Справа №577/395/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/703/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., з посиланням на те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2025 року вказане клопотання прокурора було задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2025 року включно, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких:

- захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати до її підозрюваного більш м`який запобіжний захід домашній арешт;

- обвинувачений просить скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2025 року, та обрати йому чи особисте зобов`язанням, чи домашній арешт у нічний час, чи цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, обвинувачений просить скасувати заяву слідчого та зняти з нього оголошення у розшук від 30 грудня 2024 року.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що в судовому засіданні ОСОБА_7 наголошував, що не має наміру переховуватись від суду та додатково вказував, що має місце проживання, його батьки є особами похилого віку, батько має незадовільний стан здоров`я і він повинен йому допомагати. Також, обвинувачений зазначав і про те, що мобільний телефон він повернув потерпілій, що вона сама підтвердила, вибачився перед нею за скоєне та просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, щоб мати змогу працювати та відшкодувати завдану шкоду, і сама потерпіла про це зазначала.

За таких обставин, як вважає захисник, ризики, про які зазначав у клопотанні прокурор, фактично, є недоведеними і у даному випадку судом необґрунтовано неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що прокурор у поданому клопотанні зазначив що є ризики, передбачені п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він ( ОСОБА_7 ) переховувався від слідства, що не відповідає дійсності, оскільки 18 грудня 2024 року перед тим, як поїхати до м. Києва на роботу, про це у телефонному режимі він повідомив свою слідчу та оперативного працівника та зазначив, що якщо їм буде потрібний його номер він його повідомить. Однак, 30 грудня 2024 року, у зв`язку з тим, що він був відсутній за місцем мешкання, його оголосили у розшук, не зв`язавшись ні з ним, ні з його матір`ю, яка перебуває у м. Києві, а з чоловіком, який доглядав за їх господарством та якого допитали слідчі, він контакт не підтримує. Після оголошення у розшук він повідомив органи слідства, що сам з`явиться 14 січня 2025 року коли повернеться у місто, однак, 13 січня 2025 року його було затримано біля відділку поліції, куди він і направлявся

Крім того, обвинувачений зазначає, що прокурор у клопотанні вказував на відсутність у нього постійного місця проживання, роботи та соціальних зав`язків, проте, він зареєстрований у АДРЕСА_1 де проживає разом з матір`ю. При цьому, на спростування ризику того, що він може впливати на свідків та потерпілу, про який зазначав прокурор, свідчить той факт, що коли до нього було застосовано тримання під вартою, щодо такого запобіжного заходу потерпіла заперечувала, з вказівкою на те, що шкода їй частково відшкодована, що вона його пробачила, тобто, потреби тиснути на неї у нього немає і якщо він не буде перебувати під вартою, то зможе відшкодувати їй шкоду у повному обсязі.

Також, обвинувачений зауважує, що хоча він і є раніше неодноразово судимим, однак, жодного разу від суду та слідства не переховувався, що у нього є ряд хронічних хвороб, у зв`язку з чим він приймає необхідні ліки кожного дня, однак, йому ще потрібно й належне харчування, яке в умовах СІЗО забезпечити не можуть.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор посилався на існування ризиків, передбачених.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України та на неможливість застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, судом було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які, у разі доведеності вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Крім того, судом було враховано і те, що постановою слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 30 грудня 2024 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук, що він є особою, раніше судимою, інкриміновані злочини вчинив скоїв незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, офіційно ніде не працює, не має ні постійного джерела прибутку, ні міцних соціальних зв`язків.

Саме з врахуванням вказаних обставин, суд і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, з посиланням на те, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, не перестали існувати та залишаються актуальними на даний час, а більш м`які запобіжні заходи належної процесуальної поведінки останнього не забезпечать, з яким колегія суддів погоджується у повному обсязі та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_7 наголошував, що не має наміру переховуватись від суду, то вони не є переконливими та такими, за яких до останнього слід було б застосувати більш м`який запобіжний захід у даному кримінальному провадження, по якому він обвинувачується за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, при цьому, стримуючим фактором для нього не стала наявність батьків похилого віку, які потребують допомоги.

Інших доводів, за яких колегія суддів могла б дійти висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора та доцільність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, захисником не наведено.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що потерпіла заперечувала щодо застосування до нього такого запобіжного заходу, як тримання під вартою і у нього потреби тиснути на неї немає, що, на його думку, спростовує встановлений судом ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то вони є безпідставними з огляду на те, що вказаний ризик у даному кримінальному провадженні судом встановлений не був, а те, що він має намір відшкодувати потерпілій завдану встановлені судом ризики не нівелює.

При цьому, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що стан здоров`я обвинуваченого та наявність у нього ряду хронічних хвороб, на що останній посилається в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції і їм була надана належна правова оцінка з вказівкою на те, що його медичною карткою не підтверджується те, що у зв`язку з певними захворюваннями ОСОБА_7 не може утримуватись у слідчому ізоляторі.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про безпідставність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинуваченим наведено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 лютого 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4