КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000040 від 10 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно - задоволено частково.

Накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 31 березня 2025 року під час проведення обшуку автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- блокнот синього кольору формату А4, на останньому аркуші ( форзаці ) наявний напис «Д-450-030225», належний ОСОБА_10 ;

- мобільний телефон Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон Samsung Galaxy, c.н. НОМЕР_8, IMEI НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 , шляхом заборони користування та розпорядження таким майном.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Вилучений в ході обшуку мобільний телефон Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_6, IMEI НОМЕР_4 - повернуто власнику ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 , скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000040 щодо накладення арешту на мобільний телефон Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 відмовити; в решті ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року - залишити без змін.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що 31 березня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 (справа 757/14736/25-к) задоволено клопотання заступника керівника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_12 з розслідування кримінального провадження №0000040 від 10 лютого 2025 року за процесуального керівництва Київської міської прокуратури щодо проведення обшуку в автомобілі Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 та який належить на праві власності ОСОБА_13 , та надано дозвіл на проведення обшуку.

При цьому, в резолютивній частині ухвали слідчого судді посилання на вилучення мобільного телефону, зокрема належного ОСОБА_8 , відсутні.

Зауважує, що під час обшуку співробітниками ТУ ДБР у м. Києві, в порушення ухвали слідчого судді та за відсутності будь-яких доказів щодо наявності у телефоні ОСОБА_8 інформації, яка стосується кримінального провадження, зокрема без попереднього огляду, вилучено мобільний телефон Apple iPhone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 .

Вказує, що законних підстав для вилучення мобільного телефону ОСОБА_8 не було, оскільки ухвала Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року у справі №757/14736/25-к не містить жодної інформації стосовно ОСОБА_8 та його особистих речей.

Зазначає, що зміст ухвали не стосується ОСОБА_8 , в ухвалі відсутнє його прізвище, ім`я, по-батькові, зазначені в ухвалі документи він не готував, не підписував та не мав жодного відношення, оскільки не є співробітником ГУ Держпродспоживслужби в Київській області.

Посилається на те, що належними та допустимими доказами підтверджено факт звернення клопотання про арешт майна до суду із пропущенням, в тому числі 48 годинного строку, встановленого частиною другою статті 171 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 10 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 18 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження №0000476 від 30 травня 2023 року за частиною третьою статті 110-2 КК України співробітниками Білоцерківського районного відділу ГУ СБ України у м. Києві та Київській області за адресою: м. Рівне, вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 91 Г, кабінет № 112-д було проведено обшук, під час якого вилучено червону ікру загальною вагою близько 45 кг, яка, замість зберігання, ймовірно була реалізована.

З метою приховання зникнення зазначеного товару колишній співробітник СБУ ОСОБА_14 , а нині начальник Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області (далі - Головне управління), перевищуючи свої службові повноваження, організував вжиття заходів із залученням підлеглих осіб Головного управління направлених на виготовлення службової документації, якою створено штучні підстави для документального знищення вказаного товару.

Відповідно до наявної інформації, вищевказаний процес було ініційовано слідчим в особливо важливих справах ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_15 , яким підготовлено лист від 22 січня 2025 року (зареєстрований Головним управлінням від 23 січня 2025 року за № BX-723-25, далі - Лист № l), тобто через більш ніж два місяці після вилучення товару. Листом № l ставилось питання Головному управлінню, чи підлягає знищенню ікра зернистих лососевих порід, яка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000476.

Після отримання цього листа ОСОБА_14 , зловживаючи службовими повноваженнями, дав вказівку ОСОБА_16 , начальнику Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління, підготувати відповідь, якою визначити необхідність знищення товару.

У результаті вказаного, підготовлено та підписано ОСОБА_17 відповідний лист-відповідь на адресу ГУ СБУ у м. Києві та Київській області (від 30 січня 2025 року № Вих-10-2.3/670-25, далі - Відповідь № l), в якому зазначено, що на підставі лабораторних досліджень, здійснених Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи ( далі - Лабораторія) (від 24 грудня 2024 № 022004 п/24 - зразок 022004п/1/24-Ікра зерниста лососевих порід №1) не відповідає критеріям КМАФАнМ (загальний показник мікробіологічної забрудненості) та надано роз?яснення законодавства, відповідно до якого знищення не обов?язково.

У подальшому, за результатом ряду відповідних нарад дійшли висновку, що зазначена у Відповіді №1 інформація не дає необхідних підстав для документального знищення товару, оскільки, серед іншого, перевищення вказаного мікробіологічного показника не є підставою для знищення партії продукції.

07 лютого 2025 року ОСОБА_17 повторно надано вказівки підлеглим співробітникам Головного управління, зокрема, ОСОБА_18 , заступнику начальнику

Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління, підготувати за слідчого проект документа на адресу Головного управління, який ініціює процес вилучення товару з обігу та проведення фіктивного лабораторного дослідження товару, за результатами якого буде встановлено неможливість її повернення в обіг та виписано необхідність її знищення.

З цією метою ОСОБА_19 підготовлено проект документу, яким обґрунтовується необхідність повторного відбору зразків товару (вже через чотири місяці після його вилучення) для здійснення повторного дослідження із залученням лабораторії, оскільки ОСОБА_14 має можливість залучення Лабораторії до протиправної діяльності через неформальні контакти з її керівником.

Вказане стало неможливе через те, що товар був відсутній, і це унеможливило відібрання відповідних повторних зразків для досліджень співробітниками Головного управління.

У той же час, 10 лютого 2025 СБУ в черговий раз звернулось до Головного управління листом № 51/12-137-115-Б, стосовно того, чи підлягає знищенню ікра в рамках кримінального провадження, на що в цей раз ОСОБА_14 підписав відповідь від 17 лютого 2025 №10-2.3/1213-25, що ікра, вилучена в кримінальному провадженні, підлягає знищенню, оскільки не має маркування та супровідних документів.

Слід зазначити, що СБУ було встановлено, що Ікра російського походження, загального обігу продуктів харчування, таких торгових марок як ООО «ВОСТОЧНЫЙ БЕРЕГ», ООО «ВЕСТФИШ», ООО «ТУНАИЧА», ООО «ТАХТОЯМСЬК», ООО «КОНТИНЕНТ», що й слугувало підставою для накладання арешту.

14 квітня 2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 у справі № 757/14736/25-к проведено обшук автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_5 , в ході якого виявлено та вилучено:

1. блокнот синього кольору формату А4, на останньому аркуші (форзаці) наявний напис «Д-450-030225», належний ОСОБА_10 ;

2. мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_6 , IMEI НОМЕР_4 , належний ОСОБА_20 ;

3. мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 ;

4. мобільний телефон Samsung Galaxy, с.н. НОМЕР_8 , IMEI НОМЕР_3 ,

належний ОСОБА_20

14 квітня 2025 вищезазначені предмети, вилучені в ході обшуку, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

06 червня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000040 від 10 лютого 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно - задоволено частково.

Накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 31 березня 2025 року під час проведення обшуку автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- блокнот синього кольору формату А4, на останньому аркуші ( форзаці ) наявний напис «Д-450-030225», належний ОСОБА_10 ;

- мобільний телефон Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон Samsung Galaxy, c.н. НОМЕР_8 , IMEI НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 , шляхом заборони користування та розпорядження таким майном.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки згідно доводів апеляційної скарги вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена апелянтом лише в частині накладення арешту на мобільний телефон марки IРhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , тому колегія суддів, відповідно до частини першої статті 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги та лише в частині задоволення клопотання про арешт мобільного телефону марки IРhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 .

Ухвала слідчого судді в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 170-173, 309 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000040 від 10 лютого 2025 рокута яке виявлено і вилучено 14 квітня 2025 року у період часу з 08:35 год. по 09:59 год. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року у справі № 757/14736/25-к в ході проведення обшуку автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_2 , належний ОСОБА_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статті 98 КПК України.

Крім того, зокрема, мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_2 був направлений у Головне оперативно-технічне управління Державного бюро розслідувань з метою залучення програмно-технічних комплексів та спеціального програмного забезпечення для виготовлення копій інформації з метою подальшого огляду та аналізу вказаної інформації.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні речові докази зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначений мобільний телефон, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З наведених підстав, доводи представника про те, що зазначені в ухвалі про надання дозволу на обшук документи він не готував, не підписував та не мав жодного відношення, оскільки не є співробітником ГУ Держпродспоживслужби в Київській області, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання на те, що зміст ухвали про надання дозволу на обшук не стосується ОСОБА_8 , в ухвалі відсутнє його прізвище, ім`я, по-батькові, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що мобільний телефон Iphone 13 Pro Max, с.н. НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_2 був направлений у Головне оперативно-технічне управління Державного бюро розслідувань з метою залучення програмно-технічних комплексів та спеціального програмного забезпечення для виготовлення копій інформації з метою подальшого огляду та аналізу вказаної інформації, відсутність мобільного телефону Iрhone 13 Pro Мax, с.н. НОМЕР_9, IMEI НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , у переліку, щодо якого було надано дозвіл на обшук в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року у справі №757/14736/25-к про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт цього майна з дотриманням вимог частини п`ятої статті 171 КПК України, оскільки вказане вилучене під час проведення обшуку майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання скаржника на те, що належними та допустимими доказами підтверджено факт звернення клопотання про арешт майна до суду із пропущенням, в тому числі 48 годинного строку, встановленого частиною другою статті 171 КПК України, є безпідставними, оскільки, на переконання колегії суддів, недотримання органом досудового розслідування визначеного частиною п`ятою статті 171 КПК України строку звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, саме по собі не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в частині, що оскаржується, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4