Справа № 159/4046/25
Провадження № 1-кп/159/462/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000679 від 29.07.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Ковель Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями ст. ст. 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі ст. 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Згідно ст. 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені.

Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 108 Конституції України Президент України виконує свої повноваження до вступу на пост новообраного Президента України.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно статті 115 Конституції України Кабінет Міністрів України складає повноваження перед новообраною Верховною Радою України.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі - РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У зв`язку з агресією РФ відносно України наприкінці лютого 2014 року через систематичне порушення загальновизнаних норм міжнародного права, права людини, в тому числі право на життя мирних громадян України, які стали заручниками терористів на окупованій території Донбасу, очевидною причетністю РФ до терактів на території України, зокрема, збиття цивільного пасажирського літака рейсу МН17, трагедій у Волновасі, Донецьку та Маріуполі постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» за №129-VIII від 27.01.2015, Верховна Рада України визнала РФ державою-агресором.

Всупереч вказаним нормам, президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму, про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору, про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ (далі по тексту - зс РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській та інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України та порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, останній раз продовжено відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.07.2025.

Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ та ін.)».

09.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України №426 «Про застосування заборони ввезення товарів з російської федерації» заборонено ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів з РФ.

Всупереч постанові Кабінету Міністрів України від 09.04.2022 № 426 «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» після повномасштабного збройного вторгнення у невстановлений досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2022 року, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на провадження господарської діяльності у сфері роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів, у взаємодії з РФ.

Відповідно до ст. 3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

З цією метою ОСОБА_4 , будучи фізичною особою-підприємцем та використовуючи юридичну особу ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» () відповідно до видів діяльності: оптова та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, в період часу з березня 2022 по лютий 2025 на території м. Ковель Волинської області здійснював провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

Для реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 організував придбання та поставку в Україну запчастин до сільськогосподарської техніки виробництва РФ з її території через територію Республіки Білорусь та Республіки Польща з подальшим ввезенням та реалізацією на території України за наступних обставин.

Так, починаючи з березня 2022 (більш точна дата і час досудовим розслідуванням не встановлена), перебуваючи за місцем свого фактичного проживання в м. Ковель Волинської області, ОСОБА_4 , маючи ділові відносини з громадянином Польщі на ім`я ОСОБА_7 , який є представником польської компанії «Agrotex», що спеціалізується на реалізації різноманітних запчастин до сільськогосподарської техніки на території Республіки Польща, почав замовляти запчастини до сільськогосподарської техніки російського виробництва та організував схему їх переміщення на територію України автомобільним транспортом (з приховуванням від митного контролю та без декларування) із залученням водіїв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вище перелічені особи у подальшому за вказівкою ОСОБА_4 , здійснювали фізичне транспортування запчастин російського виробництва до м. Ковель Волинської області, а саме: запасні частини «Комплект шатунных вкладышей Д-260» та «Комплект коренных вкладышей Д-260» виробництва «ООО «Дайдо Метал Русь» Россия, Нижегородська область, г. Заволжье», «Поршневые кольца» виробництва «АО «Костромский завод автокомпонентов» («Мотордеталь Кострома») Россия, г. Кострома», «Поршневые кольца» виробництва «ОАО «Ставропольский завод поршневых колец «СТАПРИ» россия, г. Ставрополь», «Подшипники скольжения» виробництва «АО «Завод подшипников скольжения» Россия, г. Тамбов», «Включатель «массы» с ручным управлением ВК 318Б У-ХЛ» виробництва АО «СОАТЭ» россия, Белгородская обл., г. Старый Оскол», «Реле», «Замок зажигания СТ5А, ВК3166, 60 А, 12-24В», «Кран топливный ПП3, РСТ», «Ремкомплект для ремонта рулевой тяги с пальцем» МТЗ1221», «Ремкомплект КПП Т40М (АМ) с дифференциалом» виробництва РФ та інші, які отримував безпосередньо ОСОБА_4 та зберігав у себе на складі магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_4.

Зокрема в березні 2022 (більш точна дата і час досудовим розслідуванням не встановлена), ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, усвідомлюючи свою протиправну діяльність, залучив представника польської компанії «Agrotex» на ім`я ОСОБА_7 , для закупівлі на території РФ та поставки в Україну запчастин до сільськогосподарської техніки російського виробництва, який формував їх у с. Міланов Люблінського воєводства Республіки Польща та в подальшому автомобільним транспортом здійснював відправку заздалегідь залученими ОСОБА_4 водіями до України.

Так, для виконання свого злочинного плану, спрямованого на здійснення провадження господарської діяльності з країною-агресором, ОСОБА_4 , організував ряд замовлень товарів російського виробництва у підприємств РФ, зокрема заводів «АО «Костромский завод автокомпонентов» («Мотордеталь Кострома») Россия, г. Кострома», «ООО «Дайдо Метал Русь» Россия, Нижегородська область, г. Заволжье», «АО «Завод подшипников скольжения» Россия, г. Тамбов», «ОАО «Ставропольский завод поршневых колец «СТАПРИ» Россия, г. Ставрополь», АО «СОАТЭ» россия, Белгородская обл., г. Старый Оскол», за посередництва польської компанії «Agrotex» та в подальшому їх відправлення на територію України.

З цією метою ОСОБА_4 знаходив спеціальний підкаталог з пошуком товарів на сайті «agrotex.org.pl», де робив пошук товару, який його цікавив за назвою та каталожним номером. В подальшому ОСОБА_4 оформлював замовлення, яке автоматично підтверджувалося на його поштову скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та дзвонив працівнику польської компанії «Agrotex» на ім`я ОСОБА_7 повідомляючи на яку саме дату, час, та до якої митниці потрібно доставити товар. Товари російського виробництва переміщувалися через митний пост «Зосин» на території Польщі та митний пост «Устилуг» на території України залученими водіями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за допомогою транспортного засобу «Форд Транзит» д.н.з. НОМЕР_2 .

Зокрема встановлено, що «АО «Костромский завод автокомпонентов» («Мотордеталь Кострома») Россия, г. Кострома», «ООО «Дайдо Метал Русь» Россия, Нижегородська область, г. Заволжье», «АО «Завод подшипников скольжения» россия, г. Тамбов», «ОАО «Ставропольский завод поршневых колец «СТАПРИ» Россия, г. Ставрополь», АО «СОАТЭ» Россия, Белгородская обл., г. Старый Оскол» є також виробниками та постачальниками необхідних запчастин, вузлів, агрегатів та комплектуючих для виробництва військової техніки міністерства оборони РФ.

Безпосередньо процедуру переміщення через державний кордон України (з приховуванням від митного контролю та без декларування) російських запчастин, що були ввезені до Польщі через територію Республіки Білорусь, організував громадянин України ОСОБА_11 на прохання ОСОБА_8 , що дозволяло водіям здійснювати перетин кордону України через «зелений коридор» митниці «Устилуг» без митного огляду та ретельної перевірки вмісту транспортних засобів, якими ввозився російський товар. При цьому перед тим як перетнути кордон України водії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_8 знищували оригінальні документи (вантажно-митні декларації та інвойси) на товар російського виробництва, з метою приховування їхнього походження.

Досудовим розслідуванням також встановлено документальне підтвердження чотирьох фактів придбання ОСОБА_4 товарів російського виробництва у польської компанії «Agrotex», а саме:

-згідно п.п.8-10 рахунку-фактури №І/000194/24 від 26.09.2024, cкладеної на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_4 придбав товар російського виробництва під назвою «Panewki glowne» на загальну суму 629,72 польських злотих (орієнтовно 6300 грн.);

-згідно п.п.20-27 рахунку-фактури №І/000231/24 від 06.11.2024, cкладеної на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_4 придбав товар російського виробництва під назвою «Panewki glowne» та «Panewki korbowodone» на загальну суму 2060 польських злотих (орієнтовно 20600грн.);

-згідно п.18 рахунку-фактури №І/000021/25 від 06.02.2025, cкладеної на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_4 придбав товар російського виробництва під назвою «Wylacznik masy NT przekreca» на загальну суму 365 польських злотих (орієнтовно 3650грн.);

-згідно п.п.5, 32, 37, 49, 50, рахунку-фактури №І/000022/25 від 06.02.2025, cкладеної на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_4 придбав товар російського виробництва під назвою «Panewki korbowodone» на загальну суму 791 польських злотих (орієнтовно 7910грн.).

Крім того, 24.02.2024 та 06.02.2025, з метою приховування факту виробництва товарів на території росії, ОСОБА_4 під час поставки чергової партії запчастин попередньо давав вказівку працівнику польської компанії «Agrotex» на ім`я ОСОБА_7 поставляти йому товари без упаковки, або в іншій упаковці, де відсутні реквізити заводу-виробника на території РФ.

В подальшому ФОП ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) здійснював реалізацію автозапчастин в адресу реального сектору економіки на території України шляхом відображення асортименту російського товару у віртуальному інтернет-магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» та фізичному магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 . Відпуск товару відбувався шляхом опрацювання прийнятих замовлень у телефонному режимі та формування видаткових накладних, податкових накладних та рахунків фактур. Фізична передача товарів кінцевому споживачу відбувалася в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_4 або надсилалися через відділення «Нової пошти» в м. Ковель Волинської області.

Всього в період часу з березня 2022 року по 27 лютого 2025 року ОСОБА_4 організував не менше ніж 31 поїздку, під час яких було ввезено на територію України, товарів російського виробництва на суму 10 000 доларів США, що становить за офіційним курсом Національного Банку України 416 500 грн., загальною вагою близько двох тон.

27.02.2025 в ході проведення обшуків співробітниками Служби безпеки України було припинено злочинну діяльність ОСОБА_4 щодо провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

Отже, ОСОБА_4 у період з березня 2022 року по 27 лютого 2025 року, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, провадив господарську діяльність через створеного ним суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та за посередництва польської компанії «Agrotex» у сфері торгівлі автозапчастинами для тракторів, у взаємодії з державою-агресором в особі російських підприємств АО «Костромский завод автокомпонентов» («Мотордеталь Кострома»), ООО «Дайдо Метал Русь», АО «Завод подшипников скольжения», ОАО «Ставропольский завод поршневых колец «СТАПРИ», АО «СОАТЭ», які є виробниками та постачальниками необхідних запчастин, вузлів, агрегатів та комплектуючих для виробництва військової техніки міністерства оборони РФ, опосередковано шляхом організації замовлення, здійснюючи незаконне переміщення автозапчастин російського виробництва через митний кордон України та подальшу їх реалізацію на території України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 111-1 КК України, як провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

28.07.2025 між прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено нову редакцію угоди про визнання винуватості, відповідно до вимог ст.ст. 468-470, 472, 473 КПК України, яка була надана в підготовчому в судовому засіданні.

За умовами цієї угоди обвинувачений визнав свою винуватість в повному обсязі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, щиро розкаявся у скоєнні злочину, активно сприяв розкриттю злочину, визнав вину. Обвинувачений зобов`язався протягом 20 днів після набрання вироком суду законної сили сплатити залишок добровільного внеску із загальної суми 1 000 000 грн, що становить 500 000 грн в якості благодійної допомоги на користь військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України.

Сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 111-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, що пов`язана з придбанням товарів у суб`єктів господарювання, які не є резидентами України, що вимагає митного оформлення (імпорт), строком на 10 років, та на звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таку позицію щодо покарання сторони мотивували відсутністю обставин, що обтяжують покарання, даними про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявністю обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини, що у сукупності знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. А також врахована фактична сплата добровільного внеску на потреби Збройних Сил України в розмірі 500 000,00 грн.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості та ухвалити обвинувальний вирок з призначенням йому покарання узгодженого сторонами в угоді, вилучені речові докази повернути власнику за належністю, оскільки вони не використовувалися як засоби чи знаряддя вчинення злочину, скасувати накладені в межах кримінального провадження арешти, стягнути з обвинуваченого витрати на проведення експертизи.

Сторона захисту та сторона обвинувачення просили не вирішувати питання щодо долі речових доказів - запчастин, на яких був накладений арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду с. Києва у справі №761/9170/25, оскільки обвинувачений має намір знайти військову частину, якій необхідні такі запчастини, після чого звернутися до суду з відповідним клопотанням про їх передачу на потреби цієї військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, що йому інкриміноване, у вчиненому щиро розкаявся. Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угод про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно із положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України. Обвинувачений повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Повідомив, що усвідомлює та повністю погоджується, що упродовж 10 років не зможе здійснювати імпортні операції та зобов`язався здійснювати реалізацію товарів які не потребують митного оформлення з його боку. Угоду про визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ними та прокурором угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого, наполягав на затвердженні укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості, оскільки вони відповідають діючому кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству, також просив суд долучити до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого та перерахування ним у березні-квітні 2025 року допомоги в розмірі 500 000 грн одному з підрозділів Збройних Сил України. Крім того у судовому засіданні надав докази спроможності обвинуваченого взяти на себе обов`язки за угодою, щодо спроможності перерахування ще 500 000 грн на допомогу Збройним Силам України, надавши відповідну виписку з банківського рахунку обвинуваченого.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжких злочинів, потерпілі в проваджені відсутні.

Суд з`ясував, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для прокурора та обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також суд з`ясував, що обвинувачений розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також суд встановив, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На переконання суду погоджена сторонами угоди міра покарання відповідає положенням статей 50, 65, 69 КК України.

Суд вважає, що при узгодженні в угоді про визнання винуватості міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 111-1 КК України, сторонами було враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, займається підприємницькою діяльністю, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, у Єдиному реєстрі боржників, як боржник, не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнано щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Також суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність потерпілих від кримінального правопорушення та відсутність завданої кримінальними правопорушеннями шкоди.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений, у період з березня 2025 по квітень 2025 року перерахував 500 000 грн військовій частині НОМЕР_3 для закупівлі акумуляторів та комплектів акумуляторів для дронів.

Також суд бере до уваги, що за умовами угоди обвинувачений взяв на себе обов`язок упродовж 20 днів після набрання вироком суду законної сили сплатити залишок добровільного внеску із загальної суми 1 000 000 грн, що становить 500 000 грн в якості благодійної допомоги на користь військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України. На підтвердження можливості виконання зазначеної умови, обвинувачений надав суду виписку з банківського рахунку, якою підтверджується його платоспроможність.

Зазначені обставини обґрунтовують можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, наслідком чого, відповідно до вимог ст. 77 КК України, є непризначенння обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 04.10.2023 року в справі № 953/7065/22 (провадження № 51-3681км23).

На переконання суду умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, інших осіб. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

За таких підстав суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної в редакції від 28.07.2025 між прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000679, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2024, та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами міри покарання.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку встановленому ч. 9 ст. 100 КПК України.

Так, мобільний телефон «Apple iPhone 13 Pro», IMEI № НОМЕР_4 в кількості 1 шт., мобільний телефон «Samsung Galaxy S9», IMEI № НОМЕР_5 в кількості 1 шт, ноутбук марки «Lenovo» s/n PFINT37K та зарядний пристрій до нього - 1 шт., банківські картки банку «ПриватБанк»: № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 - 6 шт.; банківські картки банку «А-Банк»: № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 - 6 шт.; банківські картки банку «Monobank»: № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 - 2 шт.: банківські картки «Millennium bank»: № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 - 2 шт.; робочі блокноти з чорновими записами - 2 шт.; мобільний телефон «Apple iPhone mini 13», s/n НОМЕР_20 - 1 шт; мобільний телефон марки «iPhone Х» IMEI № НОМЕР_21 - 1 шт; ноутбук марки «Samsung» s/n ZSKC93DZ800057W - 1 шт, які знаходяться на зберіганні у Головного слідчого управління Служби безпеки України - повернути власнику ОСОБА_4 .

Скасувати арешт речових доказів, накладений:

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9116/25;

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9130/25.

Скасувати арешт мобільного телефона марки «iPhone Х» IMEI № НОМЕР_21 - 1 шт та ноутбука марки «Samsung» s/n ZSKC93DZ800057W - 1 шт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9170/25.

На підставі ст.ст. 118, 124 КПК України з обвинуваченого необхідно стягнути процесуальні витрати в розмірі 15145,60 грн на проведення судової-товарознавчої експертизи, відповідно до акта здачі-приймання висновку експерта №12065/24-54.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 315, 368-371, 373-374, 472-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 липня 2025 року між прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000679, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, що пов`язана з придбанням товарів у суб`єктів господарювання, які не є резидентами України, що вимагає митного оформлення (імпорт) строком на 10 років, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 15145,60 грн на проведення судової-товарознавчої експертизи.

Скасувати арешт речових доказів, накладений:

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9116/25;

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9130/25.

Скасувати арешт мобільного телефона марки «iPhone Х» IMEI № НОМЕР_21 - 1 шт та ноутбука марки «Samsung» s/n ZSKC93DZ800057W - 1 шт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2025 у справі №761/9170/25.

Речові докази: мобільний телефон «Apple iPhone 13 Pro», IMEI № НОМЕР_4 в кількості 1 шт., мобільний телефон «Samsung Galaxy S9», IMEI № НОМЕР_5 в кількості 1 шт, ноутбук марки «Lenovo» s/n PFINT37K та зарядний пристрій до нього - 1 шт., банківські картки банку «ПриватБанк»: № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 - 6 шт.; банківські картки банку «А-Банк»: № НОМЕР_12 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , № НОМЕР_16 , № НОМЕР_17 - 6 шт.; банківські картки банку «Monobank»: № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 - 2 шт.: банківські картки «Millennium bank»: № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 - 2 шт.; робочі блокноти з чорновими записами - 2 шт.; мобільний телефон «Apple iPhone mini 13», s/n НОМЕР_20 - 1 шт; мобільний телефон марки «iPhone Х» IMEI № НОМЕР_21 - 1 шт; ноутбук марки «Samsung» s/n ZSKC93DZ800057W - 1 шт, які знаходяться на зберіганні у Головному слідчому управлінні Служби безпеки України - повернути власнику ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1