8 ч.2 ст.51 КПК України та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 здійснювала його захисник ОСОБА_8 , а реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_4 здійснював його захисник ОСОБА_9 , які отримували необхідні процесуальні документи, знайомилися з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2025 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймали участь захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були захисниками на стадії досудового розслідування і ознайомлені з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Важливо звернути увагу, що судом також вживалися заходи про виклик обвинувачених для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання останні викликалися у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» та його електронній версії на сайті https://ukurier.gov.ua/uk/about/ у розділі «Оголошення: виклики в суд», а також на офіційному сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Захисники обвинувачених здійснювали активні дії, спрямовані на захист обвинувачених : приймали участь у дослідженні доказів, виступали у дебатах.

Суд вважає, що стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як підозрюваних, обвинувачених, зокрема на захист та доступ до правосуддя в кримінальному провадженні, в якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), що відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Колоцца проти Італії», рішення від 12 лютого 1985 року; справа «Шомоді проти Італії», рішення від 18 травня 2004 року). Серед іншого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завчасно належним чином викликалися до слідчого, є повідомленим про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, про висунуте обвинувачення у визначеному КПК України порядку, стороною обвинувачення вживалися всі заходи щодо обов`язкової участі захисника тощо.

Таким чином, права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження, були забезпечені на рівні реального використання, що гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.07.2025 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснюється за їх відсутності, як спеціальне судове провадження, оскільки обвинувачені переховуються на території російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором. Відповідно показань обвинувачені не надавали.

Потерпілі в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Разом з тим, винність обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000133 за ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України було зареєстроване 10.07.2024, розпочато досудове розслідування. (том 1 а.п.86)

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, з сайту «InformNapalm» було виявлено публікацію « ІНФОРМАЦІЯ_4 », в якій містяться фотознімки ОСОБА_19 із соціальної мережі «ВКонтакте». Там же містяться установочні та контактні дані ОСОБА_20 , фотознімки щодо його причетності до збройних сил РФ (том 1 а.п. 92-94).

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, з соціальної мережі «ВКонтакте» було встановлено фото ОСОБА_21 у військовій формі російського зразка з прапором рф (том 1 а.п.95-97).

Відповідно до протоколу огляду від 18.07.2024, виокремлено публікацію на сайті «Слідство Інфо», де розміщено фотознімки військових РФ, які можливо причетні до вчинення військових злочинів відносно цивільного населення та військовополонених ЗСУ в с. Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області. Зокрема розміщено фотознімки ОСОБА_22 у військовій формі російського зразка. (том 1 а.п. 98-99)

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2024 потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото особу, що як слідує з додатку до протоколу є ОСОБА_4 , який 09.03.2022 в с. Лукашівка завдав тілесних ОСОБА_23 ( том 1 а.п.106-108)

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2024 потерпілий ОСОБА_17 впізнав на фото особу, що як слідує з додатку до протоколу є ОСОБА_4 , який 09.03.2022 в с. Лукашівка завдав йому тілесних ушкоджень. (том 1 а.п.109-111)

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.07.2024 потерпілий ОСОБА_12 впізнав на фото особу, що як слідує з додатку до протоколу є ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем ЗС РФ з позивним « ОСОБА_16 » та 09.03.2022 завдавав тілесних ушкоджень потерпілому та іншим полоненим військовослужбовцям ЗСУ, у тому числі з використанням дерев`яної товкачки (макогону). (том 1 а.п.112-114)

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.07.2024 потерпілий ОСОБА_17 впізнав на фото особу, що як слідує з додатку до протоколу є ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем ЗС РФ з позивним « ОСОБА_16 » та 09.03.2022 завдавав тілесних ушкоджень потерпілому та іншим полоненим військовослужбовцям ЗСУ, у тому числі з використанням дерев`яної бити ( том 1 а.п.115-117)

З урахуванням встановлених обставин протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні та такими, що в сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами доводять винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у жорстокому поводженні з військовополоненими.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.07.2024 потерпілий ОСОБА_17 на місці детально розповів та показав, як 09.03.2022 разом з іншими військовослужбовцями захищали с. Лукашівка від вторгнення військових зс рф. Пізніше були ув`язнені в полон. Їх помістили на військову техніку та привезли на подвір`я по АДРЕСА_4 , де військовослужбовець з позивним « ОСОБА_16 » з предметом в руках, схожим на біту почав допит полонених, а потім почав наносити тілесні ушкодження потерпілим по різним частинам тіла. Крім того, інший військовослужбовець наносив ОСОБА_17 ударів по голові та носу. Також потерпілий вказав, що потім їх прив`язали до військової техніки та повезли в бік с.Іванівка. (том 1 а.п. 119-120)

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.07.2024 потерпілий ОСОБА_10 на місці детально розповів та показав, як 09.03.2022 разом з іншими військовослужбовцями захищали с. Лукашівка від вторгнення військових зс рф. Пізніше були ув`язнені в полон. Їх помістили на військову техніку та привезли на подвір`я по АДРЕСА_4 , де військовослужбовці рф наносили потерпілому та іншим військовослужбовцям ЗСУ тілесні ушкодження по різним частинам тіла. Серед них був військовослужбовець з позивним « ОСОБА_16 », який взяв потерпілого за голову та почав давити на очі пальцями та бити головою об цегляну стіну входу до погреба. Також, в нього в руках був предмет, схожий на дерев`яну биту, яким він наносив тілесні ушкодження військовослужбовцям ЗСУ, зокрема ОСОБА_17 , а командира відділення ЗСУ наказав розстріляти. Вказав, що за наказом військовслуждбовця з позивним « ОСОБА_16 » їх прив`язали до військової техніки та повезли в напрямку с.Іванівка. (том 1 а.п. 122-123)

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2025 потерпілий ОСОБА_13 на місці детально розповів та показав, як 09.03.2022 разом з іншими військовослужбовцями захищали с. Лукашівка від вторгнення військових зс рф. Пізніше були ув`язнені в полон. Під час затримання їм наносили удари прикладами автоматів по спинам та шиї. Їх помістили на військову техніку та вигрузили біля церкви в с. Лукашівка. Туди також доставили інших військовослужбовців ЗСУ, деякі з них були роздягнуті, в одних трусах, при цьому на вулиці була холодна погода, йшов сніг. Їх жорстоко били рукам, ногами, прикладами автоматів по різним частинам тіла. ОСОБА_13 лежав на землі зв`язаний, йому наносили удари ногами по голові та в ділянку грудей, через що він втрачав свідомість. В цей час з нього зняли шапку та берці. Бачив, як ОСОБА_24 били головою об стінку, а ОСОБА_25 ножем проткнули руку. ОСОБА_26 також наносили удари по голові. Один з військовослужбовців рф мав в руках дерев`яну товкачку, до нього постійно звертались інші військовослужбовці. (том 1 а.п. 125-127)

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Слідчі експерименти були проведені за участі потерпілих з метою перевірки повідомлених ними обставин жорстокого з ними поводження на місці. Під час слідчих експериментів потерпілі детально розповіли та показали на місці обставини захоплення їх в полон, а також детально повідомили про факти жорстокого поводження з ними.

Протоколи слідчих експериментів є належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні та такими, що в сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами доводять винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у жорстокому поводженні з військовополоненими.

Як слідує з протоколу огляду місця події від 21.01.2025 з фототаблицями, оглянуто подвір`я на території домоволодіння за адресою : АДРЕСА_3 , де було встановлено його детальний вигляд. (том 1 а.п.136-144)

Висновком експерта № 668 від 26.09.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи доводиться, що згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого № 1806 неврологічного відділення КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М.Галацького» у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підшкірною гематомою голови, підшкірної гематоми плеча. Множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, спини. Вищевказані тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, в тому числі, не виключено, комплексом факторів вибуху (вибухова хвиля, уламки боєприпасу, вторинні снаряди) по механізму удару, струсу, тиснення та тертя і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, підкон`юктивальним крововиливом правого очного яблука, множинними дрібними пораненнями шкіри лівої половини обличчя, спричинені дією тупих твердих предметів, в тому числі, не виключено, комплексом факторів вибуху (вибухова хвиля, уламки боєприпасу, вторинні снаряди) по механізму удару, струсу, тиснення та тертя і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. (том 1 а.п.147-151)

Згідно висновку експерта № 667 від 26.09.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_12 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з контузією головного мозку легкого ступеню, котре спричинено ударною дією тупого твердого предмету, в тому числі, не виключено, вибуховою хвилею. Має місце обмороження ступнів обох нижніх кінцівок І-ІІ ст., котре спричинено дією низьких температур. Вищевказані тілесні ушкодження по давності можуть відповідати даті 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (том 1 а.п. 154-156).

Відповідно до висновку експерта № 804 від 11.12.2024, за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_17 наявні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з саднами та підшкірною гематомою в лобовій ділянці справа, з контузією головного мозку, в сукупності як єдине багатокомпонентне ушкодження, множинні гематоми та садна в ділянці спини, гематома в ділянці правого коліна, які утворились від дії тупого твердого предмета, якими, в тому числі, могли бути осколки вибухового пристрою, що вибухнув або вторинні снаряди, що мали високу кінетичну енергію, за механізмами удару та тертя, могли утворитись в термін 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні. Тілесні ушкодження у вигляді відмороження правої та лівої стоп І-ІІ ступенів, котрі утворились від дії низької температури, могли утворитись в термін 09.03.2022 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні. (том 1 а.п. 160-168).

ГУР опрацьована інформація щодо військовослужбовців зс рф ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ( том 1 а.п.169-170)

За повідомленням Чернігівського обласного центру з гідрометеорології про погодні умови 09 та 10 березня 2022 року, мав місце невеликий сніг, температура повітря склала відповідно 0-1 ° морозу та 2-4 °. ( том 1 а.п.171)

Відповідно до повідомлення в/ч НОМЕР_4 в АДРЕСА_3 під час окупації з 09 по 30 березня 2022 року дислокувалась ІНФОРМАЦІЯ_5 ( в/ч НОМЕР_1 ), яка входить до складу НОМЕР_5 загальновійськової армії Центрального військового округу збройних сил рф. Місце постійної дислокації АДРЕСА_5 (том 1 а.с.172)

На виконання доручення 2 відділом ГВ КР УСБ України встановлено громадян рф ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , При цьому встановлено, що ОСОБА_3 є командиром ІНФОРМАЦІЯ_6 ( в/ч НОМЕР_1 ), використовував позивний « ОСОБА_16 ». Встановлено, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 ( в/ч НОМЕР_1 ). Також наявні фото останніх у військовій формі. ( том 1 а.п.101-105)

Внаслідок проведених негласних слідчих розшукових дій, що були у встановленому порядку санкціоновані, отримана інформація щодо даних рос. ОСОБА_3 та рос. ОСОБА_5 . ( том 1 а.п.173-195)

Доданими довідками, копіями військових квитків та повідомленням в/ч НОМЕР_2 доводиться, що потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 були військовослудьовцями та брали участь в бойових діях 09.03.2022 поблизу с.Лукашівка та перебували в полоні з 09.03.2022 по 10.03.2022 на околиці с.Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області. ( том 2 а.п. 71-98)

Дослідженими в судовому засіданні доказами доведено, що жорстоке поводження з потерпілими як військовополоненими вчинено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, оскільки останні діяли спільно та наносили удари потерпілим спільно, маючи на меті саме таке поводження з військовополоненими ЗС України. При цьому змова про таке поводження з військовополоненими ЗС України відбулась відразу після їх взяття в полон.

За загальним визначенням воєнні злочини це серйозні порушення міжнародного гуманітарного права (порушення законів і звичаїв війни), за вчинення яких передбачена кримінальна відповідальність фізичних осіб на національному та міжнародному рівнях. Посилання на серйозні порушення заборон містяться як у договірному, так і у звичаєвому міжнародному гуманітарному праві.

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН Е8-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу від 08.06.1977 до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) (далі - Протокол), Високі Договірні Сторони, підтверджуючи далі, що положення Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 75 Протоколу тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитись до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб. Заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним паном осіб, зокрема: а.1) вбивство; а.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; а.3) тілесні покарання; а.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до -реституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; с) взяття заручників; d) колективне покарання; е) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Відповідно до п. 1 ч. А ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949 (далі - Конвенція III) військовополоненими, у розумінні цієї Конвенції, є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать до однієї з таких категорій: особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Відповідно до ст. 13 Конвенції III з військовополоненими необхідно завжди поводитися гуманно. Будь-який незаконний акт чи бездіяльність з боку держави, що тримає в полоні, які спричиняють смерть або створюють серйозну загрозу здоров`ю військовополоненого, що перебуває під її охороною, забороняються та будуть розглядатись як серйозне порушення цієї Конвенції. Зокрема, жодного військовополоненого не можна піддавати фізичному каліченню або медичним чи науковим експериментам будь-якого характеру, які не обґрунтовані потребою в проведенні медичного, стоматологічного або стаціонарного лікування військовополоненого та не здійснюються в його інтересах.

Так само військовополонені завжди повинні бути захищеними, зокрема актів насилля чи залякування, а також від образ та цікавості публіки.

Згідно ст. 17 Конвенції III будь-які фізичні чи моральні тортури та будьмо інша форма примусу не можуть застосовуватися до військовополонених для одержання від них будь-яких відомостей. Військовополоненим, які відмовляються відповідати, не можна погрожувати, не можна їх ображати, переслідувати або вдаватися до обмежень їхніх прав.

Відповідно до ст. 130 Конвенції III серйозними порушеннями є ті, що пов`язані з будь-яким з таких діянь, якщо їх учинено проти осіб або майна, які користуються захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдське поводження, зокрема біологічні експерименти, умисне заподіяння тяжких страждань або серйозного тілесного ушкодження або шкоди здоров`ю, примушування військовополоненого до служби в збройних силах ворожої держави або умисне позбавлення його прав на справедливе та належне судове розслідування, передбачених цією Конвенцією.

Згідно статті 41 Протоколу І:

1.Заборонено нападати на особу, яку визнано чи яку за даних обставин належить визнати особою, яка вибула із строю.

2. Вибулою із строю вважається будь-яка особа, якщо вона:

перебуває під владою супротивної сторони;

ясно виражає намір здатися в полон; або

непритомна чи яким-небудь іншим чином виведена із строю внаслідок поранення чи хвороби й тому не здатна оборонятися, за умови, що в будь-якому разі ця особа утримується від ворожих дій і не намагається втекти.

Згідно з пунктом «е» ч. 3 ст. 85 Протоколу І на доповнення до серйозних порушень, визначених у статті 11, вчинення нападу на особу, коли відомо, що зона припинила брати участь у воєнних діях, розглядаються як серйозні порушення цього Протоколу, коли вони вчиняються навмисне на порушення відповідних положень цього Протоколу і є причиною смерті або серйозного тілесного пошкодження чи шкоди здоров`ю.

Крім того, відповідно до ст. 8(2)(а)(ііі) Римського статуту Міжнародного кримінального суду умисне заподіяння сильних страждань або тяжких тілесних ушкоджень чи шкоди здоров`ю є воєнним злочином.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана ВР України, є частиною національного законодавства України.

У розділі XV «Перехідні положення» Конституції України, а саме у статті 1 зазначено, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Статтями 6, 7 Закону України «Про правонаступництво України» передбачено, що Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Конвенція про захист цивільного населення під час війни підписана 12.08.1949, набрала чинності 21.10.1950.

Українською РСР ця Конвенція була ратифікована Указом Президії Верховної Ради від 03.07.1954 із застереженнями та набрала чинності для України 03.01.1955.

Отже, Женевські конвенції від 12.08.1949 безумовно є частиною національного законодавства, застосовними до збройного конфлікту на території України, діючи для України у порядку правонаступництва, як і для РФ. Україна також є стороною усіх Додаткових протоколів до ЖК від 12.08.1949.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 КК України закони України про кримінальну відповідальність мають відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, й положення ст. 438 КК України в частині інкримінованого злочину такими є.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Конвенції на додаток до положень, які втілюються в мирний час, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Як передбачено ст.6 Конвенції, ця Конвенція повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2.

На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій.

На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій, але окупаційна держава, настільки, наскільки вона виконує функції уряду на цій території, буде пов`язана на строк окупації положеннями таких статей цієї Конвенції: 1 - 12, 27, 29 - 34, 47, 49, 51 - 53, 59, 61 - 77 та 143.

Особи, що перебувають під захистом, звільнення, репатріація або влаштування яких відбудуться після цих строків, будуть протягом зазначеного часу перебувати під захистом цієї Конвенції.

Отже, міжнародне гуманітарне право (далі МГП), у т.ч. Конвенція та Додаткові протоколи до неї, застосовується під час збройного конфлікту, поняття якого відсутнє у договірному міжнародному праві.

Разом з тим, визначення збройного конфлікту міститься у п. 70 Рішення Апеляційної палати МКТЮ у справі ОСОБА_27 від 2 жовтня 1995 року («The Prosecutor v. Dusko Tadic»), згідно з яким «… збройний конфлікт існує тоді, коли має місце застосування збройної сили між Державами або тривале збройне насильство між урядовими силами та організованими збройними групами, або між такими групами в межах Держави. Міжнародне гуманітарне право застосовується з часу початку таких збройних конфліктів і виходить за межі припинення військових дій, поки не буде укладено мир; або, у випадку внутрішніх конфліктів, поки не буде досягнуто мирного вирішення конфлікту. До того моменту міжнародне гуманітарне право продовжує діяти на всій території ворогуючих Держав або, у випадку внутрішніх конфліктів, всій території, підконтрольній одній стороні, незалежно від того, чи ведуться там фактичні бої.

Суд також ураховує, що не має бути доведено, що збройний конфлікт мав саме «причинний зв`язок» із вчиненим воєнним злочином, але існування збройного конфлікту має щонайменше відігравати істотну роль у здатності винного вчинити злочин, у його рішенні вчинити злочин, у способі його вчинення або тієї мети, з якою він був вчинений (справа «The Prosecutor v. Kunarac, Kovac and Vukovic», МТКЮ).

Отже, діяння, викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та які мали місце у березні 2022 року під час окупації зс рф с. Лукашівка Чернігівського району Чернігівської області, відбувалися під час міжнародного збройного конфлікту і безпосередньо пов`язані з наявністю такого конфлікту.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин порушення законів та звичаїв війни обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Водночас, й з урахуванням форми цього судового розгляду, важливо відзначити, що сторона захисту у будь-якому разі не діяла формально.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у жорстокому поводженні з військовополоненими, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що передбачено ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України ( в ред. ст.438 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення).

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочині доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у жорстокому поводженні з військовополоненими, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що передбачено ч.2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України ( в ред. ст.438 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення).

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як передбачено ч.2. ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винуватими у вчиненні умисного, закінченого, особливо тяжкого злочину, а саме порушення законів та звичаїв війни.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке являється злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, порушення законів і звичаїв ведення війни і становить значну суспільну небезпеку з огляду на дику та варварську поведінку обвинуваченого у сучасному світі, що не може мати місця у 21 сторіччі та нівелює, зводить нанівець всі досягнення сучасної цивілізації в області миру та гуманності людства, дані про особу обвинуваченого, який вже притягувався до кримінальної відповідальності, судом враховується молодий вік обвинуваченого, при цьому ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем збройних сил російської федерації, достеменно розумів, що в складі військового формування вторгається на територію незалежної та суверенної держави, відчував свою безкарність, отже чітко усвідомлював наслідки своїх дій, вчиняти які, його ніхто не змушував, судом також враховується відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих покарання обставин, а отже суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 438 КК України, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2024 року, остаточне покарання слід призначати з застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке являється злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, порушення законів і звичаїв ведення війни і становить значну суспільну небезпеку з огляду на дику та варварську поведінку обвинуваченого у сучасному світі, що не може мати місця у 21 сторіччі та нівелює, зводить нанівець всі досягнення сучасної цивілізації в області миру та гуманності людства, дані про особу обвинуваченого, який хоча і не притягувався до кримінальної відповідальності і органу досудового розслідування не вдалося здобути даних щодо особи обвинуваченого, але його протиправні дії характеризують його як особу, позбавлену будь-яких моральних принципів, співчуття, совісті й свідчать про ігнорування ним норм не тільки міжнародного права, а й норм людського співжиття, повне знецінення в його свідомості життя інших людей, презирливе ставлення до їх страждань як фізичних, так і моральних, судом враховується молодий вік обвинуваченого, при цьому ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем збройних сил російської федерації, достеменно розумів, що в складі військового формування вторгається на територію незалежної та суверенної держави, відчував свою безкарність, отже чітко усвідомлював наслідки своїх дій, вчиняти які, його ніхто не змушував, судом також враховується відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих покарання обставин, а отже суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 438 КК України, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.( том 2 а.п. 62-66).

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду. При цьому, строк відбування покарання обвинуваченому слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.( том 2 а.п. 67-70).

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду. При цьому, строк відбування покарання обвинуваченому слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 94, 135, 139, 297-1, 297-5, 323, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст.438 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, визначеним вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2024 року у виді довічного позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст.438 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку у законну силу залишити незмінним - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу залишити незмінним - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Речові докази: карти пам`яті та оптичні носії залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захисникам обвинувачених, яким вручались всі процесуальні рішення у цьому провадженні на підставі ч. 2 ст. 297-5 КПК України, та з урахуванням положень ч. 4 ст. 46 КПК України про те, що захисник користується процесуальними правами обвинуваченого, захист якого він здійснює.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, де і здійснювались публікації повісток про виклик обвинувачених протягом всього судового розгляду.

Суддя ОСОБА_1