Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/497/25
Провадження № 1-кп/499/86/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , у режимі відеоконференцзв`язку: захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського районну Одеської області матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000646 від 20.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Михайлопіль Іванівського району Одеської області, громадянин України, маючий середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби, призваного за мобілізацією, перебуваючого на посаді командира відділення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», раніше не судимий) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України, за таких обставин.

Умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання приблизно в січні 2020 року на території Донецької області, шляхом знахідки, незаконно придбав 30 патронів калібру 5,45 мм та військовий багнет-ніж, виготовлений промисловим способом які незаконно носив та зберігав, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 19.10.2024 року ОСОБА_3 прибув з м. Одеса до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 маючи при собі баул з особистими речами, в якому також знаходились 30 патронів калібру 5, 45 мм, які він незаконно носив та зберігав в будинку за вказаною адресою та військовий багнет-ніж.

19.10.2024 приблизно о 12.00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 .

Цього ж дня за вчинення домашнього насилля відносно ОСОБА_6 на ОСОБА_3 , було складено адміністративний протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 з забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою протягом 10 діб, який останній не виконав та відповідно до статті 259 КУпАП (доставлення порушника) ОСОБА_3 , був доставлений з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області для складання адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Березівський район, селище Іванівка, вулиця Центральна, 81, при цьому, останній з вказаної адреси з собою взяв баул з особистими речами, в якому також знаходилось 30 патронів калібру 5,45 мм та військовий багнет ніж, які ОСОБА_3 , незаконно носив, без передбаченого законом дозволу.

19.10.2024 року о 23.50 годині у приміщенні прийому громадян відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області при складанні відносно ОСОБА_3 , адміністративного протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в баулі останнього було виявлено та вилучено 30 патронів, які є бойовими припасами, виготовленими промисловим способом, а саме патронами калібру 5,45 мм призначеними до 5, 45 мм автоматів Калашникова АК-74, АКС-74, АКС -74 У, ручних кулеметів РПК-74 і іншої нарізної вогнепальної зброї такого ж калібру, придатні до стрільби.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» та наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

За викладених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння, зберігання, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Він же, за викладених вище обставин приблизно в 2020 році на території Донецької області, шляхом знахідки набувши військовий багнет-ніж, без передбаченого законом дозволу почав його носити при собі.

В подальшому, 19.10.2024 ОСОБА_3 , прибув з м. Одеса до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи при собі баул з особистими речами, в якому також знаходився військовий багнет ніж.

19.10.2024 року приблизно о 12.00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 .

Цього ж дня за вчинення домашнього насилля відносно ОСОБА_6 на ОСОБА_3 , було складено адміністративний протокол за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 , з забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою протягом 10 діб, який останній не виконав та відповідно до статті 259 КУпАП (доставлення порушника) ОСОБА_3 був доставлений з місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області для складання адміністративного протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, Березівський район, селище Іванівка, вулиця Центральна, 81, при цьому останній з вказаної адреси з собою взяв баул з особистими речами, в якому також знаходиловся військовий багнет ніж, який ОСОБА_3 незаконно носив, без передбаченого законом дозволу.

19.10.2024 о 23.50 годині у приміщенні прийому громадян відділення поліції № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області при складанні відносно ОСОБА_3 адміністративного протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП України в баулі останнього було виявлено та вилучено військовий багнет-ніж, виготовлений промисловим способом, який являється контактною клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 «Про затвердження Положення про дозвільну систему» та наказу МВС України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», здійснював носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Тож, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України - носіння холодної зброї, без передбаченого законом дозволу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину за вчинення ним кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив обставини вчинених кримінальних правопорушень, щиро розкаявся. Додатково вказав, що зброю знайшов під час відрядження в Донецькій області, чому взяв її повноцінно пояснити не може, вказує, що з цікавості, проте мети збуту чи протиправного використання зброї у нього не було і немає. Носив їх в баулі протягом тривалого часу, бо просто забув за них.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду кримінального провадження у порядку ч.3 ст.349 КПК України, не досліджуючи обставини справи, обмежуючись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують його особу, документів щодо долі речових доказів.

Обвинувачений та його захисник також не заперечили щодо такого порядку розгляду кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст встановлених обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, йому роз`яснено про позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів у правдивості свідчень ОСОБА_3 , суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу, документів щодо долі речових доказів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, розглядаючи питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 , керуючись ст. 337 КПК України, яка визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, приходить до висновку, що його дії за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України кваліфіковані правильно.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, який свою вину визнав в повному обсязі, його захисника, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в скоєних кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.263 КК України, є доведеною, в його діяннях має місце склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст.263 КК України.

При призначенні покарання суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим, є нетяжким злочином.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

При дослідженні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судимий, характеризується за місцем проживання та роботи посередньо, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, з 17.04.2015 року перебуває на диспансерному обліку лікаря нарколога, однак не звертався за останні 5 років за медичною допомогою, проживає разом з дружиною, виховує малолітню дитину.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, беручи до уваги другорядну роль кари, як мети покарання, суд, враховуючи позицію сторін, приходить до висновку, що останньому слід обрати покарання, передбачені санкціями ч.1 ст263, ч.2 ст.263 КК України з урахуванням вимог ст. 70 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити до відбування обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі за санкцією ч.1 ст.263 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те що ОСОБА_3 провину визнав, усвідомив протиправність своєї поведінки, зважаючи на особу обвинуваченого, позицію сторін щодо міри покарання, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_3 можливо застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки наведені вище обставини дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та протягом випробувального строку обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави, знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини повинна бути більш виваженою, стриманішою, більш контрольованою, ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання обвинуваченому відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій і їх небезпечності, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів і документів підлягають вирішенню на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирати.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.263 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 15 902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) грн. 68 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 494/1981/24, на майно: штик-ніж з номером «082», який знаходиться у чохлі з номером «780», запакований до сейф-пакету «PSP 2243658», та 30 патронів калібру 5,45 мм, запаковані до сейф-пакету «PSP2243659».

Речові докази: штик-ніж з номером «082», який знаходиться у чохлі з номером «780», запакований до сейф-пакету «PSP 2243658», та 30 патронів калібру 5,45 мм, запаковані до сейф-пакету «PSP2243659» передати на потреби Збройних сил України.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_7