Номер провадження: 11-сс/813/1420/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2025 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вилкове Кілійського району Одеської області, з вищою освітою, одруженого, має чотирьох неповнолітніх дітей, обіймає посаду директора ТОВ «ФЕСІТ ЮНАЙТЕД», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч.2 ст.209 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 07.09.2025 року, з визначенням розміру застави 20 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 60 560 000 (шістдесят мільйонів п`ятсот шістдесят) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що з урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких корисливих кримінальних злочинів, надзвичайно високий ступінь встановлених ризиків, розмір можливих збитків заподіяних державі в умовах воєнного стану, слідчий суддя прийшов до висновку, що застава в розмірі 20 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 60 560 000 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_9 обов`язків, передбачених КПК.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою визначити розмір застави у відповідності до вимог ч.5 ст.182 КПК України або домашній арешт у нічний час доби.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

-ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені жодним доказом;

- суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні дружину та неповнолітніх дітей, постійне місце проживання;

- також зазначає, що пред`явлена підозра за одним із епізодів є необґрунтованою та базується лише на двох рапортах співробітників поліції;

- визначений слідчим суддею розмір застави є необґрунтованим та завідомо непомірним

-слідчим суддею не розглянуто можливість застосування відносно підозрюваного інших запобіжних заходів, а саме у виді домашнього арешту або застави у меншому розмірі.

Також наголошує, що моральний та психологічний стан підозрюваного є вкрай поганим та негативно впливає на загальний стан його здоров`я.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001208 від 07.09.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 197 1, ч. 4 ст. 358 КК України.

10.07.2025 року ОСОБА_9 було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 240, ч.2 ст.209 КК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч.2 ст.209 КК України за наступних обставин.

В ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 27.10.2023 №2209 ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ» () надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове Вилківська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Єдиним учасником та бенефіціарним власником Товариства є ОСОБА_11 , яка з 29.05.2023 до 24.09.2024 перебувала на посаді директора, а з 25.09.2024 директором Товариства призначено ОСОБА_12 .

Фактично ОСОБА_12 керує Товариством спільно із рідним братом ОСОБА_13 ОСОБА_9 .

Згодом, рішенням Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.10.2024 №2535 ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» () надано дозвіл на розробку детального плану території земельної ділянки за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, місто Вилкове, вул. Промислова, орієнтовною площею 2,8 га, для розміщення об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури річкового транспорту (для розміщення мультимодальних терміналів та виробничо перевантажувальних комплексів).

Бенефіціарними власниками ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» є дружина ОСОБА_9 ОСОБА_14 та дружина ОСОБА_12 ОСОБА_15 .

Фактично діяльністю ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» також керують ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_12 .

Після отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , за відсутністю правоустановчих документів на землю та затвердженої необхідної містобудівної документації, розпочали будівництво приватного мультимодального терміналу.

Для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га для подальшого будівництва мультимодального терміналу, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вирішили здійснити незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_16 в межах затоки ОСОБА_17 , розташованої на території Вилківської об`єднаної територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області.

Для незаконного видобутку корисних копалин ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вступили у змову із невстановленими на цей час особами, яким доручили здійснювати незаконний видобуток піску з дна ріки ОСОБА_16 в межах затоки ОСОБА_17 .

Для ліквідації перешкод у незаконному видобуванні корисної копалини ОСОБА_9 та ОСОБА_12 залучили службових осіб Вилківської міської ради.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки Дунай в межах затоки ОСОБА_17 в обсязі 7765,99 м?, який розмістили на земельній ділянці площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м. Вилкове по вул. Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат 45 25'09.3"N 29 33'09.0"E,4525'06.6"N 29 33'07.9"E,45 25'06.3"N 29 33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

Незаконний видобуток піску, його транспортування та розподілення по поверхні земельної ділянки здійснювалась залученою ОСОБА_9 та ОСОБА_12 спеціалізованою технікою.

При цьому, ОСОБА_9 не менше одного разу був на місці будівництва мультимодального терміналу, здійснював загальне керівництво процесом його будівництва, доручив ОСОБА_12 здійснювати технічне керівництво будівництвом мультимодального терміналу, залучив спеціалізовану техніку з метою незаконного видобуток піску, надавав ОСОБА_12 вказівки спрямовані на приховування протиправної діяльності .

Усього ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради незаконно видобуто у великому розмірі корисну копалину місцевого значення пісок в обсязі 7765,99 м?, ринкова вартість якого станом на 23.01.2025 склала 17 456 925,5 гривень.

Внаслідок самовільного користування надрами заподіяні збитки Державі в розмірі 171 911 838 гривень.

За версією слідства, ОСОБА_9 діяв умисно із корисливим мотивом, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, оскільки: здійснював загальне керівництво будівництвом мультимодального терміналу, підшукував джерела фінансування; з метою економії грошових коштів для проведення будівництва приватного мультимодального терміналу вирішив незаконно видобувати пісок з ріки ОСОБА_16 ; достовірно знав про відсутність спеціального дозволу на видобування піску, а отже і про одержання корисної копалини злочинним шляхом; залучив спеціалізовану техніку для видобутку піску; організував взаємодію та порядок дій спрямованих на приховування протиправної діяльності.

ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року незаконно видобули корисну копалину пісок з дна ріки Дунай в межах затоки ОСОБА_17 у обсязі 7765,99 м?.

Незаконно видобутий пісок ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за сприянням службових осіб Вилківської міської ради, використали в якості будівельної сировини для створення стійкої поверхні на земельній ділянці орієнтовною площею 2,8 га під час будівництва приватного мультимодального терміналу.

Зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 залучили невстановлених на цей час осіб, які за допомогою спеціалізованої техніки, в період з жовтня 2024 року до 23 січня 2025 року, розподілили та утрамбували незаконно видобутий пісок в обсязі 7765,99 м?, вартістю 17 456 925,5 грн, по поверхні земельної ділянки орієнтовною площею 2,8 га, яка розташована в північно-західній околиці м. Вилкове, по вул. Промислова на розвилці 22 км правого берегу ріки Дунай, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломонівського гирла в межах географічних координат 45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E.

ОСОБА_9 діяв умисно із корисливим мотивом, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, оскільки: здійснював загальне керівництво будівництвом мультимодального терміналу, підшукував джерела фінансування; з метою економії грошових коштів для проведення будівництва приватного мультимодального терміналу вирішив незаконно видобувати пісок з ріки Дунай; достовірно знав про відсутність спеціального дозволу на видобування піску, а отже і про одержання корисної копалини злочинним шляхом; залучив спеціалізовану техніку для видобутку піску; організував взаємодію та порядок дій спрямованих на приховування протиправної діяльності.

Таким чином, ОСОБА_9 підозрюється в тому, що він за попередньою змовою із ОСОБА_12 та службовими особами Вилківської міської ради, використав незаконно видобуту корисну копалину місцевого значення пісок, отриманий злочинним шляхом, у великому розмірі.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду від 02.12.2024 відповідно до якого оглянуто земельну ділянку розташовану на території Вилківської територіальної громади Ізмаїльського району Одеської області, біля затоки Бузунчук та 0 км Соломоніського гирла в межах географічних координат 45°25'09.3"N 29°33'09.0"E,45°25'06.6"N 29°33'07.9"E,45°25'06.3"N 29°33'03.0"E,45°25'10.9"N 29°33'01.5"E. Під час огляду встановлено, що на зазначеній ділянці на поверхні землі, по всій площі наявний шар піску сірого кольору, розподілений по висоті нерівномірно невисокими пагорбами. Також, на поверхні піску виявлено секції пластикових труб, які ведуть до затоки ОСОБА_17 де під`єднанні до металевого понтону; протоколом огляду від 18.12.2024 відповідно до якого повторно оглянуто вищевказану земельну ділянку. Під час огляду, залученим спеціалістом, за допомогою геодезичного обладнання, здійснено вимірювання об`єму наявного слою піску розподіленого по земельній ділянці який склав 7134,96 м?. Крім того, на час огляду в затоці ОСОБА_17 наявна спеціалізована техніка земснаряд «ДЕ 21», який через під`єднанні труби здійснює видобування піску та розміщує його на земельній ділянці; результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій візуальне спостереження за місцем яке відбувалось упродовж 12 13 грудня 2024 року (протокол №65/27/1684 від 30.12.2024). Проведеним спостереженням за вищевказаною земельною ділянкою встановлено наявність у затоні Бузунчук спеціалізованої техніки земснаряду «ДЕ 21», який через під`єднанні труби здійснює видобування піску, який розміщується на земельній ділянці, яку має намір отримати в оренду ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ»; протоколом огляду від 23.01.2025 відповідно до якого повторно оглянуто вищевказану земельну ділянку. Під час огляду, залученим спеціалістом, за допомогою геодезичного обладнання, здійснено вимірювання об`єму наявного слою піску розподіленого по земельній ділянці який склав 7765,99 м?. Різниця у об`єму піску в порівнянні з попереднім оглядом складає 631,03 м?; протоколом огляду від 30.01.2025 відповідно до якого повторно оглянуто вищевказану земельну ділянку. Під час огляду, на поверхні шару піску виявлено сліди від роботи вантажної, колісної та гусеничної техніки та відібрано зразки піску; геологічним висновком ДП «Українська геологічна компанія» від 15.03.2025 відповідно до якого надана на дослідження суміш є сировиною піщано гравійною пісок код 2.0.03.01 і вважається корисною копалиною місцевого значення; розрахунком збитків заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами від 29.04.2025 проведений Державною екологічною інспекцією південно західного округу (Миколаївська та Одеська області), який склав 171 911 838 (сто сімдесят один мільйон дев`ятсот одинадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень; висновком судової товарознавчої експертизи №1995-34-35 від 19.06.2025 відповідно до якого вартість піску об`ємом 7765,99 м? складає 17 456 925,5 (сімнадцять мільйонів чотириста п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень; результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 25.11.2024 (протокол №65/27/1567) відносно ОСОБА_9 , яким зафіксовані телефонні розмови між ОСОБА_9 та невстановленою особою щодо будівництва приватного порту та необхідності видобутку ще 20-50 тисяч м? піску для облаштування земельної ділянки; результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 14.03.2025 (протокол №65/27/458) відносно ОСОБА_9 , яким зафіксовані телефонні розмови між ОСОБА_9 та невстановленою особою щодо будівництва приватного порту та необхідності видобутку ще 50 тисяч м? піску для облаштування земельної ділянки, а також незадоволення ОСОБА_9 роботою екіпажу земснаряду, між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , під час якої ОСОБА_9 дає ОСОБА_12 вказівки щодо необхідності конспірації під час видобутку піску у зв`язку з перевірками екологів; листом ДНВП «Геоінформ України» №08/404-2050 від 17.06.2025 та Держгеонадра №4626/03-4/2-25 від 18.06.2025 відповідно до яких на ділянці біля м. Вилкове в межах координат 45°25'00.7"N 29°33'09.9"E, 45°25'16.7"N 29°33'45.6"E, 45°24'57.0"N 29°33'55.8"E, 45°24'48.6"N 29°33'09.7"E відсутні діючі спеціальні дозволи на користування надрами та заявки на їх отримання. Родовищ корисних копалин на вказаній території Державним балансом запасів корисних копалин України не обліковуються.

Водночас, є правильним висновок слідчого судді про те, що відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч.2 ст.209 КК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_9 , дослідження цих документів у сукупності формують у колегії суддів внутрішнє переконання щодо того, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_9 , тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Щодо доводів сторони захисту про відсутності доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та причетності до домовленостей із іншими особами слід зазначити, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначає лише ймовірну причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави апеляційному суду вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 з метою уникнення можливих негативних наслідків кримінально-правового характеру може вжити заходів щодо сховання, спотворення або знищення документів, що суттєво ускладнить забезпечення досягнення завдань кримінального провадження, оскільки він як керівник та власник низки підприємств що будують приватний мультимодальний термінал, може здійснити дії щодо приховування речових доказів, в тому числі документів та чорнових записів, що велись та використовувались останнім з метою прикриття незаконної діяльності, обліку та фіксації об`ємів незаконно видобутої корисної копалини, розподілення прибутку від протиправної діяльності, приховуванню спеціалізованої техніки, які станом на теперішній час не відшукані в ході проведення досудового розслідування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В рамках даного кримінального провадження є наявним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_9 на свідків в рамках даного кримінального провадження, оскільки, відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_9 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України, а оскільки ОСОБА_9 має паспорти громадянина України для виїзду за кордон (серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які є дійсними), має на утриманні 5 дітей, у зв`язку із чим не підлягає мобілізації, що надає безперешкодну можливість виїзду за кордон, велику кількість виїздів за кордон під час запровадженого на території України воєнного стану, понад 30 разів, та за червень 2025 року двічі виїжджав за кордон.

Крім того, слідчим суддею враховано, що члени сім`ї підозрюваного здійснювали дії щодо оформлення документів, що дають право на постійне проживання в Польщі, підозрюваний та члени його сім`ї проживають безпосередньо в прикордонному регіоні Одеської області.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_9 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, чому буде надано оцінку далі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також є доведеним ризик того, що ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки органом досудового розслідування йому інкримінується вчинення дій із захоплення земель лісового фонду, які включені до Дунайського біосферного заповідника у змові з ОСОБА_12 та за сприяння службових осіб Вилківської міської ради.

При цьому, колегія суддів враховує, що під час перебування провадження на стадії апеляційного розгляду, ОСОБА_9 18.08.2025 року вручено повідомлення про зміну підозри, а також інкриміноване вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України.

Водночас, у зв`язку з наявністю ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими, оскільки підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_9 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Крім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, в якому підозрюється ОСОБА_9 пов`язаний із незаконним заволодінням надрами.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності доводи захисника, що підозрюваний має постійне місце проживання, має неповнолітніх дітей на утриманні, позитивно характеризується за місцем проживання, проте наголошує на тому, що зазначені обставини не виключають та не зменшують існування зазначених вище доведених органом досудового розслідування ризиків.

Що стосується тверджень захисника про непомірність визначеної слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_9 застави, колегія суддів зазначає наступне.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому судом зазначено, що при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого, слід враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Так, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо виключності зазначеного випадку, оскільки на це вказує характер інкримінованих підозрюваному злочинів, тяжкість можливого призначеного покарання, характеристика сімейного та майнового стану останнього, а також його особисту роль у вчиненні інкримінованих злочинів, тому розмір застави у межах, зазначених в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не буде здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Крім того, Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) подано позовну заяву у порядку ст.128 КПК України, щодо стягнення з ОСОБА_12 та ОСОБА_9 шкоди, завданої навколишньому середовищу в сумі 171 911 838 гривень.

При цьому, апеляційний суд враховує обставини вчинених злочинів, шкідливі наслідки у виді завданої злочинами майнової шкоди, а також суму завданих збитків, яка підтверджена переліченими вище доказами та складає 171911838 гривень, дані про особу підозрюваного та ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу та приходить до висновку, що застава, як альтернативний запобіжний захід, з огляду на тяжкість вчинених злочинів в розмірі 20 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньою мірою зможе гарантувати належне виконання ОСОБА_9 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_9 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що визначений розмір застави є непомірним для ОСОБА_9 з огляду на його сімейний та майновий стан, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Так, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду надані докази того, що підозрюваний ОСОБА_9 є директором та єдиним бенефіціарним власником ТОВ «ФЕСІТ ЮНАЙТЕД» ( вид діяльності організація надання послуг транспортно-експедиторського обслуговування; митно-брокерських послуг; міжнародні транспортні послуги на території України; послуги щодо органiзацiї перевезень, перевалки, зберiгання вантажiв та iнших супутнiх послуг). З відкритих джерел інформаційного ресурсу www.opendatabot.ua вбачається, що дохід підприємства за 2024 рік склав 539 926 500 гривень, активи підприємства складають 59 057 500 гривень. У 2023 році ТОВ «ФЕСІТ ЮНАЙТЕД» стало переможцем у тендері з загальною сумою 130 201 488 (сто тридцять мільйонів двісті одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень.

Крім того ТОВ «ФЕСІТ ЮНАЙТЕД» має у власності суттєву кількість нерухомого майна та автомобільний транспорт.

Натомість, доводи захисту про те, що ОСОБА_9 з 2017 року отримував лише заробітну платню, перебуваючи на посаді директора, а після повідомлення йому про підозру вимушений був відчужити свої корпоративні права, з огляду на дані характеристики підозрюваного, з якої вбачається, що він протягом багатьох років був меценатом та інвестором м. Вилкове, ці відомості свідчить саме про те, що підозрюваний може мати приховані прибутки та активи.

Крім того, ОСОБА_9 , за версією органу обвинувачення, може бути фактичним власником та керівником наступних юридичних осіб:

-ТОВ «ДУНАЙСЬКА ГАВАНЬ», єдиним бенефіціарним власником підприємства є рідна сестра ОСОБА_9 ОСОБА_18 . З відкритих джерел інформаційного ресурсу www.opendatabot.ua вбачається, що дохід підприємства за 2024 рік склав 6 709 100 (шість мільйонів сімсот дев`ять тисяч сто) гривень.

-ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ», 80 % у статутному капіталі (розмір внеску до статутного капіталу складає 1 080 000 гривень) належить дружині ОСОБА_9 ОСОБА_14 . ТОВ «ВІКТОРІ ПОРТ» здійснює будівництво приватного мультимодального терміналу на річці Дунай.

Також, слід взяти до уваги досить суттєвий майновий стан близьких родичів підозрюваного (зокрема його дружини):

ОСОБА_14 має у власності:

земельну ділянка, площею 0.0483 (га): кадастровий номер: :02:005:0291,

земельну ділянку, кадастровий номер: :02:005:0290 площа (га): 0.1;

житловий будинок, загальна площа (кв.м): 39.5 за адресою: АДРЕСА_3 ;

квартиру, загальна площа (кв.м): 98 за адресою: АДРЕСА_2 ;

квартиру, загальна площа (кв.м): 59.7 за адресою: АДРЕСА_4 .

Всупереч доводам захисту про те, що майно зареєстроване на дружину підозрюваного не є спільно набутим майном подружжя, апеляційний суд зауважує, що у контексті розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, наявність майна у родини підозрюваного свідчить про можливість внесення застави у розмірі, визначеному слідчим суддею.

За час перебування ОСОБА_9 під вартою, його майновий стан не погіршився, оскільки докази цього стороною захисту не надані та не спростовані.

Таким чином прокурором доведено наявність активів підозрюваного, в тому числі можливо прихованих, що вказує на обґрунтованість визначення застави у розмірі 20000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560000 грн.

Доводи захисту про те, що в ухвалі слідчий суддя посилався на розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину, апеляційний суд приймає їх до уваги, проте вважає такими, що вони не впливають на суть встановленого судом, оскільки розмір застави визначений судом не в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а з урахуванням того, що застава має бути визначена у розмірі, який перевищує граничний розмір застави, встановлений законом, втім, який не порушуватиме принцип пропорційності із урахуванням положень абз.2 ч.5 ст. 182 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою реєстрації, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід також вочевидь може виявитися неспроможним запобігти встановленим ризикам.

За вказаних вище обставин, запобіжний захід із альтернативою застави у розмірі 20000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не може бути визнаний завідомо непомірним для підозрюваного.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, апеляційний суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що дані про особу підозрюваного, а саме наявність на утриманні 4-ох неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим не підлягає мобілізації, що надає безперешкодну можливість виїзду за кордон, продаж підприємства, активи якого складають 59 057 500 гривень, реєстрація майна на афільованих осіб, відсутність офіційного доходу, натомість значні витрати, в теперішній час свідчать про наявність ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2025 року відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001208 від 07.09.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 240, ч.2 ст.209 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4