ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/1059/25 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1207/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.263 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, виправленим ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.03.2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Українка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, старшого сержанта, командира інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, з призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі призначено ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням 10 відсотків в дохід держави з суми грошового забезпечення військовослужбовця.

Запобіжний захід ОСОБА_7 вирішено не обирати.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 по мобілізації, перебуваючи на посаді командира зенітного кулеметного відділення зенітного ракетно артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , у жовтні 2024, поблизу АДРЕСА_2 , точну дату та місце в ході судового слідства не встановлено, знайшов у місці проведення бойових дій 626 патронів калібру 5,45х39 та 29 патронів калібру 7,62х39, тим самим придбав вищевказані боєприпаси, які помістив до свого рюкзаку та почав зберігати.

09.10.2024 ОСОБА_7 виїхав з місця проведення бойових дій. 12.01.2025 ОСОБА_7 , перемістивши патрони з рюкзаку до відра, в якому знаходились 626 патронів калібру 5,45х39 та 29 патронів калібру 7,62x39, о 23-00 год. автомобілем вирушив з місця дислокації ВЧ НОМЕР_3 до місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на вихідні.

13.01.2024 о 3-00 год. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, маючи при собі пластикове відро, в якому знаходились 626 патронів калібру 5,45х39 та 29 патронів калібру 7,62х39, прибув за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому переніс відро з вищевказаними патронами до належного йому приміщення гаражу № НОМЕР_4 по АДРЕСА_3 , тим самим продовжив зберігання вищевказаних боєприпасів.

13.01.2025 у період часу з 07-43 год. до 10-03 год. під час обшуків, за адресою: АДРЕСА_1 та в приміщенні гаражу АДРЕСА_4 , старшим слідчим Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_8 було виявлено та вилучено 626 патронів калібру 5,45х39 та 29 патронів калібру 7,62х39, які ОСОБА_7 зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

Згідно з проведеними судовими експертизами надані на дослідження патрони в кількості 626 шт. є бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети). Надані на дослідження патрони виготовлені промисловим способом (РФ, СРСР) та є бойовими припасами, надані на дослідження патрони в кількості 29 шт. є бойовими проміжними патронами калібру 7,62х39 АК, що виготовлені промисловим способом (виробництва Польщі/Угорщини) призначені для стрільби 3 нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (карабіни, автомати, кулемети) та є бойовими припасами.

Відповідно до матеріалів наданих з в/ч НОМЕР_3 , старший сержант ОСОБА_7 під час несення служби у військовій частині НОМЕР_3 патрони в кількості 626 шт. калібру 5,45х 39 АК та патрони в кількості 29 шт. калібру 7,62х39 АК не отримував. Фактів нестачі зазначених предметів у військовій частині НОМЕР_3 не виявлено.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що визначений судом першої інстанції строк службового обмеження не відповідає розміру призначеного ним покарання за ч.1 ст.263 КК України, що суперечить положенням ст.58 КК України.

У зв`язку з цим прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст.58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі призначити ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 відсотків в дохід держави з суми грошового забезпечення військовослужбовця. В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив про її задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_7 взяв захист своїх інтересів на себе та залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Крім того, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом першої інстанції було з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає.

Що стосується апеляційних вимог прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст.58 КК України, то колегія суддів вважає їх такими, що не позбавлені правових підстав, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтями 69 і 69-2 цього Кодексу.

Колегія суддів констатує, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Положеннями п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Враховуючи те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, хоча і є тяжким злочином проти громадської безпеки, однак, зважаючи на повне визнання ним своєї вини, щире каяття обвинуваченого, його готовність нести відповідальність за вчинене шляхом продовження проходження військової служби з метою захисту держави, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, колегія суддів доходить висновку про наявність таких пом`якшуючих обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з цим апеляційний суд враховує такі обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,як наявність у обвинуваченого нагороди «За мужність в бою» та позитивну характеристику за місцем служби. Так, згідно зі службовою характеристикою від 26.01.2025 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_3 , майором ОСОБА_9 , старший сержант ОСОБА_7 відповідає займаній посаді та за час проходження військової служби проявив себе дисциплінованим військовослужбовцем, який сумлінно відноситься до виконання службових обов`язків, є врівноваженим та користується авторитетом серед колег.

Крім того, ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, його попередні судимості зняті та погашені у встановленому законом порядку, є військовослужбовцем Збройних Сил України, старшим сержантом, командиром інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , приймав активну участь в бойових діях при стримуванні збройної агресії, під час яких отримав вогнепальне кульове поранення обох гомілок з переломом лівої малогомілкової кістки в с/3, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, наказом командира НОМЕР_5 окремої бригади ТРО ЗСУ від 19.09.2024 року нагороджений медаллю «За мужність в бою», у 2024 році нагороджений грамотою начальника Золочівської селищної військової адміністрації «за особисту мужність і героїзм, виявлені під час виконання своїх військових обов`язків в умовах воєнного стану, сприяння захисту державного суверенітету і територіальної цілісності України, самовіддане служіння державі і Золочівській селищній територіальній громаді та з нагоди Дня Збройних Сил України», одружений, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів-психіатра і нарколога не перебуває, раніше перебував на обліку у лікаря-нарколога з 2011 року з приводу «Вживання алкоголю зі шкідливими наслідками», з 2017 року «Вживання препаратів коноплі зі шкідливими наслідками», знятий з обліку у 2019 році у зв`язку з покращенням.

За наявності сукупності зазначених вище обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу винного, ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення і його відношення до вчиненого, враховуючи позицію прокурора, з урахуванням принципу справедливості, в цілях посилення впливу призначеного покарання на виправлення винного, а також з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 положення ч.1 ст.69 КК України, призначивши йому покарання за ч.1 ст.263 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті за вчинений злочин, у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Такі висновки узгоджуються з вимогами ст.ст.65, 66, 69 КК України, положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», практикою ЄСПЛ щодо справедливого судового розгляду, індивідуалізації та пропорційності покарання.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, наведених вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, призначивши обвинуваченому покарання за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість заміни покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість) місяців з відрахуванням 10 відсотків в дохід держави з суми його грошового забезпечення, з огляду на те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, який має досвід участі у бойових діях та продовжує захищати країну в період збройної агресії російської федерації.

Водночас при заміні покарання суд першої інстанції не врахував положення ч.1 ст.58 КК України та призначив ОСОБА_7 строк службового обмеження для військовослужбовців, який не відповідає строку призначеного йому за ч.1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За таких умов, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора.

Так, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 є військовослужбовцем, враховуючи обставини справи та особу винного, його бажання продовжити проходження військової служби, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, на підставі ст.58 КК України, замінити призначене йому покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження на той самий строк з відрахуванням у дохід держави 10 (десяти) відсотків з його грошового забезпечення.

При цьому апеляційний суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні та у зв`язку з підвищеною потребою держави у військовослужбовцях саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходження військової служби та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення матиме більшу суспільну користь.

На думку суду апеляційної інстанції, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За змістом п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував належним чином наведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого ухвалив рішення, яке їм не відповідає, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку на підставі ст.420 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.263 КК України із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік призначити ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням 10 (десяти) відсотків в дохід держави із суми його грошового забезпечення.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4