Справа №574/552/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/915/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 травня 2025 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000289 від 01 березня 2024 року відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повернуто прокурору,

ВСТАНОВИЛА:

До Буринського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000289 від 01 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

21 травня 2025 року ухвалою Буринського районного суду Сумської області вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору, оскільки не можливо встановити процесуальний статус ОСОБА_10 , зважаючи на зміст формулювання обвинувачення.

Так, зі змісту обвинувачення вбачається, що ОСОБА_9 протягом року систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 та свого батька ОСОБА_10 , що призвело до фізичних та психологічних страждань останніх.

Проте, в самому обвинувальному акті потерпілою зазначено лише ОСОБА_11 .

Таким чином, наведене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, щодо вчинення домашнього насильства відносно кількох потерпілих, може призвести до порушення прав ОСОБА_10 , який не визнаний потерпілим.

З таким висновком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не погодилася та подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 травня 2025 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, прокурор зазначає про те, що повернення обвинувального акта є правом, а не обов`язком суду. Підставою може бути лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, складений, затверджений та підписаний уповноваженими кримінальним процесуальним законом особами, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки підозрюваного та його захисника про отримання ними копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Прокурором в обвинувальному акті зазначено про протиправні дії ОСОБА_9 стосовно співмешканки та батька, саме для доведення систематичних дій обвинуваченого та схильності останнього до насильства, що спрямоване на спричинення страждань рідним та близьким людям, а не з метою визнання батька потерпілим.

Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження наявні пояснення свідка ОСОБА_10 , який не має претензії до сина та не бажає бути потерпілим у кримінальному провадженні приватного обвинувачення.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставина справи, про їх узгодженість з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження, суд позбавлений можливості досліджувати докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчим та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними та є підставою для скасування судового рішення.

Про призначення даного провадження до апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 був повідомлений у передбачений законом спосіб, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», із зазначенням часу, дати та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України» та «Трух проти України»).

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 травня 2025 року у відсутність обвинуваченого, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеним, враховуючи, також, і те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_12 , яка подану апеляційну скаргу підтримала та просили її задовольнити, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 , який просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно положень ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

У відповідності до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Зокрема, згідно п.п. 3 ч. 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, окрім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство)

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті вказано лише одного потерпілого, співмешканку обвинуваченого, ОСОБА_11 , хоча з формулювання обвинувачення вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 протягом року систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство також відносно батька, ОСОБА_10 , якого не було визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Проте, аналіз змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_9 , дає підстави колегії суддів вважати помилковим висновок суду першої інстанції про його невідповідність зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а саме не зазначення в обвинувальному акті ОСОБА_10 , як потерпілого.

Так, матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25 червня 2024 року прокурором ОСОБА_8 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Потерпілою в обвинувальному акті, вказано ОСОБА_11 . Із висунутого обвинувачення слідує, що ОСОБА_9 протягом року систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство щодо співмешканки ОСОБА_11 та свого батька ОСОБА_10 , що призвело до фізичних та психологічних страждань останніх.

Кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Однак, із наданих стороною обвинувачення відомостей слідує, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від ОСОБА_10 не надходила заява щодо вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а також заява про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні чи відповідної письмової згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, під час підготовчого судового засідання, ОСОБА_10 також не звертався до суду про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні. Таким чином, відсутні законні підстав для визнання останнього потерпілим від кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

У свою чергу, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 126-1 КК України розпочато саме на підставі заяви ОСОБА_11 , та наявні законні підстави для визнання її потерпілою від вказаного кримінального правопорушення. Крім того, про відсутність статусу потерпілого у ОСОБА_10 та наявність у нього статусу саме свідка зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акта.

Колегія суддів зауважує, що зазначення в обвинувальному акті факту вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства відносно свого батька ОСОБА_10 , є викладом однієї з складових фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а не самостійним складом злочину та не є самим формулюванням обвинувачення.

Ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст у контексті підстав для його повернення прокурору, апеляційний суд дійшов висновку про те, що в обвинувальному акті чітко та послідовно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, яке полягає у стислому викладені всіх ознак складу кримінально правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, зокрема дата, час та місце, систематичність та умисність дій, їх спрямованість та суспільна небезпечність, в чому вони полягали, вказана потерпіла особа від кримінального правопорушення, а також конкретно зазначено текст диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та вказано на кримінально-правову норму, порушення якої інкримінується обвинуваченому. Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та формулювання обвинувачення логічно узгоджуються між собою та не мають будь-яких суперечностей.

Відповідно, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що підстави, на які послався суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта, є формальними. Під час апеляційного розгляду не встановлено невідповідності обвинуваченого акта вимогам ст. 291 КПК України, відносно ОСОБА_9 .

За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, апеляційний суд вважає помилковими, а прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України - безпідставним.

Також, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).

Враховуючи зазначене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийнявши рішення про повернення прокурору обвинувального акту виніс передчасне і необґрунтоване судове рішення, яке не може вважатися законним, та є таким, що ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КРК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції і призначення нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 травня 2025 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000289 від 01 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повернуто прокурору, скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4