Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/3429/23

Провадження № 11-кп/4815/182/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000238 від 28.10.2022 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Оржів Рівненської області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст.408 КК України, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 408 КК України, і призначено покарання:

- за ч.1 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі строком п`ять років;

- за ч.1 ст. 111 КК України у вигляді позбавлення волі строком чотирнадцять років;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотирнадцять років, початок відбування якого прийнято рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 7551 грн. 20 коп. процесуальних витрат.

Як визнав доведеним суд, громадянин України ОСОБА_7 , будучи курсантом Академії військово- ОСОБА_8 , 26.08.2006 року прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю, виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, та ніколи не зраджувати Українському народові.

Після закінчення вищого військового навчального закладу, відповідно до наказу Міністерства оборони України № 661 від 03.07.2011 року, ОСОБА_7 присвоєно військове звання «лейтенант», а 03.07.2012 року « старший лейтенант» та призначено на посаду інженера вимірювальної лабораторії (електровимірювань) служби спеціальних вимірювань судна контролю фізичних полів « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно з вимогами спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями ЗСУ, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», військовослужбовці ЗСУ військових частин, що дислокуються на тимчасово окупованій території, у період з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року, будучи про це повідомленими, повинні були прибути для подальшого проходження військової служби до заздалегідь визначених пунктів прибуття: місто Київ - військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 - військова частина НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 - військова частина НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 - військова частина НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 - військова частина НОМЕР_6 .

Однак, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що з кінця лютого 2014 року територія АР Крим тимчасово не підконтрольна органам влади України та знаходиться під окупацією військових підрозділів зс рф, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність свого діяння, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів та спільної директиви МОУ та НГШ - ГК № Д-1, у період з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року не прибув до вищевказаних військових частин без поважних причин, ухилився від подальшого проходження військової служби у ЗСУкраїни взагалі, не повідомивши про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин.

У подальшому ОСОБА_7 , з метою назавжди ухилитися від військової служби у ЗСУкраїни, погодився на пропозицію невстановлених на даний час представників зс рф та вступив до лав військово-морського флоту збройних сил російської федерації, отримавши 29.03.2014 року паспорт громадянина рф № НОМЕР_7 .

В результаті вищевказаних дій наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУкраїни № 117 від 21.03.2015 року ОСОБА_7 позбавлено військового звання «старший лейтенант», а наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 57 від 26.03.2015 року ОСОБА_7 виключено зі списків особового складу ВМС Збройних Сил України та відповідо до наказу № 37 від 06.04.2015 року, звільнено з військової служби з виключенням зі списків особового складу ЗСУ.

ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, з мотивів нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, в порушення Конституції України та інших законів України, погодився на пропозицію невстановлених на даний час представників зс рф щодо подальшого проходження служби у збройних силах вказаної держави та вступив до військово-морського флоту зс рф, де проходить службу по даний час, перейшовши на бік ворога, де своїми знаннями, навичками та діями сприяє утриманню, посиленню та становленню окупаційної влади, всупереч інтересам України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним, ухваленим з порушенням вимог КПК України. На думку апелянта, вина ОСОБА_7 , який не був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, не доведена належними та допустимими доказами, не з`ясовано його умисел щодо інкримінованих злочинів, що залишилося поза увагою суду, як і закінчення строків давності притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 408 КК України.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, на підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 408 КК України, а кримінальне провадження за ч.1 ст. 111 КК України щодо нього закрити за відсутності достатніх доказів вини.

Обвинувачений ОСОБА_7 в порядку, передбаченому КПК України, повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджено належними доказами, наявними у провадженні.

До початку апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_6 ствердив, що докази про повідомлення ОСОБА_7 в порядку, визначеному КПК України, є належними, і підстав для визнання порушення права на захист ОСОБА_7 , як захисник, не вбачає.

Заслухавши суддю- доповідача, захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрунтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим, а покликання в апеляційній скарзі на відсутність достатніх доказів його вини у пред`явленому обвинуваченні « поза розумним сумнівом» спростовуються зібраними в справі доказами, перевіреними судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, здійснювалося в порядку спеціального досудового розслідування, а судовий розгляд у спеціальному судовому провадженні, згідно ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 15 червня 2023 року (том № 3 а.с. 46).

З матеріалів провадження слідує, що суд повідомляв ОСОБА_7 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в газеті «Урядовий кур`єр», та шляхом внесення інформації на офіційному веб-сайті суду. Наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_7 щодо розпочатого кримінального провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Неявка обвинуваченого ОСОБА_7 в суд, ухилення від правосуддя судом вірно розцінено, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), враховуючи, що в кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_7 , як підозрюваного та обвинуваченого, на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Твердження сторони захисту про те, що в суді першої інстанції не доведено, що ОСОБА_7 є тією ж самою особою, що обвинувачується, та яка зображена на фото, розміщених у соціальній мережі «ВКонтакте» у профілі « ОСОБА_9 » та на сайті Миротворець, що досліджувалися в суді першої інстанції, як особа ОСОБА_7 , не є переконливими.

В ході судового розгляду судом першої інстанції досліджено протоколи огляду ресурсів мережі Інтернет від 09.11.2023 року, 31.05.2018 року та 13.01.2023 року, відповідно до яких при огляді сайту Миротворець було виявлено дані щодо ОСОБА_7 із зображенням фото та вказано дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проходив службу в ВМС ЗС України на території АР Крим, після чого зрадив присязі, не прибув на підконтрольну Україні території і вступив на військову службу до окупантів, та станом на 2018 рік перебував у складі екіпажу великого десантного корабля «Цезарь Куников» чорноморського флоту рф на посаді інженера БЧ-5.

Також розміщено фотозображення особи, схожої на ОСОБА_7 , у військовій формі збройних сил російської федерації та відповідними знаками розрізнення; при огляді офіційного сайту Військово-Морських Сил Збройних Сил України виявлено стосовно ОСОБА_7 статтю інформаційного характеру, яка повідомляє, що останній є дезертиром та зрадником, оскільки ОСОБА_7 після окупації АР Крим не прибув на підконтрольну Україні територію і вступив на військову службу до чорноморського флоту РФ; при огляді сайту « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено статтю під назвою «Бригада десантников основа «Сирийского экспресса» від 31.05.2018 року, де тво командира великого десантного корабля « ОСОБА_10 » капітан-лейтенант ОСОБА_11 за результатами зимніх навчань відмічає ефективну роботу окремих членів екіпажу, зокрема інженера БЧ-5 старшого лейтенанта ОСОБА_12 .

Проведеним оглядом також встановлено на сторінці «ВКонтакте» у профілі « ОСОБА_9 » фотозображення особи чоловічої статі, зовні схожої на ОСОБА_7 , а також дані, які свідчать, що він станом на 05.10.2022 року перебував у м. Севастопіль АР Крим (том № 1 а.с. 137-154).

Винність ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень підтверджується і протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.01.2023 року та 19.01.2023 року (том № 1 а.с. 187-190, 196-199,206-209), проведених за участі свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в ході впізнання опізнали ОСОБА_7 , як особу, яка була ідентифікована на сайті Миротворець.

Також вина ОСОБА_7 підтверджується наданою відповіддю на запит із ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22.11.2022 № 747/3/2630, відповідно до якого отримано копію послужної картки ОСОБА_7 , що засвідчує етапи проходження ним служби в ВМС ЗС України, просування по службі та виключення зі списків особового складу; копію спільної директиви від 06.05.2014 №Д-1, відповідно до якої зобов`язано військовослужбовців ЗС України прибути з тимчасово окупованої території АР Крим у визначені пункти у період з 06.05.2014 року по 12.05.2014 року; копію акта службового розслідування від 17.03.2015 року, відповідно до якого притягнено до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення та позбавлення військового звання всіх військовослужбовців, що не вийшли з тимчасово окупованої території АР Крим, а також додано список офіцерів, що не прибули з тимчасово окупованої території АР Крим, серед яких значиться і ОСОБА_7 ; копії наказів про звільнення із посади, зарахування у розпорядження, виключення зі списків особового складу ЗС України ( том № 1 а.с. 212-228).

Зазначені докази є належними та допустимими.

Покликання захисника у скарзі про ймовірність набуття ОСОБА_7 іноземного громадянства, що виключає його з числа громадян України, а, відтак, вчинені ним дії, передбачені статтею 111 КК України, слід кваліфікувати за відповідними іншими статтями Особливої частини КК, не заслуговують на увагу.

Нормами Закону України «Про громадянство України» визначено підстави і порядок набуття та припинення громадянства України. Зокрема ст. 2 зазначеного Закону встановлено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: в Україні існує єдине громадянство та якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання.

Відповідно до ст.ст. 17-20 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави.

При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде його громадянство, якщо вийде з громадянства України та не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України.

Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України, користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, і не є підставою для втрати громадянства України.

Таким чином, ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 та ст. 408 КК України, і залишається громадянином України по теперішній час, незалежно від місця його проживання чи знаходження.

Недостатність повідомлення через публікації в газеті «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-саті, як на необізнаність, на думку сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_7 про розгляд справи, не є переконливим твердженням, зважаючи, що відповідно до ч.2 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297 - 5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297 - 1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Враховуючи вищенаведені норми закону, а також те, що усі повідомлення про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 , місце перебування якого захиснику не відоме, на судові засідання місцевого суду публікувалися, відповідно до вимог ч.3 ст. 323 КПК України, слід вважати, що ОСОБА_7 повідомлений про розгляд кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, при здійсненні спеціального судового провадження.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував характер та ступінь вчинених злочинів, віднесених законом до особливо тяжкого злочину та нетяжкого злочину, особу ОСОБА_7 , який переховувався від органів досудового розслідування та суду, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, і призначив обвинуваченому з урахуванням характеру вчиненого злочину в умовах воєнного стану законне покарання.

Згідно ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства, що узгоджується і зі змістом постанови Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 369/793/17.

Враховуючи наведене та факт ухилення ОСОБА_7 від досудового розслідування та суду, твердження захисника-адвоката ОСОБА_16 про закінчення строків давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 408 КК України та закриття провадження в цій частині з наведених підстав не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2