Справа №: 630/14/26 Провадження № 1-кс/630/22/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Люботин

Слідчий суддя Люботинського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000007 від 03.01.2026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, не працюючого, маючого інвалідність 3-ї групи, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється за ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Начальник слідчого відділення відділення поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.01.2026 приблизно о 19:20 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у квартирі

АДРЕСА_2 розпивав спиртні напої із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В ході вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт та розпочалась сварка. У подальшому, під час сварки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вийшли у під`їзд на маршові сходи біля вищевказаної квартири де словесний конфлікт переріс у бійку. В процесі бійки ОСОБА_5 маючи раптово виниклий умисел на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повалив ОСОБА_7 на підлогу де останній опинився лежачи на спині, а ОСОБА_5 в положенні сидячі на ньому продовжив наносити потерпілому удари руками в область обличчя. Після чого, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом направленим на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, дістав із правої кишені куртки, в яку останній був одягнутий, розкладний ніж з рукояткою чорного кольору на якому на лезі мається напис «Browning» та узяв у праву руку. Так, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи умисно протиправно, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків наніс один удар вищевказаним ножом в черевну область ОСОБА_7 в результаті чого бійка припинилась.

Після чого, ОСОБА_5 розуміючи що його дії можуть бути викритими іншими особами, забрав з місця події вищевказаний ніж та пройшовши на ділянку місцевості неподалік будинку № 3 по вул. Європейська в смт. Пісочин Харківського району Харківської області та викинув його в бік річки.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , які виразились у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , спричинені наступні тілесні ушкодження: колота різана рана передньої черевної стінки, яка за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

03.01.2025 ОСОБА_5 було затримано, а 04.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий у клопотанні зазначає, що стосовно ОСОБА_5 , встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та посилався на наявність зазначених у клопотанні ризиків. Звернув увагу на те, що ОСОБА_5 не працює, не має міцних соціальних зав`язків, та має реальну можливість впливати на свідків, які є його знайомими, і більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував. Вважав ризики не доведеними, підозру не обґрунтованою. Зазначив, що на даний час експертом не встановлено тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого. Звернув увагу на те, що підозрюваний є не судимим, має інвалідність 3-ї групи та раніше товаришував із потерпілим протягом тривалого часу. Вважав можливим обрати більш м`який запобіжний захід.

ОСОБА_5 погодився з думкою захисника та просив не обирати йому тримання під вартою. Зазначив, що він утримує двох малолітніх дітей йогом цивільної дружини, яка не працює. Він працює неофіційно у цеху з обробки м`яса, окрім того, він є особою з інвалідністю третьої групи і у нього немає однієї нирки. Він не приймає ніякі лікарські препарати, які б були пов`язані із інвалідністю. Вказав, що приховуватися від слідства він не має наміру. Під час сварки він захищався від потерпілого, який його сильно побив і міг вбити. Ніж він викинув, бо перелякався.

Вислухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із п.2 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано окрім, як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Підозра, пред`явлена ОСОБА_5 обґрунтована наданими до суду копіями матеріалів кримінального провадження, а саме: протоколами огляду місця події від 03.01.2026, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 04.01.2026; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 04.01.2026; протокол пред`явлення для впізнання за участю свідка

ОСОБА_8 ; протокол огляду предметів від 04.01.2026;

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , суспільну небезпеку інкримінованих кримінально протиправних дій, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

При цьому стандарт доказування «обґрунтованої підозри» є нижчим, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», яким керується суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення вироку.

Наразі не вирішується наперед процесуальна перспектива судового розгляду обвинувачення, яке може бути пред`явлено ОСОБА_5 після завершення досудового розслідування, а лише надається аналіз обґрунтованості повідомленої підозри, суспільної небезпеки злочинного діяння, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_5 .

На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри чи правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_5 діяння, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить, що він може бути причетним до цього злочину.

Дослідженням особи ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, мешкає у цивільному шлюбі, офіційно не працює, є особою з інвалідністю третьої групи, обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також, що судом не отримано відомостей, що він за станом свого здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятору.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

З огляду на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Cлідчий суддя бере до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, і що негативні наслідки застосування такого покарання підсилюються безумовним застосуванням конфіскації майна і законодавчими обмеженнями у можливості звільнення від відбування покарання.

Саме від моменту повідомлення про підозру особа притягується до кримінальної відповідальності і отримує інформацію про кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, та його правову кваліфікацію. В свою чергу це дає можливість підозрюваному спрогнозувати негативні для себе наслідки у вигляді певного покарання, яке може бути йому в майбутньому призначене, та його розмір. Відтак тяжкість покарання, яке може загрожувати особі, підсилює ризик її втечі і переховування від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя приймає до уваги, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому підозрюється ОСОБА_5 , у сукупності з іншими обставинами кримінального правопорушення, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не виключається, оскільки ОСОБА_5 може впливати на свідків, (які є його знайомими, а свідок ОСОБА_8 є його цивільною дружиною) - шляхом умовляння або тиску чи погроз для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд не визначає ОСОБА_5 заставу, оскільки він обгрунтовано обвинувачується у злочині, пов`язаному із насильством.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установі «Харківській слідчий ізолятор»строком на 60 днів до 03 березня 2026 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з 03 січня 2026 року з моменту його фактичного затримання.

Строк дії ухвали до 03 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07.01.2026р.

Слідчий суддя ОСОБА_1