Номер провадження: 11-кп/813/1651/25
Справа № 521/7078/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2024 у к/п № 0000291 від 18.03.2021 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КПК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 , термін його попереднього ув`язнення, з 18.03.2021 по 19.03.2021, та з 10.12.2024 включно, по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 19.03.2021 та вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 17.03.2021 о 20 год. командир взводу УПП в Одеській області ОСОБА_9 який являвся працівником правоохоронного органу заступив на чергування у складі автомобільного патруля «Океан-201».

Згодом, 18.03.2021 близько 02 год. під час своєї службової діяльності, на планшет вищевказаного екіпажу надійшло повідомлення оператора «102» з приводу «порушення тиші», а саме про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , особа, яка проживає у вказаній квартирі голосно слухає музику та заважає всім сусідам спати.

Після прибуття ОСОБА_9 та його напарника ОСОБА_10 , останні підійшли до дверей квартири АДРЕСА_2 та постукали у вказані двері, після чого їм відчинив ОСОБА_8 , а співробітники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зайшли до квартири останнього.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в одній з кімнат вказаної квартири, тоді як ОСОБА_8 лежав на поверхні ліжка вказаної кімнати накритий ковдрою. Після чого, ОСОБА_9 попросив ОСОБА_8 , щоб останній повідомив йому свої анкетні дані, проте останній відмовився та почав звертатись до ОСОБА_9 нецензурною лайкою.

При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 помітили в квартирі ОСОБА_8 предмети, схожі на наркотичні засоби, у зв`язку з чим викликали на адресу додатковий екіпаж поліції. В подальшому, приблизно о 02 год. 20 хв. на вказану адресу прибув додатковий екіпаж у складі ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які зайшовши до квартири, підійшли до ліжка, на поверхні якого лежав ОСОБА_8 .

Так, співробітник поліції ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_8 про те, що його необхідно доставити до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 182 КУпАП, та спробував зняти ковдру, якою був накритий ОСОБА_8 , на що останній почав виражатись на їх адресу нецензурною лайкою та розмахувати ногами.

Після чого, працівниками поліції було прийнято рішення щодо затримання ОСОБА_8 , під час якого останні намагались застосувати відносно нього спеціальний засіб, а саме кайданки. Так, ОСОБА_11 схопив праву руку ОСОБА_8 , а ОСОБА_12 схопив ліву його руку, в результаті чого, ОСОБА_8 прийняв напівзігнуте положення, та до нього спереду підійшов ОСОБА_9 , який намагався також застосувати відносно ОСОБА_8 прийом конвоювання таким чином, щоб його руки знаходились в області паху ОСОБА_8 .

В подальшому, 18.03.2021 приблизно 02 год. 50 хв., ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, діючи умисно, з метою спричинення фізичного болю працівнику поліції, знаходячись у приміщенні однієї із кімнат зазначеної вище квартири, знаючи про те, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та свідомо ігноруючи цей факт, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи протиправні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, нормальної роботи правоохоронних органів та їх авторитету, вкусив ОСОБА_9 за безіменний палець лівої кисті руки внаслідок чого ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого крайового перелому нігтьової фаланги 4 пальця лівої кисті зі зміщення, укушену рану 4 пальця лівої кисті, які призвели до травматичної ампутації частини нігтьової фаланги 4 пальця лівої кисті, які не були небезпечними для життя, а викликають тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вказує на те, що призначене ОСОБА_8 судом покарання є надмірно суворим з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції не обґрунтував неможливість виправлення обвинуваченого шляхом застосування покарання на підставі ст. 75 КК України;

- висновки суду з приводу того, що обвинувачений не визнав свою вину не відповідають дійсності з тих підстав, що ОСОБА_8 не заперечував факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, водночас зауважував, що не мав на це умислу, подія сталася внаслідок збігу обставин його затримання. Та обставина, що ОСОБА_8 некоректно висловив свою правову позицію за відсутності захисника не може використовуватися проти нього;

- потерпілий не має до обвинуваченого жодних претензій, не наполягав на призначенні найбільш суворого покарання;

- посилання суду на те, що ОСОБА_8 свідомо нехтував правилами, встановленими у суспільстві та спричинив тілесне ушкодження потерпілому у зв`язку зі стійкою антисоціальною спрямованістю жодним чином не обґрунтовані;

- справа розглядалася у суді на протязі 3 років, водночас обвинувачений належним чином виконував покладені на нього обов`язки, приймав участь у засіданнях, надавав відповідні пояснення;

- обвинувачений ОСОБА_8 має матір інваліда, якій допомагає, позитивно характеризується за місцем проживання, є прихожанином Храму, є донором крові.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду 1-ої інстанції в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

На вказаний вирок також подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 , доводи якої фактично є аналогічними доводам апеляційної скарги захисника, в якій він просить змінити вирок суду від 10.12.2024 в частині призначеного покарання та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

На адресу апеляційного суду надійшли заперечення прокурора ОСОБА_13 , в яких вона просить залишити вирок суду без змін з тих підстав, що обвинувачений на протязі судового розгляду не визнавав свою вину, твердження захисту з приводу того, що в нього не було умислу на спричинення потерплому тілесних ушкоджень не ґрунтуються на матеріалах справи. Водночас, та обставина, що мати обвинуваченого є інвалідом не перешкодила йому вчинити злочин. Окрім того, позитивна характеристика обвинуваченого видана за місцем проживання його матері, за теперішнім місцем проживання характеристика відсутня.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти її задоволення.

Потерпілий, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. До суду не з`явився, із жодними клопотаннями до суду не звертався, у зв`язку з чим, апеляційний суд за погодженням із учасниками судового розгляду, вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в апеляційній скарзі сторони захисту не оспорюється винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Що стосується доводів сторони захисту відносно призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом 1-ої інст. було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та відомості про особу обвинуваченого, який має місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом також встановлено не було.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

У постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Апеляційний суд критично оцінює аргументи захисту з приводу того, що та обставина, що ОСОБА_8 некоректно висловив правову позицію за відсутності захисника не може використовуватися проти нього, оскільки судом було роз`яснено право на доступ до правової допомоги, однак обвинувачений ОСОБА_8 таким правом не скористався.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 , є не судимою особою, має матір інваліда, якій допомагає, позитивно характеризується за місцем проживання, є прихожанином Храму та донором крові.

Водночас, апеляційний суд також враховує аргументи сторони захисту з приводу того, що потерпілий не має до обвинуваченого жодних претензій, не наполягав на призначенні йому найбільш суворого покарання.

Колегія суддів враховує, що відповідно до змісту вироку обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину. В той же час колегія суддів враховує правовий висновок, який викладений у постанові Другої судової палати ККС ВС по справі №283/2169/19, відповідно до якого щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді.

Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що визнає свою вину та щиро шкодує про вчинене, на протязі судового розгляду з`являвся у судові засідання, не ухилився від суду, відтак визнає щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд враховує, що інкримінований ОСОБА_8 злочин відноситься до категорії нетяжких, його специфіку та наслідки та з урахуванням всіх зазначених вище обставин вважає, що покарання у виді позбавлення волі із випробуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень і водночас буде справедливим балансом між його правами та загальнодержавними інтересами.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 з дня ухвалення вироку суду 1-ої інстанції, а саме з 10.12.2024 по теперішній час утримується під вартою, що також має виховний вплив на нього.

Приписами п. 2) ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції щодо ОСОБА_8 підлягає зміні, в частині призначеного покарання, з мотивів викладених вище.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2024, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку - 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Засудженого ОСОБА_8 звільнити з-під варти.

В інший частині вирок залишити без змін.

Копію ухвали апеляційного суду направити до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» - для організації виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3