Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/82/25
Категорія ст.126-1 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисників ОСОБА_1 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №295/13594/22 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 19.08.2024 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України і призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 : - 51616 грн. 23 коп. на відшкодування матеріальної шкоди: - 30000 (тридцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 4780 (грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 18 серпня 2021 близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_10 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи характер своїх противоправних дій, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_7 умисні дії психологічного насильства, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у останньої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Після чого, ОСОБА_10 продовжуючи реалізацію свого умислу спрямованого на вчинення домашнього насильства, перебуваючи за вищевказаною адресою, вчинив відносно ОСОБА_7 умисні дії економічного насильства, що виразилися в нанесені ударів сокирою по капоту та лобовому склу автомобіля марки «Toyota», моделі «Camry», сірого кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , які позбавили останню можливості користуватись даним автомобілем, що належить їй на праві власності, та спричинили матеріальної шкоди на суму 35275 грн. 32 коп.

Крім цього, 11 вересня 2021 о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_10 перебуваючи на території автостоянки, що за адресою: майдан Перемоги, 10, місто Житомир , усвідомлюючи характер своїх противоправних дій, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_7 умисні тотожні дії психологічного та економічного насильства, що виразилися в пошкодженні лако-фарбового покриття автомобіля марки «Toyota », моделі «Camry», сірого кольору, з номерним знаком НОМЕР_1 , нанісши, невстановленим в ході досудового розслідування предметом, подряпини на капоті та багажнику автомобіля із зазначенням нецензурних слів, які викликали у останньої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, позбавили можливості користуватись даним автомобілем, що належить їй на праві власності, та спричинили матеріальної шкоди на суму 16340 грн. 91 коп.

23 вересня 2021 на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира позов ОСОБА_10 про розірвання шлюбу задоволено та шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 розірвано.

Крім цього, 30 вересня 2021 близько 12 години 45 хвилин ОСОБА_10 перебуваючи за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_5 , усвідомлюючи характер своїх противоправних дій, маючи прямий умисел спрямований на вчинення домашнього насильства, вчинив відносно останньої умисні тотожні дії психологічного насильства, що виразилися у погрозах, образах словами нецензурної лайки, які викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, за що 21 січня 2022 року був притягнутий Богунським районним судом міста Житомира до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_10 будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив систематично вчиняти психологічне та економічне насильство до своєї колишньої дружини ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_1 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. При цьому, зазначає, що в діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Так, у висунутому обвинуваченні та в у вироку суду не зазначені обов`язкові для ст.126-1 КК України, наслідки, а саме - «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи» та стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів на підтвердження таких наслідків, в той же час у вироку вказано, що пошкодженням автомобіля марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 потерпілій спричинено « ...емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, позбавлення можливості користуватись автомобілем та матеріальну шкоду...», що не охоплюється складом злочину, передбаченого ст.126-1 КК України. Наголошує, що склад злочину, передбаченого ст. 126-1 КК, передбачає систематичність вчинення дій, але ця ознака відсутня у цьому провадженні. Так, у вироку вказано про перебування ОСОБА_10 30.09.2021 близько 12 год. 45 хв. за місцем проживання потерпілої за адресою АДРЕСА_6 , у той час як у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2022 про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення 30.09.2021 психологічного насильства щодо колишньої дружини, що нібито підтверджує системність дій ОСОБА_10 , зроблено необґрунтований висновок про телефонні розмови між вказаними особами у цей період. Зазначає, що з метою доведення відсутності вчинення будь-яких протиправних дій ОСОБА_10 у той день, сторона захисту 27.11.2023 здійснила тимчасовий доступ до речей і предметів ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на підставі ухвали судді Богунського районного суду міста Житомира від 07.11.2023 у справі №295/13594/22 і отримала роздруківку вхідних та вихідних телефонних дзвінків та їх тривалість, SMS-повідомлень з телефону ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_10 , та НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_7 , без розкриття змісту цих повідомлень з прив`язкою до базових станцій, через які відбувалося з`єднання з зазначенням номеру абонента, дати та часу з`єднання, номеру телефону, через який відбулося з`єднання, типу мережі ІМЕІ абонента, адреси найближчої базової станції, через які відбулося з`єднання за 30.09.2021, яку відповідно до положень ч.11 ст.290 КПК, було відкрито 12.12.2023 стороні обвинувачення та потерпілій, а також надано у суду першої інстанції. Дослідженою в судовому засіданні інформацією від ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » встановлено, що ОСОБА_10 не тільки не перебував 30.09.2021 за адресою АДРЕСА_5 , а взагалі не телефонував колишній дружині у той день. Проте, суд першої інстанції, ігноруючи встановлені під час судового засідання обставини, безпідставно визнав останнього винуватим за нібито вчинення третього епізоду домашнього насильства у цей день, при цьому в основу такого висновку суд поклав лише рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2022 про визнання ОСОБА_13 винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (т.7 а.с.226), а також рішення Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022, якою вказану постанову залишено без змін. Крім того, дослідивши в судовому засіданні інформацію від ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про відсутність спілкування ОСОБА_14 з колишньою дружиною 30.09.2021, суд першої інстанції проігнорував вказаний доказ невинуватості і, у порушення п. 2 ч. З ст. 374 КПК, у вироку взагалі не згадує цей доказ сторони захисту і будь-якої оцінки йому не надав. Окрім того, судом у вироку вказано, що ОСОБА_10 « ... будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив систематично вчиняти психологічне та економічне насильство до своєї колишньої дружини...», разом з тим будь-яких протиправних дій ОСОБА_10 , вчинених після 30.09.2021 чи 21.01.2022, текст вироку не містить. Посилаючись на зазначене, наголошує, що рішення Богунського районного суду м.Житомира від 21.01.2022 про визнання ОСОБА_10 винним за ч.1 ст.173-2 КУпАП не має безумовного преюдиціального значення в цій справі, а суд зобов`язаний був дослідити усі обставини тих подій і надати їм свою юридичну оцінку з урахуванням положень кримінального процесуального законодавства. В свою чергу, у вироку за епізодом від 30.09.2021 ОСОБА_10 засуджений за ті ж самі факти, які стали підставами і для застосовування адміністративного стягнення, що вказує на те, що він вдруге притягається до юридичної відповідальності за одні й ті ж факти. Вважає, що в даному випадку відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, оскільки, як поясняв ОСОБА_10 , єдиною причиною і мотивом його дій була образа на колишню дружину, яка повністю позбавила його можливості проживати у спільному будинку та користуватись спільно нажитим майном, а своїми діями він лише намагався спонукати її до справедливого розподілу майна подружжя. Звертає увагу, що реєстрація кримінального провадження №0001552 від 27.08.2021 за ст.126-1 КК України стосовно ОСОБА_10 здійснена незаконно, оскільки на момент його реєстрації була відсутня обов`язкова ознака вказаного правопорушення - систематичність. Так, відповідно до обвинувального акту та вироку суду ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні трьох епізодів нібито «протиправних дій», які датовані 18.08.2021, 11.09.2021 та 30.09.2021. Проте, у кримінальному провадженні №0001552 від 27.08.2021 за ст.126-1 КК відомості про нібито вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які згідно з обвинувальним актом та вироком суду мали місце 11.09.2021 та 30.09.2021, до ЄРДР не були внесені. Таким чином усі слідчі дії щодо розслідування подій, які згідно з обвинувальним актом нібито мали місце 11.09.2021 та 30.09.2021, проведені у позапроцесуальний спосіб, а тому будь-які отримані за їх результатами докази є недопустимими. Наголошує, що з моменту реєстрації кримінального провадження №0001552 від 27.08.2021 досудове розслідування проводилось не уповноваженими слідчими, оскільки вони не були визначені (уповноважені) керівником органу досудового розслідування, а тому не мали права приймати будь-які процесуальні рішення та вчиняти процесуальні дії у цьому кримінальному провадженні за відсутністю повноважень, передбачених ст.ст.39, 40 КПК України. Зазначає про незаконність отримання потерпілою ОСОБА_7 відеозапису з автомобільної стоянки, розташованої за адресою АДРЕСА_4 . Так, під час досудового слідства потерпіла надала слідчому оптичний диск DVD-R із записами подій від 11.09.2021 з автомобільної стоянки, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , разом з цим, електронний документ (відеозапис з камер спостереження) міг бути отриманий лише внаслідок тимчасового доступу до речей і документів, на підставі ухвали слідчого судді, суду, що має відповідати вимогам ст.164 КПК та виконуватися відповідно до порядку, встановленому ст.165 КПК. Проте, до слідчого з відповідним клопотанням з приводу отримання у слідчого судді тимчасового доступу до відеозаписів подій від 11.09.2021 з автомобільної стоянки, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , потерпіла не зверталась, орган досудового слідства, у свою чергу, також не звертався до слідчого судді з клопотанням про отримання тимчасового доступу до вказаних відеозаписів. Таким чином зазначений у вироку суду оптичний диск DVD-R з відеозаписами подій від 11.09.2021 є недопустимим доказом, оскільки отриманий у позапроцесуальний спосіб. Крім того, ОСОБА_7 до моменту реєстрації кримінального провадження здійснювала аудіо-запис телефонних розмов з ОСОБА_10 , який не був про це обізнаний, та у подальшому передала оптичний диск із записами розмов слідчому СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_15 . Разо з цим, з урахуванням ініціативних дій ОСОБА_7 щодо фіксування телефонних розмов з ОСОБА_10 без попереднього дозволу суду, в даному випадку були порушені права обвинуваченого ОСОБА_10 , а тому надані прокурором докази - запис телефонних розмов між вказаними особами є недопустимим доказом. Наголошує, що експертний висновок №2706 автотоварознавчого дослідження автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного судовим експертом ОСОБА_16 25.08.2021, тобто ще до реєстрації вказаного кримінального провадження, що є недопустимим, як і експертний висновок №2721 автотоварознавчого дослідження автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , проведеного судовим експертом ОСОБА_16 у період часу з 11 по 14 вересня 2021 року. Як вже зазначалось, за епізодом пошкодження 11.09.2021 автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 відомості до ЄРДР не вносились, а тому досудове розслідування вказаного факту проводилось у позапроцесуальний спосіб. Зазначає, що експерт не проводив оцінку автомобіля «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , а фактично провів оцінку іншої оцінки автомобіля і таким чином експертиза №СЕ-19/106-23/12278-АВ від 29.09.2023 містить похідні висновки, тобто власні висновки і дослідження експерт замінив переоцінкою недопустимих в розумінні КПК доказів.

Адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, як незаконний, та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України - виправдати. При цьому, зазначає, що в ході судового розгляду захистом було заявлено клопотання від 16.02.2024 про визнання доказів недопустимими відповідно до ст. ст.86, 89 КПК, яке головуючою суддею приєднано до справи, пояснивши, що воно буде розглянуто в нарадчій кімнаті, однак судом при розгляді справи клопотання залишене судом поза увагою і взагалі не вирішувалось, тобто судом із цього приводу процесуальний документ не виносився і не знайшов свого відображення у вироку, що безумовно порушило право на захист. Звертає увагу, що даючи оцінку епізоду насильства від 30 вересня 2021, суд послався на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2022, яка на думку суду має преюдиціальне значення та не потребує повторної перевірки, оскільки систематичність може бути підтверджена постановами про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Однак, відповідно до ч.2 ст.94 КПК України: «Жоден доказ не має наперед встановленої сили», при цьому, за клопотанням захисту цей доказ (постанова суду) із доданими матеріалами ретельно досліджувалась в судовому засіданні, але у вироку суду зазначено, що ці докази дослідженню не підлягають, хоча при цьому було достовірно установлено факт фальсифікації цього доказу. Зазначає, під час досудового розслідування прокурор умисно не приєднав до матеріалів кримінального провадження оригінал, чи хоча б копію справи №295/14580/21 про адміністративне правопорушення ОСОБА_10 за ч.1 ст.173-2 КУпАП із недостовірними фактами, які покладені в його обвинувачення. Зазначаючи на численні порушення у справи №295/14580/21, вважає, що ОСОБА_18 є потерпілою від насильства в адміністративному провадженні, не вбачається, хоча суд завідомо очевидно для себе придумав цей факт, прикриваючись очевидною грубою «помилкою» суду та преюдиціальністю постанови. Зазначає, що обвинувачення шляхом невмілої підтасовки доказів створила в період розслідування справи наряду із іншими епізодами третій епізод, який не вистачало для складу злочину. Звертає увагу, що із оголошеної в судовому засідання роздруківкою телефонних розмов оператором ПРАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », підтверджено, що 30.09.2021 ОСОБА_19 взагалі не телефонував своїй колишній дружині ОСОБА_20 тривалий час, як і до 30.09.2021, так і після та не спілкувався із нею по мобільному телефону. Вважає, що суд встановивши факт підробки документів (фальсифікації доказів) завідомо послався на такий недостовірний доказ умисно не дав відповідної оцінки належним і допустимим доказам, наданим стороною захисту.

Звертає увагу, що ОСОБА_10 , перебував з ОСОБА_7 в шлюбі, який був зареєстрований 27.10.2000 Житомирським міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом №1464. За час перебування в шлюбі вони спільно, не виключаю того, що із використання службового становища ОСОБА_10 , що носить не кримінальний, а моральний характер, спільно нажили майна, яке обчислюється більш як десятками мільйонів гривен... магазини, квартири, земельні ділянки, будинки, автомобілі, меблі, тощо. При чому левову частину майна, з метою уникнення декларування, ними було зареєстровано на ОСОБА_10, її матір та дітей. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 23.09.2021 їх шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_10 змінила замки в будинку, найняла охорону та створила умови, в тому числі із насильством із застосуванням вогнепальної зброї, що унеможливило проживання ОСОБА_10 в будинку, де він зареєстрований по цей час. Тобто вона відносно ОСОБА_10 систематично вчиняла насильство в сім`ї, провокуючи його до неадекватних дій. Перебуваючи в шлюбі за даними Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації (витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №183186 від 18 березня 2003 року) сім`я ОСОБА_10 і АДРЕСА_1 придбали будинок за 47 289 грн. 00 коп. Станом НІ 21 березня 2003 року офіційний курс гривні за 100 доларів США становив (п`ятсот тридцять три гривні сорок п`ять копійок), що в еквіваленті на час відчуження становить 8 864 доларів США. Після істотного збільшення вартості домоволодіння за спільні кошти, в грудні 2021 року ОСОБА_21 здійснила свої погрози щодо позбавлення ОСОБА_10 майнових прав права на житло, виставила будинок на продаж за 140 000 доларів США, що по курсу національної валюти станом на 06.11.2023 р. становить 5 064 920 грн. На відновлювальний ремонт цього будинку ОСОБА_10 взяв іпотечний кредит, який він щомісячно погашав і до цього часу ще не виплатив, що підтверджено довідкою Ощадбанку . На даний час Богунським районним судом розглядається цивільна справа про поділ будинку і майна, призначена і проводиться технічна експертиза. На цьому очевидне для оточуючих економічне насильство стосовно ОСОБА_10 ОСОБА_7 не припинила, вона тричі під різними приводами не надавала доступ експертам до домоволодіння. Після узгодження чергової дати, експерт ОСОБА_23 19 квітня 2024 запросив мене, ОСОБА_10 , а також представника потерпілої ОСОБА_24 до домоволодіння по АДРЕСА_1 . Незважаючи на нашу обов`язкову присутність при контрольних обмірах та проведенні інших дій, ОСОБА_21 відмовилась пропустити мене та ОСОБА_10 на територію домоволодіння, провокуючи конфлікт. Таким чином, незважаючи на право ОСОБА_10 користуватись цим домоволодіннях відсутністю рішення суду про позбавлення його таких прав, чи відповідних приписів ОСОБА_21 не допустила його в домоволодіння для проведення процесуальних дій. Далі, за допомогою працівників поліції Житомирського РУП ОСОБА_7 з метою позбавлення ОСОБА_10 майна та прав на майно, шляхом фальсифікації доказів, неодноразово намагалась притягнути його до адміністративної відповідальності і за допомогою адвокатів намагається позбавити його волі у кримінальному провадженні. Так, в грудні 2021 року вона по сфальсифікованому працівниками поліції протоколу намагалась притягти ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КУпАП 26.10.2021, але 01.12.2021 судом провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу правопорушення. Незважаючи на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_10 став проживати в іншому місці, порушуючи питання про повернення свого особистого і спільно нажитого майна та документів, ОСОБА_7 за допомогою працівників поліції продовжила шукати шляхи для того, щоб він не ставив питання про розподіл і повернення свого майна. Із наданих суду ОСОБА_21 дисків звукозапису із спровокованих нею розмов на підвищених тонах із нецензурною лайкою, беззаперечно доведено, що ніякого насильства в їх сім`ї нема, оскільки на всіх записах ОСОБА_10 ставиться лише одне питання щодо добровільного справедливого розподілу їх спільно нажитого майна та повернення його особистого майна і документів, тобто мотив злочину відсутній взагалі. З метою не допуску ОСОБА_10 до будинку ОСОБА_21 найняла із кримінального кола осіб на чолі із ОСОБА_26 , який обстріляв автомобіль ОСОБА_10 при наближенні до будинку (кримінальна справа по цьому факту розслідується Житомирським РУП). На цьому ОСОБА_21 не зупинилась і продовжила чинити на ОСОБА_10 економічний тиск. На стороні ОСОБА_21 окрім її адвоката знаходяться особи із кримінальним минулим, репресивна система поліції на чолі із прокурором, її падчерка, мати, зять - син начальника тюрми.

Наголошує, що нецензурні висловлювання під час сварки, пошкодження спільного майна, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли так спрямовані на обмеження волевиявлення особи дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відтак лише факт конфліктної ситуації між подружжям не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, завчасно, штучно створюючи докази насильства в сім`ї, ОСОБА_7 та її родичі знаючи емоційний стан приниженого ними ОСОБА_10 , його інвалідність, заздалегідь настроївши для аудіо запису смартфони (айфони) провокували його в розмові на грубі висловлювання.

Крім того, із ЄРДР від 27.08.2021 вбачається що, 27 серпня 2021 року ОСОБА_10 пошкодження сокирою автомобіль за кваліфікацією з ст.126-1 домашнє насильство, інших епізодів в ЄРДР не зафіксовано. При цьому, маючи достовірні факти конфліктної ситуації в сім`ї ОСОБА_10 щодо поділу їх спільного майна, розуміючи, що ця ситуація могла призвести до фатальних наслідків прокуратура, поліція, внісши факт пошкодження автомобіля в ЄРДР, підбурюючи ОСОБА_21 до продовження конфлікту, почали провокувати ОСОБА_10 на словесні погрози, фіксуючи уривки розмов аудіо записом для надання систематичності погроз і створення об`єктивної сторони ст.126-1 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисників ОСОБА_1 і ОСОБА_9 , які просили подані апеляційні скарги задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг захисників обвинуваченої слід відмовити з таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та надав показання про те, що потерпіла його колишня дружина, з якою прожив у шлюбі 21 рік. З позовом про розлучення звернувся сам та намагався цивілізованим шляхом вирішити питання поділу майна, однак дружина відмовлялася. 18.08.2021 приїхав до будинку по вул. Радивілівській, де на той час перебувала дружина, автомобіль, яким вона користувалася стояв біля будинку. Хотів поспілкуватися з потерпілою, щоб вирішити всі питання пов`язані з майном. Однак вона його до будинку не впустила, чим розлютила його та спровокувала, а тому зі своєї машині дістав сокиру, якою розбив капот і лобове скло в автомобілі дружини. Оскільки потерпіла відмовлялася ділити майно, тому вирішив його поділити таким чином. 11.09.2021 року їхав по своїх справах, випадково, на автостоянці біля собору, побачив автомобіль дружини. Зайшов на територію парковки та ключем пошкодив її автомобіль, зробивши написи на капоті та бампері, так вчинив для свого морального задоволення та щоб їй помститися, оскільки остання сама провокувала, погрожувала, у зв`язку з чим декілька разів звертався до поліції. Зазначив, що 30.09.2021 року будь-яких неправомірних дій відносно дружини не вчиняв. 07.10.2021 року його викликали до поліції, де з ним проводили бесіду, відібрали пояснення та вимагали підписати протокол. При цьому, працівник поліції, яка проводила з ним бесіду, зазначила, що факту домашнього насильства в його діях не вбачає, однак змушена скласти протокол. Зазначив, що можливо був емоційним, в пориві гніву кричав «випущу кишки», однак це була реакція на дії потерпілої, яка його провокувала, залишила без житла та нажитого спільно майна.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою показань останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого як недостовірні, виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка в ході судового розгляду повідомила, що обвинувачений її колишній чоловік, з яким перебувала у шлюбі з 2000 по 2021 рік. За час спільного проживання така поведінка обвинуваченого не була єдиним випадком, а саме мали місце прояви агресії, погроз, виганяв з дому, кидався із сокирою. Причиною такої поведінка було зловживання алкоголем. З червня 2021 жила в постійній тривозі, оскільки обвинувачений знову вживав алкоголь, виганяв її з дому, погрожував, що коли приїде, щоб вдома її не бачив, оскільки зарубає. Була схвильована, а тому забрала доньку, свої речі, автомобіль та жила по різних квартирах, щоб уникати зустрічей з чоловіком, який постійно телефонував, погрожував, приїжджав до її батьків, яким також висловлював погрози. 18.08.2021 разом із зятем ОСОБА_29 приїхала за адресою: АДРЕСА_3 , її автомобіль був припаркований на вулиці. Почула сильній гуркіт у хвіртку та побачила свого чоловіка, який тримав в руках сокиру і кричав, що всіх повбиває, а тому викликала поліцію та чекаючи останніх знімала подію на свій власний телефон. Чоловік почав рубати сокирою автомобіль, а потім зі своєї машини виніс каністру та почав погрожувати, що всіх спалить, після чого рідину з каністри вилив біля порогу хвіртки та поїхав. Зазначила, що після цієї події обвинувачений говорив їх спільним друзям «що вона має щастя, що у нього не було із собою сірників». Поліцейські, які прибули за викликом, зафіксували пошкодження автомобіля. Автомобіль відремонтувала самостійно. 11.09.2021 приїхала до собору, автомобіль залишила на автостоянці, о 10:20 повернулася і охоронець парковки запитав, що з її автомобілем та побачила, що на капоті і багажнику автомобіля цвяхом вицарапані нецензурні образи, у зв`язку з цим викликала поліцію. Передивилися відеозапис з камер відеоспостереження, на яких було видно, що до парковки приходив обвинувачений. Автомобіль відремонтувала повторно. Зазначила, що обвинувачений постійно змінюючи номери телефонів продовжував телефонувати, ображати, погрожувати, принижувати, ці розмови вона записувала. Також обвинувачений писав принизливі смс-повідомлення доньці, «підрізав» останню на автомобілі. Зять телефонував обвинуваченому, щоб розібратися, з`ясувати для чого він так вчиняє, однак останній почав ображати і зятя. Потім обвинувачений приїхав до них на ОСОБА_30 , стукав у двері, ображав, сама до нього не виходила, а тому він почав їй телефонувати, погрожувати, зв`язку з цим викликала поліцію, на обвинуваченого було складено адміністративний протокол. Зазначила, що тривалий час змушена була переховуватися, оскільки боялася за своє життя, через постійний стрес часто зверталася до лікарів. Також зазначила, що під час досудового розслідування надавала слідчому записи погроз обвинуваченого та з автостоянки.

Показаннями свідка ОСОБА_31 , який суду пояснив, що 11.09.2021 року біля 09-10 годин йому зателефонував охоронець про пошкодження автомобіля, який перебував на автостоянці за адресою: м.Житомир, вул.Перемоги, 10 . Приїхавши на місце події побачив автомобіль «Toyota» «Camry», сірого кольору, на капоті та багажнику якого, були глибоко вицарапані нецензурні слова. Також на місці події була власниця авто, яка надала технічний паспорт та висловила підозру, що це міг зробити її чоловік. Він попросив його номер телефону, останній відповів на дзвінок, не заперечував свою причетність до пошкодження автомобіля, заявивши, що це його майно, а тому він має право з ним будь-що робити. Була викликана поліція, які зафіксували факт пошкодження автомобіля, він надав дозвіл переглянути відео, на якому було зафіксовано прихід обвинуваченого на територію автостоянки, а потім за його дозволом зняли копію вказаного відеозапису.

Показаннями свідка ОСОБА_32 , який показав, що є зятем потерпілої, обвинувачений його тесть. 11.09.2021 року був разом з тещою, за адресою вул.Піонерська. В цей час під`їхав тесть, хотів зайти до двору, але ворота були закриті. Останній почав кричати, погрожувати, виражатися нецензурними словами, після чого взяв каністру з бензином та почав обливати все, при цьому погрожуючи що все спалить. Потім почув різкі звуки, це були удари сокирою по лобовому склу автомобіля тещі. Обвинувачений тримав в руці газету, хотів її підпалити, однак у нього не було сірників. Теща знімала на телефон, викликали поліцію. Зазначив, що він п`ять років одружений і всі ці роки між тестем і тещею були конфлікти, скандали. Тесть неодноразово погрожував, що спалить хату, повбиває всіх, неодноразово місяць виганяв з будинку. Після вказаної події, точної дати вже не пам`ятає, ОСОБА_10 «підрізав» авто його дружини, яка перебувала в автомобілі з дитиною, створив аварійну ситуацію, у зв`язку з чим дружина вдарилася головою. Він зателефонував обвинуваченому, але розмова не вдалася, оскільки останній не слухаючи його почав ображати та кинув слухавку. Був також свідком розмови тещі і тестя по телефону, під час якої останній погрожував, кричав «зловлю, повбиваю».

Будь-яких підстав вважати, що свідчення потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції немає, оскільки загалом вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме даними:

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.08.2021 року, відповідна до якої ОСОБА_7 повідомила про те, що близько 18 год 40 хв за адресою: АДРЕСА_7 , чоловік ОСОБА_10 пошкодив автомобіль, просить прийняти міри до останнього (а.п.163 т.1);

- протоколу огляду місця події від 18.08.2021 року, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_7 оглянуто т/з «Toyota Camry» номерний знак НОМЕР_1 , на якому виявлено пошкодження лобового скла, капоту у вигляді розрубів (а.п.164 т.1);

- свідоцтва про реєстрацію т/з Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , власником є ОСОБА_7 (а.п.168 т.1);

- протоколу огляду предмету від 27.08.2021 року, відповідно до якого оглянуто відеозапис, на якому зображено особу чоловічої статі, який тримає в руці газету. Вказана особа стоїть поруч з т/з марки Рено д.н.з. НОМЕР_4 . Також на відео зображено т/з Toyota Camry , на якому наявні пошкодження у вигляді отвору на капоті та лобовому склі, від якого йде павутина. На фото із зображенням відкритої ділянки місцевості, яка має асфальтоване покриття, наявний мокрий слід. Вказана ділянка знаходиться поруч з кам`яним парканом та металевими воротами. Під час огляду відео присутня розмова між потерпілою (особа 1) та обвинуваченим (особа 2) щодо пошкодження автомобіля, де особа 2 зазначив, «що поступив не смертельно» (а.п.172 т.1);

- висновку №2706 автотоварознавчого дослідження автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, внаслідок завдання збитків, які мали місце 18.08.2021 року, становить 60 263, 69 грн. Водночас, факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів, тощо (а.п.182 т.1);

- протоколу огляду предмету від 23.09.2021 року, відповідно до якого оглянуто DVD-R диски на яких зафіксована телефонна розмова ОСОБА_10 та особи жіночої статі, під час якої ОСОБА_10 повідомив, що пошкодив автомобіль дружини, шляхом написання образ на автомобілі. При цьому, постійно стверджуючи про те, що якщо дружина не поділить майно, він їй заподіє смерть (а.п.202 т.1);

- рапорту на лінію НОМЕР_5 , відповідно до якого 11.09.2021 року о 10:04 надійшло звернення ОСОБА_7 з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_8 , її чоловік ОСОБА_10 на автомобілі заявниці цвяхом нацарапав на капоті та багажнику непристойні слова (а.п.207 т.1).

- протоколу огляду предмету від 24.09.2021 року, за яким оглянуто відеозапис і з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 по автомобільній стоянці, рухається чоловік, який помахав рукою в камеру, при цьому тримає щось в руці. Підійшов до автомобіля в кузові сірого кольору, ближче до його капоту, через деякий час покидає стоянку. Потім знову заходить на стоянку, тримаючи в руці предмет схожий на викрутку, підходить до багажника вказаного автомобіля, через деяких час рухається в напрямку виходу (а.п.210.т.1);

- протоколу огляду предмету від 29.06.2021 року, згідно з яким оглянуто відео файл, на якому зафіксовано, що на мобільний телефон ОСОБА_7 (особа1) , надійшов телефонний дзвінок від абонента на ім`я « ОСОБА_10 » (особа 2), під час розмови абонент на ім`я « ОСОБА_10 » (особа 2) ображає словами нецензурної лайки, погрожує «я тобі кишки на вилах винесу» « я тебе викину з 6 етажа вниз головою» (а.п.222 т.1);

- рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23.09.2021 року, відповідно до якого позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 розірвано (а.п.225 т.1);

- постанови Богунського районного суду м.Житомира від 21.01.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (а.п.226 т.1). Постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022 року, вказану постанову залишено без змін. (а.п.227 т.1);

- протоколу огляду предмету від 24.09.2022 року, згідно з яким за участю потерпілої ОСОБА_7 оглянуто фото із зображенням автомобіля марки «Toyota» моделі Camry» сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , на якому, на лакофарбовому покритті капоту наявні подряпини у вигляді нецензурного напису, подряпини на багажнику у вигляді нецензурного напису, як зазначила присутня потерпіла вказані написи нецензурною лайкою були здійсненні її бувшим чоловіком 11.09.2021 року (а.п.229 т.1);

- висновку №2721 автотоварознавчого дослідження автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, внаслідок завдання збитків, які мали місце 11.09.2021 року становить 15 451, 08 грн. Водночас, факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів, тощо (а.п.234 т.1);

- протоколу огляду предмету від 24.09.2022 року, відповідно до якого оглянуто відеозапис, на якому зафіксовано розмову між свідком ОСОБА_35 та ОСОБА_10 з приводу пошкодженого автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував на автостоянці, під час якої ОСОБА_10 не заперечував факт пошкодження ним автомобіля, посилаючись на те, що саме він є його власником, а на пропозицію ОСОБА_31 надати підтверджуючі документи, відмовився, посилаючись на те, що не бажає бачити бувшу дружину (а.п.2 т.2).

- висновку експерта № СЕ-19/106-23/12278-АВ від 29.09.2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Toyota Camry Comfort реєстраційний номер НОМЕР_1 на 11.09.2021 рік складає 16340, 91 грн; вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Toyota Camry Comfort реєстраційний номер НОМЕР_1 на 18.08.2021 рік складає 35275, 32 грн (а.п.111 т.2).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисників обвинуваченого ОСОБА_10 в поданих апеляційних скаргах про недоведеність його вини поза розумним сумнівом у вчиненні домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_7 , про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства з огляду на наступні обставини.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст.173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст.126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

За встановленими судом першої інстанції обставинами, вказаними у вироку, ОСОБА_10 18.08.2021 року вчинив відносно ОСОБА_7 умисні дії психологічного та економічного насильства, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у останньої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та нанесенні ударів сокирою по капоту та лобовому склу, належного їй на праві власності автомобіля марки «Toyota», чим позбавив останню можливості користуватись даним автомобілем та заподіяв матеріальну шкоди на суму 35275 грн 32 коп. В подальшому 11.09.2021 року вчинив умисні тотожні дії психологічного та економічного насильства, що виразилися в пошкодженні лакофарбового покриття цього ж автомобіля із спричиненням матеріальної шкоди на суму 16340 грн 91 коп та 30.09.2021 року вчинив умисні дії психологічного насильства, що виразилися у погрозах, образах словами нецензурної лайки, які викликали у потерпілої ОСОБА_7 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, за що 21 січня 2022 року був притягнутий Богунським районним судом міста Житомира до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

Отже, у цій справі сторона обвинувачення доводила і суд першої інстанції визнав доведеним вчинення обвинуваченим двох епізодів домашнього насильства (психологічного і економічного): 18.08.2021 року, 11.09.2021 року, а також епізоду психологічного насильства, яке мало місце 30.09.2021 року та за яке ОСОБА_10 був притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і з такими висновками погоджується колегія суддів.

Посилання в апеляційних скаргах на відсутність такої ознаки складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України як систематичність відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Так, у постанові від 25 лютого 2021 року Верховний Суд (справа № 583/3295/19) зазначив, що словосполучення «систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства» описує діяння. Закінченим кримінальне правопорушення вважається з моменту вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків. При цьому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факт перших двох актів насильства. Факт документування має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази.

Таким чином, для кваліфікації дій особи за ст. 126-1 КК України потребує доведенню вчинення хоча б однієї із трьох форм насильства (фізичного, психологічного чи економічного) втретє, у результаті чого настав хоча б один із вказаних в законі наслідків.

Дослідженими доказами поза будь-якими сумнівами доведено, що ОСОБА_10 18.08.2021 року, 11.09.2021 року, 30.09.2021 року, тобто систематично, вчиняв умисні дії, які виразились у вчиненні економічного та психологічного насильства, щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_7 , чим вчинив домашнє насильство, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої, у зв`язку із позбавленням можливості користуватись своїм майном, зокрема автомобілем марки «Toyota», моделі «Camry», заподіяння матеріальної шкоди, а також до побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

Отже, всупереч апеляційним доводам захисна ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена також притягненням її до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

Крім того, у рішенні по справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі Високий Суд не знайшов порушень ст.4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст.4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) уразі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Колегія суддів зауважує, що шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст.126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Отже, на переконання колегії суддів, повторюваність вчинення протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_10 щодо потерпілої і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, як про це зазначає сторона захисту, а підтверджує саме систематичність дій обвинуваченим, які в свою чергу призвели до психологічних страждань ОСОБА_7 та погіршення якості її життя, тобто до наслідків, які охоплюються складом злочину, передбаченого ст.126-1 КК України.

Разом з тим, формулювання висновку судом про те, що будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КК України, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив систематично вчиняти психологічне та економічне насильство дійсно є помилковим, оскільки епізод домашнього насильства, який мав місце 30 вересня 2021 року, за яким ОСОБА_10 був притягнутий до адміністративної відповідальності є останнім епізодом протиправних дій обвинуваченого, при цьому така помилковість не впливає на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним із зазначенням часу, місця, способу і наслідків кримінального правопорушення та вищевикладені висновки апеляційного суду не спростовує.

Колегія суддів не погоджується також із аргументами сторони захисту про недоведеність останнього епізоду домашнього насильства та вважає, що суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин справи та на підтвердження винуватості ОСОБА_10 обґрунтовано в основу доказової бази по даному епізоду поклав постанову Богунського районного суду м.Житомира від 21.01.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Вказаною постановою визнано доведеним факт вчинення психологічного насильства щодо потерпілої ОСОБА_7 , а саме 30.09.2021 року, постановою Житомирського апеляційного суду від 19.07.2022 року вказана постанова залишена без змін. Отже обставини вчинення психологічного насильства були предметом судового розгляду, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, а відтак постанова Богунського районного суду м.Житомира від 21.01.2022 року має доказове значення для доведення систематичності домашнього насильства у кримінальному провадженні за ст.126-1 КК України.

Суперечності в матеріалах у справі про адміністративне правопорушення, на які звертає увагу захисник ОСОБА_9 та які долучені стороною захисту до даного кримінального провадження, не впливають на встановлені судом обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.174-2 КУпАП, оскільки як слідує з постанови Богунського районного суду м.Житомира від 21.01.2022 вина ОСОБА_10 встановлена на підставі сукупності доказів, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення (який суперечностей по змісту не містить та є окремим доказом в справі про адміністративне правопорушення), а також на показаннях, допитаних безпосередньо в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_36 . Долучений протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_37 та її пояснення щодо обставин події, яка мала місце 30.09.2021 року не спростовують вчинення психологічного насильства щодо потерпілої ОСОБА_7 в той день, а в певні мірі узгоджуються із показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_32 , що в той самий день 30.09.2021 року коли ОСОБА_10 вчинив психологічне насильство щодо колишньої дружини він також вчинив дії пов`язані з порушенням Правил дорожнього руху щодо ОСОБА_38 .

Колегія суддів також враховує, що безпосередньо в ході судового розгляду даного провадження потерпіла підтвердила обставини вчинення щодо неї психологічного насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_10 30.09.2021 року, вказала, що обвинувачений постійно змінюючи номери телефонів продовжував телефонувати, ображати, погрожувати, принижувати, ці розмови вона записувала. Також обвинувачений писав принизливі смс-повідомлення доньці, «підрізав» останню на автомобілі. Зять телефонував обвинуваченому, щоб розібратися, з`ясувати для чого він так вчиняє, однак останній почав ображати і зятя. Потім обвинувачений приїхав до них на ОСОБА_30 , стукав у двері, ображав, сама до нього не виходила, а тому він почав їй телефонувати, погрожувати, зв`язку з цим викликала поліцію, на обвинуваченого було складено адміністративний протокол.

Показання потерпілої повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_32 , який також підтвердив, що був свідком розмови тещі і тестя по телефону, під час якої останній погрожував, кричав «зловлю, повбиваю».

Інформація з ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », на яку посилається сторона захисту, не спростовує встановлені судом обставини по третьому епізоду домашнього насильства, оскільки як засвідчила потерпіла обвинувачений постійно змінював номери телефонів, і при цьому продовжував телефонувати з погрозами, приниженнями.

Крім того, безпідставними є апеляційні доводи захисника про відсутність умислу у обвинуваченого на вчинення насильства щодо потерпілої, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повністю усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їхні наслідки, проте незважаючи на це продовжував умисно чинити психологічний та економічний тиск на потерпілу, поведінка обвинуваченого мала системний і цілеспрямований характер, що беззаперечно свідчить про наявність прямого умислу у ОСОБА_10 на вчинення домашнього насильства.

Апеляційний суд також не може погодитись із доводами сторони захисту про те, що між обвинуваченим та потерпілою мали місце виключно конфліктні ситуації, пов`язані з поділом спільного майна, що начебто виключає склад психологічного та економічного насилля з його боку. Наявні в матеріалах провадження докази, у тому числі показання потерпілої свідчать про систематичний характер дій з боку обвинуваченого, що виражались у словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у останньої побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, пошкодження майна потерпілої, що беззаперечно є психологічним та економічним насиллям з боку обвинуваченого, його дії не мають характеру непорозумінь на побутовому ґрунті у зв`язку із поділом спільного майна.

Так само відхиляє апеляційний суд і твердження адвоката про відсутність економічного насилля з боку обвинуваченого, оскільки за переконанням захисника ОСОБА_1 обвинувачений ОСОБА_10 пошкодив автомобіль «Toyota Camry», який належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя, що свідчить про спричинення збитків самому собі, оскільки матеріалами кримінального провадження підтверджено, що власником автомобіля Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрації т/з, є ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ).

Відхиляє апеляційний суд як безпідставні апеляційні доводи захисника ОСОБА_1 про недопустимість доказів у зв`язку із не внесенням відомостей до ЄРДР по епізодам від 11.09.2021 року та 30.09.2021 року та погоджується із висновками суду першої інстанції.

Як правильно встановив суд першої інстанції, враховуючи характер злочину, передбаченого статтею 126-1 КК, який за визначенням включає ознаку систематичності і повторюваності, окремі епізоди такого насильства можуть не утворювати окремого злочину, а становлять продовження домашнього насильства у значенні статті 126-1 КК. В такому випадку нові епізоди такого насильства під час триваючого розслідування цього злочину не обов`язково вимагають внесення нового запису до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В контексті цієї справи очевидним є той факт, що діяння ОСОБА_10 18 серпня та 11.09.2021 року і 30.09.2021 року є тотожними та були об`єднані єдиним умислом, а отже не становлять трьох окремих складів злочину, передбаченого 126-1 КК, а є епізодами одного триваючого кримінального правопорушення.

Надуманими є також твердження захисника про незаконну реєстрацію даного кримінального провадження з причин відсутності на момент реєстрації обов`язкової ознаки вказаного правопорушення як системність, оскільки в ЄРДР вноситься попередня правова кваліфікація, яка визначається на підставі лише тих фактичних даних, які були отримані й перебували у віданні органу досудового розслідування на той час, в тому числі яка слідує із заяви потерпілої про вчинений щодо неї злочин і яку згідно імперативний вимог орган досудового розслідування зобов`язаний зареєструвати, і по друге за конкретними обставинами даного провадження попередня правова кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.126-1 КК України підтвердилась, як в ході досудового розслідування, так і в подальшому в ході судового розгляду.

Доводи захисника про відсутність у заступника начальника СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_39 повноважень визначати групу слідчих є неспроможними, оскільки згідно з п.8 ч.1 ст.3 КПК України (в редакції на момент вчинення процесуальної дії) керівником органу досудового розслідування є, зокрема, керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Таким чином, заступник начальника СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_39 відповідно до займаної посади мала відповідні повноваження керівника органу досудового розслідування, а отже згідно приписів ст.39 КПК України наділена повноваженнями визначати та змінювати склад слідчої групи у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, рішення заступника начальника СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_39 , складене у формі постанови, наділяло слідчого ОСОБА_15 як і інших слідчих вказаних у цій постанові, повноваженнями на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 .

Не знаходить підстав колегія суддів і для задоволення апеляційних вимог сторони захисту про визнання недопустимим доказом оптичного диску DVD-R з відеозаписом з камер спостереження з автомобільної стоянки за адресою майдан Перемоги. 13 м.Житомира, з таких мотивів.

Так, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно ч.3 ст.93 КПК України сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Отже, потерпіла сторона наділена правом безпосередньо надавати слідчому докази на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином їй шкоди, а слідчий зобов`язаний прийняти ці докази для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування.

Як вірно встановив суд першої інстанції, відеозапис з камер спостереження з автомобільної стоянки був добровільно наданий директором автостоянки ОСОБА_35 , який безпосередньо підтвердив добровільність своїх дій під час його допиту в суді першої інстанції, потерпілій ОСОБА_7 , яка в подальшому надала цей доказ слідчому за своєю власною волею, а тому у слідчого не було необхідності у зверненні до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей.

Додатково колегія суддів наголошує, що неправильним є намагання шляхом застосування заходів забезпечення кримінального провадження досягти мети, яка саме таким заходам не властива. Зокрема, це стосується випадків, коли розглядається питання про тимчасовий доступ до речей і документів з метою збирання доказів.

Згідно зі ч.4 ст.132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слід враховувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Отже, підміна окремих процесуальних дій одного процесуального інституту процесуальними діями іншого такого інституту суперечить завданням кримінального провадження.

У цьому контексті потрібно зазначити, що оскаржуваний відеозапис міг бути отриманий шляхом витребування та отримання його у директора автостоянки потерпілою, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що лише сприяло виконанню завдань кримінального провадження, якими є охорона законних інтересів учасників кримінального провадження, у даному випадку потерпілої.

Крім того, як обґрунтовано врахував суд першої інстанції, під час судового розгляду стороною захисту не оспорювалось відповідність зафіксованих на DVD-R диску даних та не вказувалось про будь-які обставини, що могли би піддавати сумніву достовірність цих даних. Сам обвинувачений не заперечує пошкодження автомобіля на території парковки шляхом здійснення написів на капоті та бампері, вказавши при цьому що вчинив це для свого морального задоволення та щоб їй помститися, оскільки остання сама провокувала його.

Також з врахуванням викладеного, всупереч доводам захисника, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про допустимість наданого потерпілою оптичного диску DVD-R з відеозаписом телефонного дзвінка до неї від обвинуваченого ОСОБА_10 , яким зафіксовано зміст розмови між ними, і ця розмова стосувалась саме потерпілої ОСОБА_7 . Вказаний запис містить фактичні дані, що мають значення для даного кримінального провадження, зокрема підтверджує факт висловлювання погроз обвинуваченим у бік потерпілої, що є обставиною, яка підлягає доказуванню відповідно до ст.91 КПК України. Даний відеозапис отриманий потерпілою, під час власної телефонної розмови з обвинуваченим, без втручання у системи зв`язку або використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, а тому не є порушенням таємниці спілкування. Крім того, колегія суддів враховує, що дані відеозапису цієї розмови додатково підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_40 .

Не вбачає колегія суддів і будь-яких ознак провокування обвинуваченого на висловлення погроз в ході спілкування з особою жіночої статті згідно протоколу огляду предмету від 23.09.2021 року, під час якої ОСОБА_10 повідомив, що пошкодив автомобіль дружини, шляхом написання образ на автомобілі, оскільки вказані обставини фактично не заперечується самим обвинуваченим. При цьому одночасно висловлені ним погрози щодо дружини здійснені ним самостійно, без-будь-якого впливу, навпаки особа жіночої статі заспокоювала його та казала про необхідність вирішення цивілізованим шляхом майнових питань між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Були також предметом розгляду в суді першої інстанції аналогічні до апеляційних вимог доводи сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновку експерта № СЕ-19/106-23/12278-АВ від 29.09.2023 року, яким встановлена вартість матеріального збитку потерпілій, які обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Із матеріалів провадження вбачається, що потерпілою, яка скористалась своїм правом відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, безпосереднього надання доказів, було надано два експертні висновки автотоварознавчого дослідження автомобіля.

В подальшому ухвалою суду було призначено транспортну-товарознавчу експертизу, для виконання якої у розпорядження експерта були надані матеріали кримінального провадження, за результатами якої експертом складено висновок експерта № СЕ-19/106-23/12278-АВ від 29.09.2023 року.

Згідно з ч.1 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частиною 3 ст. 101 КПК України, передбачено, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Колегія суддів вважає, що даний висновок експерта, є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складеним кваліфікованим експертом, що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, на підставі даних матеріалів кримінального провадження, є повним та вичерпним, містить свої власні висновки, а не як вказує захисник похідні висновки експертних досліджень, не містить подвійного тлумачення і суперечностей, тобто відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України.

Отже, розмір матеріальних збитків, заподіяних потерпілій в результаті пошкодження належного їй автомобіля, встановлено відповідно до вимог ст.242 КПК України, підстави для визнання як товарознавчих досліджень, наданих потерпілою, так і висновку транспортно-товарознавчої експертизи у даному провадженні відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст.337 КПК України визначено межі судового розгляду, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З урахуванням вказаних положень інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 з приводу неправомірних дій потерпілої, їх майнового спору з приводу поділу майна виходять за межі судового розгляду, а тому їм оцінка колегією суддів не надається.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. З рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті (Boldea v. Romania від 15.02.2007, № 19997/02, § 30) і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи (Moreira Ferreira v. Portugal (№ 2) [GC] від 11.07.2017, № 19867/12, § 84; S.C. IMH Suceava S.R.L. v. Romania від 29.10.2013, № 24935/04, § 40). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

У цьому провадженні апеляційний суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін, а інші доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом (частина2 статті17 КПК).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови ККС ВС від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, 15.04.2020 у справі №199/3295/17, від 13.03.2019 у справі № 545/1642/15-к, від 21.02.2018 у справі №701/613/16-к).

На переконання апеляційного суду, висловлені стороною захисту сумніви у цій версії події сторони обвинувачення, спростовані фактами, встановленими на підставі наведених допустимих, досліджених і оцінених судом доказів, і ця версія, щодо визнання ОСОБА_10 винуватим за пред`явленим обвинуваченням, є єдино можливою версією, яка і може пояснити сукупність встановлених судом фактів (вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного, економічного насильства щодо колишнього подружжя, з якою перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи), а тому апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

В той же час, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення нетяжкого злочину, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Отже, згідно ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків, не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості, не ухилення особи від слідства або суду.

Колегія суддів враховує, що на час вирішення провадження в апеляційному суді, з дня вчинення ОСОБА_10 злочину, який мав місце 18.09.2021 року минуло більше ніж 3 роки.

Дані про притягнення його до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях матеріли провадження не містять та під час апеляційного розгляду надані не були.

При цьому обвинувачений ОСОБА_10 не ухилявся від досудового розслідування та суду.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 заперечив бажання скористатися правом заявлення ним клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України.

При таких обставинах, в порядку ст.404 КПК України колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_10 підлягає звільненню від відбуття призначеного судом покарання за вимогами ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, оскільки з дня вчинення злочину минуло більше 3 років.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_1 і ОСОБА_9 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України вирок Богунського районного суду м.Житомира від 19.08.2024 відносно ОСОБА_10 - змінити.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :