Справа № 497/3039/25
Провадження № 1-кс/497/981/25
УХВАЛА

20.11.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання, в м.Болград, клопотання слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000654 від 16.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2025 року до суду засобами поштового зв`язку "Нова пошта" (експрес-накладна №0524 від 17.11.2025), звернувся слідчий з клопотанням, погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна.

З клопотання вбачається, що групою слідчих слідчого відділу Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000654 від 16.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску, з корисливих мотивів.

16.11.2025 приблизно о 17 годин 30 хвилин співробітниками НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ біля села Виноградівка в Болградському районі Одеської області зупинено автомобіль ВАЗ 2107 д/н, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На пасажирському сидінні виявлено особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При з`ясуванні обставин встановлено, що ОСОБА_5 за грошову винагороду сприяв подальшому незаконному перетину ОСОБА_6 через державний кордон України в Республіку Молдову поза межами пункту пропуску (ІТС "ІПНПУ" № 11819 від 16.11.2025).

В період часу з 20:05 до 20:20 години 16.11.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно надав мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою «Київстар» з номером телефона НОМЕР_5 , який вилучено та опечатано у спеціальний сейф-пакет NPU №5074179.

Постановою слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області 16.11.2025 вилучене майно визнано доказом у кримінальному провадженні.

В період часу з 20:05 до 20:20 години 16.11.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: Одеська область, місто Болград, проспект Соборний, №97, добровільно надав:

- мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою «Київстар» з номером телефона НОМЕР_5 , який вилучено та опечатано у спеціальний сейф-пакет NPU №5074179.

Документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) факти і докази, що свідчать про володіння, користування: під час добровільної видачі ОСОБА_6 , підтвердив, що майно тимчасово вилучене 16.11.2025 під час добровільної видачі належить йому та перебувало у його розпорядженні.

Вказаний предмет першочергово необхідний для забезпечення даного кримінального провадження, з метою підтвердження причетності певних осіб до вчинення кримінального правопорушення, за наслідками якого розпочатого досудове розслідування.

Значення вказаного майна для встановлення обставин у кримінальному провадженні насамперед полягає в тому, що воно містить важливу доказову базу про осіб які на думку органу досудового слідства можуть бути причетними до незаконного переправлення осіб через державний кордон України, тому слідчий звертається з цім клопотанням.

Слідчий ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі (а.с.44).

Особа у якої вилучено майно ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся через слідчого, про причини своєї неявки суд не повідомив, своєї позиції з приводу заявленого клопотання не висловив.

Слідчий суддя перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку щодо задоволення клопотання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В судовому засіданні встановлено, що 16.11.2025 року приблизно о 17 годині 30 хвилин співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 біля села Виноградівка Болградського району Одеської області зупинено автомобіль ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На пасажирському сидінні виявлено особу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При з`ясуванні обставин встановлено, що ОСОБА_5 за грошову винагороду сприяв подальшому незаконному перетину ОСОБА_6 через державний кордон України в Республіку Молдову поза межами пункту пропуску (ІТС "ІПНПУ" № 11819 від 16.11.2025).

Вказані відомості 16.11.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000654 за правовою кваліфікацією ч.3 ст.332 КК України.

Під час проведення слідчих дії ОСОБА_6 16.11.2025 року добровільно видав співробітникам поліції належний йому мобільний телефон, який постановою слідчого ОСОБА_3 від 16.11.2025 року визнаний речовим доказом.

Слідчим доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, буде використано, як доказ у кримінальному провадженні.

Оцінивши обставини визначені ст.ст. 132,170 КПК України, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і підлягає задоволенню, так як вищезазначене майно, є речовим доказом у кримінальному правопорушенні, та вважає необхідним застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132,170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000654 від 16.11.2025 року, що було тимчасово вилучено 16.11.2025 року у ОСОБА_6 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Iphone 11» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з сім-картою «Київстар» з номером телефона НОМЕР_5 , який вилучено та опечатано у спеціальний сейф-пакет NPU №5074179;

у частині позбавлення права його відчуження, розпоряджання та користування ними.

Місцем зберігання мобільного телефону визначити камеру зберігання речових доказів Болградського РВП ГУНП в Одеській області: Одеська область, Болградський район, м.Болград, пр-т Соборний, 97.

Відповідальним за належне зберігання майна визначити слідчого СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1