ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

м. Київ

справа № 344/14114/23

провадження № 51-4885 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2024 року й Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000839, про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 08 квітня 2024 року, задовольнивши клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська, застосував щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Згідно з установленими судом першої інстанції обставинами ОСОБА_7 15 лютого 2023 року о 10:57, в умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у АДРЕСА_2, незаконно заволодів належними ФОП « ОСОБА_8 » джинсами вартістю 749 грн. Суд установив, що ОСОБА_7 у момент вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, через психічний розлад був позбавлений можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 29 липня 2024 року залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким було встановлено кримінальну протиправність діяння. Свої доводи мотивує тим, що Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX) ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 , станом на час вчинення суспільно небезпечного діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, кримінальне провадження необхідно закрити.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.

Прокурор ОСОБА_5 уважала, що касаційну скаргу захисника необхідно задовольнити, а судові рішення - скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Мотиви Суду

Частиною 2 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

18 липня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон № 3886-IX, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Згідно із цим Законом ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою встановлено санкції за: 1) дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 2) дії, передбачені ч. 1 вказаної статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 1 або 2 цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; 4) дії, передбачені частинами 1 або 2 цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна.

Указаними змінами, у тому числі, збільшено вартість предмета дрібної крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), яка є визначальною для розмежування кваліфікації дії між дрібною крадіжкою, передбаченою ст. 51 КУпАП, та, зокрема, крадіжкою, передбаченою ст. 185 КК України.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилання до ст. 51 КУпАП, яка, установлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації діяння як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено, а законодавець указав його в ст. 51 КУпАП. Тож, із часу набуття чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тож фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі та «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21.

Пунктом 5 підрозд. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України установлено, що для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV цього Кодексу для відповідного року. У 2023 році 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, передбачені ст. 51 КУпАП, становили 2684 грн.

У цьому кримінальному провадженні суди попередніх інстанцій відповідно до ст. 513 КПК України з`ясували, що 15 лютого 2023 року ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки крадіжки на суму 749 грн. Однак з огляду на положення ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України це діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, про що обґрунтовано зазначив захисник у касаційній скарзі.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За нормами абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У частині 1 ст. 434 КПК України вказано, що касаційний розгляд здійснюється за правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням особливостей, передбачених гл. 32 згаданого Кодексу. Водночас суд касаційної інстанції має керуватися ст. 440 КПК України, за приписами якої, встановивши обставини, визначені в ст. 284 цього Кодексу, він скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу та закриває кримінальне провадження.

З огляду на викладене вище та на позицію ОСОБА_7 , який у суді першої інстанції визнав факт вчинення суспільно небезпечного діяння і під час касаційного розгляду просив закрити щодо нього кримінальне провадження з підстав, наведених захисником у касаційній скарзі, необхідно скасувати ухвали судів попередніх інстанцій і закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2024 року й Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати, а кримінальне провадження щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким було встановлено кримінальну протиправність діяння.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3