Справа № 585/1502/25
Номер провадження 1-в/585/86/25
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

24 квітня 2025 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку згідно ст. 80 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2025 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку згідно ст. 80 КК України.

Статтею 539 КПК України визначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Під час аналізу автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 січня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зарахування строку попереднього ув`язнення та звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку згідно ст. 80 КК України, відмовлено.

На даний час ухвала суду не набрала законної сили. Матеріали провадження 27.02.2025 року направлено до Сумського апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу від 24 січня 2025 року.

Отже, засуджений ОСОБА_2 вже звертався до суду з аналогічним клопотанням.

Станом на 24 квітня 2025 року справа до Роменського міськрайонного суду не поверталася.

Порядок кримінального провадження на території України, відповідно до ст. 1 КПК України, визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Поза межами правового регулювання Розділу 8 КПК України знаходиться інститут реагування на можливі зловживання процесуальними правами учасниками кримінального провадження.

У таких випадках КПК рекомендує застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. До них належить, зокрема, засада доступу до правосуддя, яка полягає в тому, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 03 червня 2016 року право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини «Желтяков проти України» від 09 вересня 2011 року вбачається, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставиться під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності і полягає в тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Оскільки засуджений ОСОБА_2 вже звертався з аналогічним клопотанням до суду, доводи, викладені в його клопотанні вже були предметом судового дослідження, на підставі чого Роменським міськрайонним судом винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення та звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку згідно ст. 80 КК України, на даний час ухвала суду не набрала законної сили, матеріали провадження 27 лютого 2025 року направлено до Сумського апеляційного суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вказану ухвалу, він реалізував своє право на звернення до суду з указаним клопотанням, а тому повторне звернення до суду засудженого ОСОБА_2 з аналогічним клопотанням, є зловживанням правом.

У зв`язку з цим клопотання ОСОБА_2 підлягає поверненню.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку згідно ст. 80 КК України, повернути особі, яка його подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1