ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/1911/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1688/25
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, судове провадження за спільною апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 03 липня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , 1983 року народження, на 60 днів, тобто до 31 серпня 2025 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В спільній апеляційній скарзі захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги послалися на те, що обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України є необґрунтованим, оскільки фактичні обставини справи свідчать про наявність ознак іншого складу злочину, або взагалі відсутність складу злочину. Суд першої інстанції під час розгляду справи по суті вважав не доведеним обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України, кваліфікувавши його за ст. 118 КК України, судом апеляційної інстанції скасовано вирок суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права, а за таких обставин, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений перебуває під вартою майже 2,5 роки, що перевищує верхню межу санкції ст. 118 КК України.

Наголосили, що стороною обвинуваченням не доведено, що мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби.

Вказали, що прокурором не доведено продовження існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків:

-переховування від органів досудового розслідування та суду не підтверджений, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою. Крім того ОСОБА_9 паспорт громадянина України для виїзду за кордон не видавався. У обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, а саме: дружина, батьки, брат, його батько є інвалід ІІІ групи та знаходиться на утриманні обвинуваченого. В приватній власності ОСОБА_9 перебуває нерухоме майно квартира. Щодо можливої зміни дислокації ВЧ, в якій проходить службу обвинувачений, зазначили, що місце несення служби ОСОБА_9 з 2022 року і по теперішній час не змінювалось, а характер виконання його військових обов`язків не пов`язаний зі зміною або переміщенням по території України;

-знищення, ховання, спотворення будь-якої із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження спростовується тим, що всі докази зібрано, досудове слідство завершено та надано доступ до матеріалів досудового розслідування;

-незаконного впливу на свідків відсутній, оскільки вже було допитано ряд свідків та потерпілу, окрім цього у обвинуваченого відсутній інтерес впливати на свідків, показання яких свідчить про невинуватість обвинуваченого. А також відсутні будь-які дані на підтвердження спроб незаконного впливу на потерпілу з боку обвинуваченого;

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином відсутній, оскільки ОСОБА_9 не вчиняв жодних дій, які б могли зашкодити встановленню істини у справі, навпаки, він постійно демонстрував належну процесуальну поведінку, не порушував вимог, покладених на нього, з`являвся за викликом і сприяв встановленню обставин справи;

-вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення спростовується тим, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та служби, військовослужбовець, офіційно працевлаштований, має постійний дохід.

Зазначили, що ОСОБА_9 , будучи працівником критично важливого підприємства та маючи можливість бути заброньованим на час мобілізації, з перших днів повномасштабного вторгнення прийняв рішення стати добровольцем та піти на військову службу під час мобілізації, це характеризує його, як особу, що має високі моральні цінності та відповідальне ставлення до свого конституційного обов`язку захисту цілісності України під час збройної агресії.

Наголосили, що стан здоров`я обвинуваченого погіршився з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників, прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за яке може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти життя та здоров`я особи, а саме умисного вбивства, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Стосовно тверджень захисників про не підтвердження ризику переховування від суду і незаконного впливу чи тиску на свідків колегія суддів зазначає, що ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав, а перебування ОСОБА_9 під вартою мінімізує зазначені ризики.

За таких обставин, посилання захисників на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Стосовно посилання захисників на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи по суті вважав не доведеним обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, кваліфікувавши його за ст. 118 КК України, судом апеляційної інстанції скасовано вирок суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права, а за таких обставин, поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений понад 2,5 роки утримується під вартою, що перевищує верхню межу санкції статті 118 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки після скасування вироку судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції переглядає справу зі стадії призначення судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи захисників про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення із посиланням на окремі докази, не приймаються до уваги, оскільки оцінка доказів можлива виключно після проведення судового розгляду під час ухвалення остаточного судового рішення.

Посилання захисників на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та служби, військовослужбовець, офіційно працевлаштований, має постійний дохід, має міцні соціальні зв`язки, а саме: дружину, батьків, брата, батько є інвалідом ІІІ групи та знаходиться на утриманні обвинуваченого, суд приймає до уваги, але в даному випадку ці обставини не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ризики встановлені суддею та слугувати підставою для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи те, що останній підозрюється у вчиненні умисного вбивства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Доводи захисників про погіршення здоров`я обвинуваченого, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відомостей про неможливість надання ОСОБА_9 належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не надано.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що обвинувачений та його захисник не позбавлені процесуальної можливості звернутись із клопотанням до суду першої інстанції щодо проведення судової медичної експертизи для встановлення стану здоров`я обвинуваченого і необхідності отримання відповідного висновку експертів.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: