Провадження №: 1-кс/336/413/2025
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000008, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.15, ч. 3 ст.332, ч. 2 ст. 369-2 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2025 слідча звернулась до суду з вище вказаним клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів, яке вилучено у ході обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього у період часу з 10 години 38 хвилин до 13 години 24 хвилин 29 березня 2025 року, в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

-грошові кошти у сумі 200 доларів США, 2 купюри номіналом 100 доларів США №DC41447448A, №KB51589489F02;

-імітаційні засоби у вигляді купюр номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук №КВ 14859854М;

-мобільний телефон «iPhone», у корпусі сірого кольору, в чохлі чорного кольору;

-аркуш паперу з чорновими записами.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000008 від 13.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст.332, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Згідно чинного законодавства України, в умовах воєнного стану через повномасштабну війну з Російською федерацією встановлено ряд обмежень, щодо перетину державного кордону громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Порядок перетину державного кордону України даною категорією осіб визначають Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Згідно п. 26 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

При невставлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4 ), будучи обізнаним про наявність вищевказаних обмежень, керуючись прагненням до наживи, перебуваючи у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вирішив зайнятися злочинною діяльністю, спрямованою на організацію незаконного переправлення осіб чоловічої статі у віці від 18 до 60 років через державний кордон України, шляхом виготовлення офіційних документів, які містять завідома неправдиві відомості та надають право громадянам України безперешкодно перетинати державний кордон України, з метою незаконного збагачення.

Злочинні дії ОСОБА_4 полягали у наступному: за допомогою кола знайомих, останній підшукував осіб з числа громадян України чоловічої статі призовного віку, які виявили бажання ухилитись від проходження служби у лавах Збройних сил України, після чого незаконно перетнути державний кордон України. Крім того, ОСОБА_4 взяв на себе обов`язки посередника, та передавав невстановленим у ході досудового розслідування особами частину грошових коштів, за виготовлення ними відповідних документів, які містять завідома неправдиві відомості.

Так, ОСОБА_4 , діючи за попереднього змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, розуміючи законодавчу процедуру проходження військово-лікарської експертизи (далі по тексту - ВЛЕ), встановлення придатності за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, підшукав особу, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту - ОСОБА_5 ), яка має сина призовного віку гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі по тексту - ОСОБА_6 ), якого 06 березня 2025 року мобілізували та направили до тренінгового центу ЗСУ для проходження військової служби.

Цього ж дня, ОСОБА_5 представляючи інтереси свого сина ОСОБА_6 використовуючи власний номер телефону здійснила телефонний дзвінок на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 . В ході телефонної розмови останній повідомив, що має можливість допомогти ОСОБА_6 у виготовленні документів для ухилення від проходження військової служби та подальшого безперешкодного перетину державного кордону України за грошову винагороду.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, діючи з корисливих мотивів, за попередньої змовою групою осіб, 27 березня 2025 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин, за адресою: місто Запоріжжя, проспект Інженера Преображенського, біля ТЦ «Амстор», відбулася особиста зустріч ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в ході якої були обговорені умови отримання документів, які надають право громадянам України безперешкодно перетинати державний кордон України та вартість такої послуги, яка становила 15 000 доларів США, на що ОСОБА_5 погодилась.

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, 29 березня 2025 року, приблизно о 10 годині 25 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, після чого повинен був у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час передати данні ОСОБА_6 та грошові кошти невстановленим досудовим розслідуванням особам, з метою виготовлення документів військово-лікарської комісії про проходження військово-лікарської експертизи на непридатність до проходження військової служби, з подальшим виключенням з військового обліку, які надають право безперешкодного перетину державного кордону України, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, тому що був затриманий працівниками поліції під час отримання грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у незакінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

У період часу з 10 години 38 хвилин до 13 години 24 хвилин 29 березня 2025 року, в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.332 КК України, під час чого проведено обшук останнього, в ході якого виявлено та вилучено:

-грошові кошти у сумі 200 доларів США, 2 купюри номіналом 100 доларів США №DC41447448A, №KB51589489F02;

-імітаційні засоби у вигляді купюр номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук №КВ 14859854М;

-мобільний телефон iPhone у корпусі сірого кольору, в чохлі чорного кольору;

-аркуш паперу з чорновими записами.

У порядку передбаченим чинним Кримінально-процесуальним кодексом України вищеперераховані речі визнані речовими доказами у провадженні.

Вказане клопотання слідчому судді було передано 24.04.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Постановою слідчого вищевказане майно, яке вилучено 29.03.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с. 11-12).

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Вилучені у ході обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього у період часу з 10 години 38 хвилин до 13 години 24 хвилин 29 березня 2025 року, в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

-грошові кошти у сумі 200 доларів США, 2 купюри номіналом 100 доларів США №DC41447448A, №KB51589489F02;

-імітаційні засоби у вигляді купюр номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук №КВ 14859854М;

-аркуш паперу з чорновими записами,

які зазначені в клопотанні слідчим, підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

В іншій же частині клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити, оскільки слідчим не додано документів власника майна, не вказано IMEI мобільний телефон «iPhone», у корпусі сірого кольору, в чохлі чорного кольору. Тобто, у клопотанні не зазначено на який мобільний телефон «iPhone» слідчий просить накласти арешт.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 170-173 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів, яке вилучено у ході обшуку підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час затримання останнього у період часу з 10 години 38 хвилин до 13 години 24 хвилин 29 березня 2025 року, в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

-грошові кошти у сумі 200 доларів США, 2 купюри номіналом 100 доларів США №DC41447448A, №KB51589489F02;

-імітаційні засоби у вигляді купюр номіналом 100 доларів США у кількості 148 штук №КВ 14859854М;

-аркуш паперу з чорновими записами. В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_7