Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1418/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/21/26
Категорія ч.1 ст.246 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого: ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0000150, внесеному до ЄРДР 21.09.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Майдан Копищанський Олевського району Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, пенсіонер, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29 жовтня 2025 року між прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 за участю захисника адвоката ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи в сумі 4457 грн. 00 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 24.09.2025.

Вирішено долю речових доказів:

- трактор Т-25 д/н НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 повернуто володільцю;

- гужову повозку (кінний віз), бензопилу «Chain sa 5200», які передані на зберігання до ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області повернуто власнику;

- 29-ть колод дерев породи «вільха», які передані на зберігання до ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області конфіскувано в дохід держави;

- два зрізи пнів з дерев породи «вільха», а також два зрізи з комлевих частин колод породи «вільха», які передані на зберігання до ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області знищено.

Судом першої інстанції встановлено, що в середині вересня 2025 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в захисних лісових насадженнях залізниці по напрямку Коростень - Звягель на перегоні Яблунець - Вірівка ліва сторона колії від 302км+900м до 303км+100м в кварталі №196 виділ №161, вирішив вчинити незаконну рубку дерев породи «вільха», що поблизу с. Непізнаничі Ємільчинської територіальної громади Звягельського району Житомирської області.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 20 вересня 2025 року ОСОБА_8 , на тракторі «Т-25» н.з. НОМЕР_1 , до якого був причеплений гужовий віз, до якого він помістив бензопилу, виїхав з території домоволодіння за місцем свого постійного проживання та цього ж дня приблизно о 16 год. прибув до захисних лісових насаджень залізниці по напрямку Коростень - Звягель на перегоні Яблунець - Вірівка ліва сторона колії від 302км+900м до 303км+100м в кварталі №196 виділ №161 та, не маючи спеціального дозволу на використання лісових ресурсів - лісорубного квитка, в порушення вимог ст.69 Лісового кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», умисно здійснив незаконну порубку 2-х сироростучих дерев породи «вільха», за допомогою привезеної бензопили розкрижував їх на колоди довжиною по 1,25 м, які завантажив на гужовий віз та почав здійснювати їх вивезення з вказаних захисних лісових насаджень залізниці і таким чином залишив місце вчинення злочину.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , а саме незаконної порубки дерев породи «вільха» у захисних лісових насадженнях в кількості 2-х дерев, діаметрами: 50*48 см та 60*62 см, навколишньому природному середовищу спричинено екологічної шкоди розміром 52263 грн. 42 коп., що згідно п.1 примітки до ст.246 КК України вважається істотною шкодою.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що при затвердженні угоди суд першої інстанції в порядку ст.96-1 КПК України не застосував спеціальну конфіскацію щодо знарядь кримінального правопорушення, а саме бензопили та причепу, як то було передбачене умовами угоди про визнання винуватості.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу, але просив винести новий вирок в частині розподілу речових доказів та застосувати спеціальну конфіскацію.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін.

Представник потерпілого залишила вирішення скарги на розсуд суду.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого, заперечення обвинуваченого та захисника щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.246 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до статті 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.

Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

У резолютивній частині вироку на підставі угоди повинно міститися рішення про затвердження угоди із зазначенням її реквізитів, рішення про винуватість особи із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання, а також інші відомості, передбачені ст.374 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, крім іншого, суд має зазначити рішення про долю речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Як вбачається із угоди про визнання винуватості від 29.10.2025 року, сторони узгодили наступне призначення покарання ОСОБА_8 : за ч.1 ст.246 КК України до 1 року обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Враховуючи, що бензопила марки «Chain sa 5200» помаранчевого кольору та причеп гужовий віз, які належать ОСОБА_8 , були використані як знаряддя вчинення умисного кримінального правопорушення та 29 колод дерев породи «вільха», у відповідності до ст.ст.96-1, 96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації, тобто примусовому безоплатному вилученню у власність держави.

Між тим, в оскаржуваному вироку судом ухвалено повернути власнику бензопилу марки «Chain sa 5200» помаранчевого кольору та причеп гужовий віз, оскільки суду не надано відомостей, що вказані речі належать особисто ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що власником даних речей є син.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 96-2 КК України у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, застосовується спеціальна конфіскація.

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, на підставі обвинувального вироку суду.

За приписами частини 1 статті 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно п.4 ч.4 ст.474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Разом із цим, затверджуючи угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, суд першої інстанції всупереч положенням статті 472 КПК України, дійшов хибного висновку, що долю речових доказів, а саме бензопили та гужової повозки, необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а не застосувати ст.ст.96-1, 96-2 КК України та ухвалити рішення про спеціальну конфіскацію цих речей, про що прямо зазначено в угоді про визнання винуватості.

До таких висновків, а саме про необхідність вирішення питання щодо долі речових доказів - коштів, які у даному випадку призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, на підставі ст. 96-1 КК України, а не ст. 100 КПК України, дійшла об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.09.2024 (справа № 183/4229/23).

При цьому, за своєю правовою природою спеціальна конфіскація належить до інших заходів кримінально-правового характеру (розділ XIV «Інші заходи кримінально-правового характеру» Загальної частини КК України).

У рішенні від 30.06.2022 № 1-р/2022 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. ст. 96-1, 96-2 КК України (щодо спеціальної конфіскації) Конституційний Суд України визнав такими, що є конституційними ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, при цьому серед іншого вказав, що спеціальна конфіскація не є видом кримінального покарання, тому її застосування, зокрема примусове безоплатне вилучення майна у недобросовісної третьої особи, на підставі судового рішення (вирок, ухвала) не є притягненням до кримінальної відповідальності.

Таким чином, спеціальна конфіскація не є кримінальним покаранням, її застосування не призводить до збільшення обсягу обвинувачення та не свідчить про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, тому рішення про застосування спеціальної конфіскації судом апеляційної інстанції приймається у формі ухвали відповідно до ч. 1 ст. 418 КПК України.

Такі висновки вказані у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 183/4229/23.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що судом затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29.10.2025 року у якій зазначено, що відповідно до ст.ст.96-1, 96-2 КК України має бути застосовано спеціальну конфіскацію бензопили та гужової повозки, які є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на те, що спеціальна конфіскація в розумінні закону про кримінальну відповідальність є іншим заходом кримінально-правового характеру, що застосовується до винної особи в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, та не входить до переліку покарань, визначених ст. 51 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення питання про застосування спеціальної конфіскації в кримінальному провадженні не може розглядатись як погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 , зв`язку із застосуванням до нього заходу примусу від імені держави, що було б підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За положеннями п. 4 ч.1 ст. 408 КК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через незастосування положень ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, які підлягали застосуванню, то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення долі знарядь (засобів) кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2025 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст.246 КК України - змінити в частині вирішення долі речових доказів у справі.

Гужову повозку (кінний віз), бензопилу «Chain sa 5200», які передані на зберігання до ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області - конфіскувати на підставі ст. ст. 96-1 та 96-2 КК України, застосувавши спеціальну конфіскацію.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді: