справа № 235/3786/24
провадження № 1-в/208/265/25
УХВАЛА

31 березня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , в режимі відеоконференції,

адвоката ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали справи за заявою адвоката про визнання законності підстав звільнення від покарання по відбуттю його строку, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали заяви адвоката про визнання законності підстав звільнення ОСОБА_6 по відбуттю строку покарання.

Заява вмотивована тим, що 06.09.2008 року слідчим відділом Красноармійського МВ ГУ МВС України в Донецькій області порушена кримінальна справа № 42-25775 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом виявлення 05.09.2008 року в міста Родинське Донецької області трупу громадянина ОСОБА_7

Ленінським районним судом м. Донецька відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді взяття під варту та подальшого утримання у Донецькому СІЗО.

01.04.2010 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області ухвалено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 13-ти років позбавлення волі. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено ув`язнення із триманням у СІ-6 м. Артемівськ Донецької області.

Подлєсний відбував покарання в установі Державної служби виконання покарань з 06 вересня 2008 року. Звільнений з Макіївської ВК, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, 06.09.2021 рок по відбуттю терміну покарання та вибув на до місця проживання: АДРЕСА_1 .

З 21.12.2005 року, ОСОБА_6 постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 02.03.2023 року.

На підставі зазначеного, адвокат просить визнати законність звільнення Подлєсного з виправної колонії, по відбуттю покарання на тимчасово окупованої території України, за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2010 року.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , заяву підтримав з підстав, наведених у її мотивувальній частині.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви.

Подлєсний до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Попередньо просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю Подлєсного.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно правової позиції, визначеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, з урахуванням ч.6 ст. 9 КПК України та системного аналізу ст. ст. 537 та 539 КПК України, справи зазначеної категорії розглядаються судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто справа підсудна Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в межах юрисдикції якого виконується вирок.

Встановлено, що за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2010 року, ОСОБА_6 визнаний винним за ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 13-ти років позбавлення волі.

Статтею 88 КВК України встановлено, що засуджені направляються до місця відбування покарання і переміщуються в разі необхідності з одного місця відбування покарання в інше під вартою.

Відповідно до матеріалів справи засуджений Подлєсний відбував призначене покарання в Макіївській ВК, яка з серпня 2014 року знаходиться на тимчасово окупованій території. Контакт колонії з апаратом управління ДПтС України в Донецькій області і взаємодія припинені та на теперішній час не відновлені.

Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи і ніким не оспорювались.

З початком війни, розв`язаної рф проти України, в небезпечному становищі опинилися установи виконання покарань, зокрема виправні колонії, в яких тримаються засуджені.

Держава Україна несе відповідальність за осіб, які утримуються в установах відбуття покарання, і тому при відповідних загрозах, має бути чітко запланована вчасна евакуація або релокація закладів, які знаходяться на небезпечних або наближених до небезпечних територій, а також подальший порядок організації їх перебування в інших установах.

Засуджені належать до цивільного населення, яке підлягає захисту відповідно до норм Женевської конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» та Додаткових протоколів до Женевських конвенцій від 1977 року. Тримання в`язнів на непідконтрольній території є незаконним, оскільки такі дії здійснюються без відповідних повноважень.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасницям про Європейські пенітенціарні правила, ухваленої 11.01.2006 року, визначено, що:

«При поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту»

Евакуація установи відбуття покарання, де перебував засуджений, вчасно не відбулася, і ці причини знаходяться поза межами судового розгляду в даному провадженні.

Залишення засудженого на непідконтрольній Україні території є порушенням його прав як особливо вразливої групи населення, і у даному випадку відповідальними за життя та здоров`я ув`язненої є відповідні органи влади, які мали забезпечити евакуацію.

Відповідно до КВК України засудженим забороняється порушувати правила поведінки та правила відбуття покарання, без дозволу персоналу пеніцітарних установ виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.

Судом встановлено, що у встановленому законодавством порядку засуджений не був евакуйований на підконтрольну Державі територію, тобто за своєю волею не порушував обов`язки засудженого встановлені законодавством України, та без дозволу персоналу Державних пеніцітарних установ не залишав приміщень режимних корпусів.

Поза своєю волею опинившись на непідконтрольній Україні території, Подлєсний був вимушений підкорятись нав`язаним йому агресором умовам, і ніяких доказів на підтвердження протилежного, матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки про звільнення, Подлєсний перебував в Макіївській ВК та відбув призначене покарання в період з 06.09.2008 року по 06.09.2021 року, звільнився по відбуттю строку покарання, прямує до місця мешкання: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що викладені вище дані підтверджують, що Подлєсний перебував в колонії на тимчасово окупованій території, звідки звільнений окупантами, і тому термін його незаконного ув`язнення окупаційною владою підлягає зарахуванню в строк відбуття ним покарання за вироком суду, ухваленого іменем України, коли його виконання в установленому законом порядку стало унеможливлене внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації, до дня повернення засудженого на підконтрольну Україні територію після свого звільнення.

Пунктом 1 ст. 152 КВК України встановлено, що підставами звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Відповідно до зазначеного, відбуття покарання починається з моменту поміщення особи до установи виконання покарань, а закінчується її звільненням, з урахування строку попереднього ув`язнення.

Враховуючи вищенаведене, суд проходить до висновку про необхідність задоволення заяви адвоката про визнання законності підстав звільнення по відбуттю строку покарання, та керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката, який дії в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого до 13-ти років позбавлення волі за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 01.04.2010 року, за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вважати таким, що повністю відбув призначене йому покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1