Справа № 308/2376/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2025 року до слідчого судді Ужгородського міськрайоннного суду Закарпатської області звернувся захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , з клопотанням про скасування арешту, аргументуючи наступним.

16 травня 2025 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 погоджене з процесуальним прокурором у кримінальному провадженні №0000028, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,4.2,4.3 ст.225, 4.4 ст.28 ч.3 ст.332 Кримінального кодексу України та прийнято ухвалу про накладання арешту на майно, вилучене під час проведення невідкладного обшуку 05 травня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 .

У даному провадженні 05 травня 2025 року ОСОБА_7 оголошено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 332 КК України.

Цього ж дня, 05.05.2025 року, на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду було проведено обшук в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 . Під час проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Лексус» 500Д д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про державну реєстрацію до нього що належать ОСОБА_8 ; мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», IMEI: НОМЕР_2 , з сім карткою № НОМЕР_3 що належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro МАХ», що належить неповнолітній ОСОБА_10 , мобільний телефон «Iphone 16 Pro MAX», що належить ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro», що належить неповнолітньому ОСОБА_11 2009 р.н., сервер марки «Ajhua», транспортний засіб марки Мерседес Бенц ГЛУ53, д.н.3. НОМЕР_4 , 2021р.в. та свідоцтво про державну реєстрацію до нього що належить ОСОБА_4 , планшети iPad що належать неповнолітнім дітям, грошові кошти та банківські картки.

Так, захисник зазначає, що поза увагою суду залишено ті обставини, що під час обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , було вилучено мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», з сім карткою № НОМЕР_3 що належить ОСОБА_9 ; мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro МАХ», що належить неповнолітній ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Iphone 11 Ро», що належить неповнолітньому ОСОБА_11 2009 р.н., а також три планшети ОСОБА_12 що належать неповнолітньому ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . За таких обставин ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_15 не мають жодного відношення до обставин, що є предметом дослідження у даному кримінальному провадженні, не є ані підозрюваними, ані свідками у даному провадженні, будь які відомості про обставини даного кримінального провадження їм невідомі.

Ще під час проведення обшуку ОСОБА_16 неодноразово наголошувалось що виявлені мобільні пристрої є їх з дітьми власністю, однак такі пояснення прийняті до уваги не були. За таких обставин, на даний час, з урахуванням мети досудового розслідування, захисник зазначає, що відсутні правові підстави для арешту майна, що визначені у змісті ст. 173 КПК України, тобто відсутні достатні докази, що вказують на вчинення особою (власником майна) кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб.

В судове засідання учасники не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що у відповідності до матеріалів справи в провадженні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0000028 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 та ч. 3 ст. 332 КК України.

16 травня 2025 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 погоджене з процесуальним прокурором у кримінальному провадженні №0000028, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,4.2,4.3 ст.225, 4.4 ст.28 ч.3 ст.332 Кримінального кодексу України та прийнято ухвалу про накладання арешту на майно, вилучене під час проведення невідкладного обшуку 05 травня 2025 року за адресою м. Ужгород вул. Виноградівська 32.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Таким чином, досліджені матеріали свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а тому скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на майно, вилучене під час проведення невідкладного обшуку 05 травня 2025 року за адресою АДРЕСА_1 , може зашкодити подальшому проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи по суті. При цьому обставини, які стали підставами для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не змінилися, арешт накладено обґрунтовано, доказів того, що відпала потреба в арешті майна, чи такий арешт накладено необґрунтовано, не надано, слідчий суддя приймає до уваги той факт, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, керуючись ст.ст. 169, 174, 376, 447, 532 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1