Номер провадження: 11-сс/813/873/25
Справа № 523/5993/25 1-кс/523/1579/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в режимі відеоконференції,апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2025 про арешт майна в межах к/п №0001473 від 21.03.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001473 від 21.03.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,було задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 , та з метою забезпечення конфіскації майна як виду додаткового покарання, а також збереження речових доказів, накладено арешт на вилучені 08.04.2025 під час обшуку житла підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , 14 предметів, схожих на купюри, номіналом 100 доларів США кожна, які поміщено та упаковано в сейф-пакет №S0012443.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що не виключається те, що вилучені під час обшуку грошові кошти в доларах США є саме частиною задекларованих підозрюваним готівкових грошових коштів, які можуть підлягати конфіскації, як обов`язковий вид додаткового покарання згідно санкції ч.4 ст.189 КК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала слідчого судді від 16.04.2025 є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що:

- в порушенням вимог ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, розгляд поданого 10.04.2025 клопотання про накладення арешту на майно проведено лише 16.04.2025, що є підставою для повернення особі, у якої воно було вилучено;

- не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене 08.04.2025 під час обшуку житла підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_7 , а саме 14 предметів, схожих на купюри, номіналом 100 доларів США кожна, які поміщено та упаковано в сейф-пакет №S0012443.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого,прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, слідчими 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у к/п № №0001473 від 21.03.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Зазначеним органом досудового розслідування старший оперуповноважений Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України ОСОБА_7 підозрюється у вимозі, з погрозою насильства та обмеження прав, свобод або законних інтересів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передачі 28200 доларів США (станом на 01.04.2025 становило 1168044 грн) та безпосередньому отриманні від останнього 15000 доларів США (станом на 08.04.2025 становило 616200 грн), вчинене службовою особою з використанням свого службового становища, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчинене в умовах воєнного стану.

В ході проведеного 08.04.2025 у невідкладному випадку обшуку житла ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим було виявлено та вилучено 14 предметів, схожих на купюри, номіналом 100 доларів США кожна, які поміщено та упаковано в сейф-пакет №S0012443 та постановою слідчого ДБР від 09.04.2025 вилучене майно визнано речовими доказами.

Завданням арешту майна слідчий визначив необхідність збереження речових доказів, оскільки грошові кошти могли бути отримані в ході вимагання.

Водночас, стороною захисту висунуто іншу версію походження вилучених в житлі ОСОБА_7 готівкових грошових коштів, фактичним власником яких є ніби то дружина підозрюваного ОСОБА_11 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що не виключається, що вилучені під час обшуку грошові кошти в доларах США є саме частиною задекларованих готівкових грошових коштів, які можуть підлягати конфіскації, як обов`язковий вид додаткового покарання згідно санкції ч.4 ст.189 КК України.

За приписами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд на підставі аналізу матеріалів клопотання погоджується із висновками слідчого судді з приводу того, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом, а метою накладення арешту є забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У цьому контексті, колегія суддів на даній стадії кримінального провадження відхиляє аргументи захисника з приводу того, що вилучені грошові кошти належать дружині підозрюваного ОСОБА_11 , оскільки вони були вилучені за місцем проживання підозрюваного, а відтак, з огляду на те, що досудове розслідування здійснюється за фактом вимагання грошових коштів, їх законність походження потребує перевірки.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу сторони захисту на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, за умови, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Окрім того, апеляційний суд вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами провадження доводи захисника з приводу того, що подане 10.04.2025клопотання про арешт майна, було розглянуто слідчим суддею лише 16.04.2025, тобто із порушенням строків, передбачених ст. 172 КПК України, враховуючи, наявність в матеріалах справи доказів щодо неможливості його розгляду у визначений законом строк, а саме: довідки секретаря судового засідання ОСОБА_12 від 11.04.2025 про те, що призначене на 15.30 год. 11.04.2025 судове засідання з розгляду клопотання слідчого у вказаному к/п не відбулося у зв`язку із перебуванням слідчого судді ОСОБА_1 в нарадчій кімнаті по іншій справі (а.п. 117).

Отже, враховуючи існуючі обставини, складні умови здійснення правосуддя під час дії воєнного стану на території України, та з огляду на значну завантаженість судів, апеляційний суд не вважає таке порушення істотним.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 412, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 16.04.2025 про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 08.04.2025 під час проведення обшуку житла підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 у к/п№ 0001473 від 21.03.2025 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4