Справа № 456/5336/25
Провадження № 1-кс/456/1118/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2025 р. м.Стрий

Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу представника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в :

Представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, відповідно до якої просить скасувати постанову старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України.

В обгрунтування вимог скарги вказала, що 25.09.2023, в умовах збройної агресії російської федерації проти України та дії воєнного стану в Україні, старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

За вищевказаними фактами були внесенні відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України.

Старший слідчий СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 прийняв постанову від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України.

Вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без всебічного і повного дослідження обставин справи, висновки дізнавача не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення, а постанова про закриття кримінального правопорушення підлягає скасуванню з таких підстав.

Обставини, які можуть свідчити про відсутність в діянні особи складу кримінального правопорушення, повинні існувати на момент закінчення кримінального правопорушення. Натомість, отримана довідка ВЛК, яке підтверджує ще й свідчить про придатність ОСОБА_5 до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП,ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони, видано уже після самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 , (після майже 2 років) та закінчення вчинення кримінального правопорушення.

Варто зазначити, що довідка ВЛК видана ще у травні 2025 року, постанова закриття кримінального провадження 17 вересня, 2025 однак ОСОБА_5 станом на 29 вересня 2025 так в частину і не повернувся, ухиляється від військової служби та проводить час на власний розсуд.

Оскільки на момент вчинення діяння ОСОБА_5 , був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 і його служба не була призупинена чи закінчена, тому висновок слідчого органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_5 , не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є помилковим.

Від виконання військовослужбовцями конституційних обов`язків, враховуючи перебування країни у воєнному стані, залежить майбутнє держави, її територіальна цілісність та незалежність. Натомість, Постанова про закриття кримінальні провадження та ухвала слідчого судді створюють прецеденти и для подальшого безпідставного ухилення військовослужбовцями від виконання конституційних обов`язків та розуміння того, що за самовільне залишення військової частини місця служби не настає жодної відповідальності.

У кримінальному провадженні №0000763 підставою для висновку старшого слідчого про відсутність в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення стала довідка ВЛК, якою його визнано придатним до військової служби у тилових підрозділах ТЦК та СП і т.д..

Однак, така довідка було видано після спливу майже 2 років з моменту самовільного залишення ОСОБА_5 військової частини та подальшого встановлення, його місця знаходження, тобто після закінчення кримінального правопорушення. Більше того в частину він так і не повернувся.

На момент вчинення та закінчення діяння ОСОБА_5 не був визнаний непридатним до військової служби і не мав жодних документів що підтверджують обмеження чи протипоказання для несення військової служби. Отримане свідоцтво про хворобу (ВЛК) жодним чином, не спростовує цей висновок. З незрозумілих причин даний факт був проігнорований слідчим.

Окремо військова частина. НОМЕР_1 звертає увагу, що відповідно до ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я і не приховувати хвороб.

Якщо військовослужбовець вважає, що у нього наявні обставини для визнання його непридатним до військової служби, він повинен звернутися до відповідного командира, із цим питанням та ініціювати проведення військово-лікарської комісії. Звільнення військовослужбовців з військової служби, які є непридатними до військової служби, чітко встановлюється Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XІІ від 25.03.1992 (зі змінами), Положенням проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу, ОСОБА_5 ,. із подібними питаннями не звертався до своїх командирів, тому посилання на його стан здоров`я не може бути виправданням вчиненого ним діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У Постанові, про закриття кримінального правопорушення слідчим зроблено висновок про відсутність у діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, оскільки він не є суб`єктом, кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Однак, такий висновок є помилковим враховуючи те, що вчинене ОСОБА_6 діяння містить передбачені ч.5 ст.407 КК України ознаки кримінального правопорушення.

Таким чином, висновок слідчого органу досудового розслідування про відсутність у діянні ОСОБА_5 , складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 не є суб`єктом кримінального правопорушення, є безпідставним та помилковим, оскільки станом на момент СЗЧ старший солдат ОСОБА_5 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Зазначене додатково підтверджує, що Постанова про закриття кримінального провадження містить необґрунтовані висновки та підлягає скасуванню.

Представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася однак, подала заяву про розгляд скарги без її участі та просить таку задоволити.

В судовому засіданні старший слідчий СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та прокурор не зявилися та не повідомили суд про причини своєї неявки хоча, про час та місце судового засідання були повідомлені належними чином.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 107 КПК України та зважаючи на відсутність клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування, тому фіксування розгляду поданого клопотання за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали скарги вважаю, що вимоги скарги слід задоволити.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1)скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що старшим слідчим СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 прийнято постанову від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України.

Згідно ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:

місце і час прийняття постанови;

прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;

мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:

зміст прийнятого процесуального рішення;

місце та час (строки) його виконання;

особу, якій належить виконати постанову;

можливість та порядок оскарження постанови.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно повідомлення в/чА0998, 25.09.2023 під час перевірки наявності особового складу в/ч у АДРЕСА_1 виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 ..

За фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_5 наказом командира військової частини було призначено службове розслідування в результаті якого було встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією з 25.09.2023 відсутній на військовій службі без поважних причин, покладені на нього обовязки за посадою не виконував чим вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану.

З оспорюваної постанови не вбачається, що ОСОБА_5 звертався до відповідного командира, із питанням наявності в нього хворіб, які дають підстави для звільнення з військової служби та не ініціював проведення військово-лікарської комісії, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен діяти відповідно до Статутів оскільки, звільнення військовослужбовців з військової служби, які є непридатними до військової служби, чітко встановлюється Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-XІІ від 25.03.1992 (зі змінами), Положенням проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно висновку ВЛК №2025-0528-1317-4052-0 від 28.05.2025, який був отриманий від час досудового розслідування, і дана військово-лікарська експертиза проводилася на підставі постанови слідчого, а не за зверненням ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_5 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, звязку, оперативного забезпечення, охорони.

Однак, будучи придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, звязку, оперативного забезпечення, охорони ОСОБА_5 з 28.05.2025 не повернувся у військову частину НОМЕР_1 для продовження проходження військової служби чи вирішення питання про переведення в іншу військову частину з врахуванням наявного висновку ВЛК.

На підставі наведеного слідчий суддя вважає, що в оскаржуваній постанові слідчим не наведено жодних правомірних обставин, які стали підставою для прийняття даної постанови, не наведено належних належних мотивів її прийняття.

Окремо слід зазначити, що у спірній постанові зазначено як підставу закриття п.2 ч.1 ст.284 КК України однак, ст.284 КК України не містить жодного п.2, що суперечить вимогам КПК України про підстави закриття кримінального провадження.

Приймаючи до уваги викладене вважаю, що постанова постанову старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України винесена передчасно та неправомірно вона не відповідає вимогам ст.. 110 КПК України, а тому за таких обставин, приходжу до висновку про необхідність задоволення вимог скарги, а саме спірну постанову слід скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 22, 93, 284, 303 307, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:

Скаргу задоволити.

Постанову старшого слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 17.09.2025 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000763 від 13.11.2023 за ч.5 ст.407 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1