Справа № 209/7731/24
Провадження № 1-кп/209/148/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - ОСОБА_5 , які приймають участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське кримінальне провадження, відомості про яке внесені доЄдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 04 січня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецьк, українця, громадянина України, одруженого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, тимчасово не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце проживання на території України: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

27.01.2014 Таганрозьким міським судом Ростовської області РФ за ч. 2 ст. 228, ч. 3 ст. 229-1, ч. 3 ст. 69 КК РФ до покарання у виді 13 років позбавлення волі; за ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 вирок приведений у відповідність до КК України та ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 309, ч.ч. 1,2 ст. 70 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі; за ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.12.2017 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання; звільнився 12.02.2018, невідбутий строк: 1 рік 18 днів,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа

Досудовим розслідуванням встановлено, що у провадженні старшого слідчого відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , який відповідно до примітки 2 ст. 368 КК України за посадою є службовою особою, яка займає відповідальне становище, перебувають матеріали кримінального провадження №0000469 від 01.10.2021, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження 06.10.2021 у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучено транспортний засіб Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 , визнано його речовим доказом як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а також 08.10.2021 ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська на вказаний транспортний засіб накладено арешт.

У січні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_4 , який є близьким родичем ОСОБА_7 , виник прямий протиправний умисел, направлений на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме старшому слідчому СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , неправомірної вигоди за повернення арештованого транспортного засобу Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 .

З метою реалізації свого протиправного умислу, будучи впевненим у тому, що до повноважень слідчого у кримінальному провадженні належить вирішення питання про повернення арештованих за рішенням суду речових доказів, ОСОБА_4 27.01.2022 прибув до ВП № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Харківська, 59, та приблизно о 19.40, перебуваючи у службовому кабінеті № 36, надав старшому слідчому СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , тобто службовій особі яка займає відповідальне становище, неправомірну вигоду у сумі 6200 (шість тисяч двісті) гривень за повернення арештованого у кримінальному провадженні №0000469 від 01.10.2021 транспортного засобу Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 , під зберігальну розписку.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням службового становища, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Історія провадження

18 жовтня 2024 року в провадження судді Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000013 від 04 січня 2022 року за обвинуваченнямОСОБА_4 обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року призначено підготовче судове засідання на 23.10.2024 о 13 год 00 хв.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року призначено судовий розгляд даного кримінального провадження на 04.11.2024 о 14 год. 00 хв.

В судовому засіданні 21 травня 2025 року учасники судового процесу надали угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

Відомості про укладену угоду про визнання винуватості

30 квітня 2025 року між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Угода містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію діяння ОСОБА_4 із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, які відповідають тим, що зазначені в обвинувальному акті. Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 369 КК України.

В Угоді наявне підтвердження сторін про добровільність її укладення.

За умовами Угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого йому обвинувачення та зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого йому обвинувачення у судовому провадженні.

Також сторони узгодили призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, на що ОСОБА_4 дав свою згоду.

Так, сторони визнають наявність обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття,а згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

З урахуванням таких обставин Угодою визначено покарання ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 369 КК України позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Також сторони узгодили звільнення ОСОБА_4 на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням.

Сторони Угоди визнали та погодили, що тривалість іспитового строку та перелік обов`язків, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Також Сторони Угоди погодили застосування спеціальної конфіскації грошових коштів, які були предметом кримінального правопорушення.

В Угоді перелічені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди відповідно до ст. 476 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила добровільність укладання угоди сторонами, зазначила про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просила затвердити її.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що угода укладена ним добровільно, жодного тиску, примусу чи погроз не вчинялось, повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Вказав, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; право подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, погоджується на призначення такого покарання, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки невиконання угоди.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 підтримала угоду про визнання винуватості. Наголосила на тому, що її укладення є добровільним актом усіх сторін. Також захисник підтвердила, що була залучена до процедури укладання угоди з моменту її ініціювання та роз`яснила обвинуваченому істотні умови угоди та наслідки її укладання.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та КК України

При вирішенні питання щодо можливості затвердження угоди суд має встановити її відповідність вимогам законодавства та відсутність підстав для відмови у її затвердженні.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості та долучені до угоди документи, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов таких висновків.

Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

В даному кримінальному провадженні угода між прокурором та ОСОБА_4 складена та підписана 30.04.2025 у присутності захисника, адвоката ОСОБА_5 , про що сторони підтвердили і в судовому засіданні.

У п. 2-1 ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо корупційних кримінальних проступків, нетяжких або тяжких корупційних злочинів, а також кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування підозрюваним або обвинуваченим завданого збитку або заподіяної шкоди (якщо таких збитків або шкоди було завдано).

Судом встановлено, що між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, та відповідно до примітки до ст. 45 КК України відноситься до корупційних кримінальних правопорушень.

Відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного в угоді та обвинувальному акті, не встановлено ознак вчинення кримінального правопорушення у співучасті, а також відсутні відомості про заподіяння збитків чи шкоди внаслідок вчинення правопорушення. Вказані обставини свідчать про дотримання вимог п. 2-1 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у статті 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті, і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим. В угоді зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення. Угода містить умови застосування спеціальної конфіскації.

На виконання вимог п. 2 ч. 2 ст. 470 КПК України укладення Угоди здійснено за погодженням із заступником керівника Дніпропетровської обласної прокуратури.

Відтак невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України суд не встановив.

Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Наявність суспільного інтересу в угоді, збалансованого між державними і особистими інтересами, полягає в досягненні, перш за все, завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також у забезпечені швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загалом своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу.

В цьому кримінальному провадженні суд встановив наявність інтересу для суспільства в затвердженні угоди про визнання винуватості, який полягає у своєчасному розкритті кримінального правопорушення, що забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних затратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури та судові органи.

Суд вважає, що наявність суспільного інтересу також полягає в запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами та у сприянні формуванню у суспільства невідворотності покарання за вчинене правопорушення. Сам обвинувачений та інші особи мають можливість оцінити негативні наслідки вчинення кримінальних правопорушень та відмовитись від їх вчинення у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості суспільному інтересу.

Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб

Згідно з п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

У цьому кримінальному провадженні відсутній потерпілий, кримінальним правопорушенням не завдано шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, цивільний позов ніким не заявлено.

Крім того, з дослідженої у судовому засіданні угоди про визнання винуватості, пояснень сторін убачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб окрім обвинуваченого у цьому провадженні. Угодою також не вирішується питання щодо майна третіх осіб.

За таких обставин умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Щодо добровільності укладення угоди

Згідно з пунктом 4 частини 7 статті 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов.

Прокурор також вказала на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.

З огляду на зазначене, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, та дійшов висновку, що укладення угоди відповідає дійсній волі сторін.

Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань

Пунктом 5 частини 7 статті 474 КПК України встановлено, що суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо є очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, визнав свою винуватість. Тим самим обвинувачений виконав взяті на себе зобов`язання у цій частині.

Також, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Наведене у своїй сукупності вказує на можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за умовами угоди.

Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості

Відповідно до п. 6 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Суд вважає, що фактичні обставини та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000013 від 04.01.2022 та зазначені в Угоді про визнання винуватості, а також їх підтвердження обвинуваченим у присутності захисника, обґрунтовано свідчить про існування підстав для визнання ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Щодо відповідності узгодженого сторонами угоди покарання вимогам КПК України та КК України

Згідно із п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України однією з підстав для відмови у затвердженні угоди є невідповідність її умов вимогам закону.

За змістом ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є, зокрема узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення та звільнення від його відбування з випробуванням.

Тому, суд має перевірити на предмет відповідності вимогам закону узгоджене між прокурором та підозрюваним покарання, а також можливість звільнити останнього від його відбування з випробуванням.

Частиною 5 статті 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Відтак суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання на предмет відповідності вимогам закону.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони Угоди дотримались.

За змістом угоди про визнання винуваті сторони погодили покарання за ч. 3 ст. 369 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, звільнення від його відбування покарання із встановленням відповідно до ст. 75 КК України іспитового строку, тривалість якого буде визначено судом, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Висновки суду

З урахуванням встановлених обставин, угода про визнання винуватості, відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність. Підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, встановлено не було, тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Згідно із ч. 4 ст. 75 КК України іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

При визначенні іспитового строку ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та відповідно до Примітки до ст. 45 КК України вважається корупційним правопорушенням.

Окрім цього, суд враховує вік обвинуваченого ОСОБА_4 , сімейний стан одружений, не перебування на обліках у лікарів психіатра та нарколога; середньої характеристики за місцем проживання, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується матеріалами справи.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнає: щире каяття, оскільки обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, усвідомив факт вчинення протиправних діянь, шкодує про скоєне.

Судом встановлено обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання рецидив злочинів.

Так, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, вид і міру узгодженого покарання, а також висловлену думку сторін, суд дійшов висновку про необхідність встановити іспитовий строк ОСОБА_4 тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Також, відповідно до ст. 76 КК України суд дійшов висновку про покладення на ОСОБА_4 таких обов`язків:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Щодо зарахування строку тримання обвинуваченого під вартою.

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №0000013 від 04 січня 2022 року до обвинувального акту не долучались, судом лише були отримані документи щодо обраних запобіжних заходів на досудовому розслідуванні, судових витрат, речових доказів та характеризуючі дані щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд встановив, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 був затриманий 27 січня 2022 року, що підтверджується копією протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27 січня 2022 року.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 січня 2022 року у справі № 208/361/22 (№ провадження 1-кс/208/192/22) відносно ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження №0000013 від 04.01.2022 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та одночасно визначено підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 173 670 гривень. У разі звільнення підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави покласти на нього відповідні обов`язки.

08.02.2022 ОСОБА_4 звільнений з-під варти під заставу у розмірі 173 670 грн.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року у справі № 208/361/22 (№ провадження 1-кс/208/1368/22) звернуто в дохід держави заставу в розмірі 173 670 грн, внесену 08.02.2022 в якості альтернативного запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , обраного на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.01.2022, у зв`язку з неявкою підозрюваного за викликом слідчого, прокурора, суду без поважних причин, та зарахувати кошти до спеціального рахунку для збору коштів на підтримку Збройних сил України. Ухвала слідчого судді виконана 23.11.2022.

06.06.2024 обвинувачений ОСОБА_4 був заарештований на території Федеративної Республіки Німеччини згідно ордером на арешт та в подальшому екстрадований до України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року у справі № 208/361/22 (№провадження 1-кс/208/1875/22) відносно ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження №0000013 від 04.01.2022 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.10.2024 року, включно. Визначено місце тримання під вартою державна установа «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Під час судового розгляду, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року у справі № 209/7731/24 (№ провадження 1-кп/209/324/24) обвинуваченому ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження № 0000013 від 04.01.2022, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Місце тримання під вартою визначено Державну установу «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)», та який в подальшому також продовжувався судом.

У зв`язку із цим, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, яке належить призначити ОСОБА_4 за Угодою, слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27.01.2022 по 08.02.2022, а також з 06.06.2024 по 21.05.2025.

Запобіжні заходи

Згідно з абзацом 12 пунктом 2 частини 4 статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого вважає, що запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 30.04.2025 року слід скасувати та звільнити його з-під варти негайно.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 лютого 2022 року у справі № 208/361/22 (№ провадження 1-кс/208/204/22) накладено арешт на вилучені 27.01.2022 у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти в сумі 6200 гривень: купюри номіналом 500 гривень: БТ5435449, ЛГ5596615, ФЖ3032189, ФБ7793504, АА4261067, ФД0865094, УЖ7827948, АА3993551, ВД0394510, ФБ0800633, УЗ5644706, ЛГ0331296; купюра номіналом 200 гривень СИ7619868.

Згідно постанови старшого слідчого СВ Кам`янського РУП про визнання речового доказу та передачу його на зберігання від 14.02.2022, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000013 вилучені 27.01.2022 під час проведення санкціонованого обшуку кабінету №36 ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошові кошти в сумі 6200 гривень, а саме: 1 банкнота номіналом 200 гривень із серійним номером СИ7619868; 12 банкнот номіналом 500 гривень із серійними номерами БТ5435449, ЛГ5596615, ФЖ3032189, ФБ7793504, АА4261067, ФД0865094, УЖ7827948, АА3993551, ВД0394510, ФБ0800633, УЗ5644706, ЛГ0331296. Передано на зберігання до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Дніпропетровській області вказані у постанові купюри для зберігання до рішення суду.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей знав про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Санкцією ч. 3 ст. 369 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі, отже за цим злочином можливо застосувати спеціальну конфіскацію.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК).

Норми ст. 96-2 КК України передбачають випадки застосування спеціальної конфіскації. Відповідно до п. 3 ч. 1 вказаної статті спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

На підставі ст. 96-2 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію грошових коштів, які передані ОСОБА_4 як неправомірна вигода та були предметом кримінального правопорушення неправомірною вигодою в сумі 6200 (шість тисяч двісті) гривень, а саме: 1 банкнота номіналом 200 гривень із серійним номером СИ7619868; 12 банкнот номіналом 500 гривень із серійними номерами БТ5435449, ЛГ5596615, ФЖ3032189, ФБ7793504, АА4261067, ФД0865094, УЖ7827948, АА3993551, ВД0394510, ФБ0800633, УЗ5644706, ЛГ0331296,- які конфіскувати у власність Держави, що обумовлено в угоді про визнання винуватості.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Оскільки суд дійшов висновку про спеціальну конфіскацію грошей у власність Держави, а тому арешт, накладений на них, скасуванню не підлягає.

Процесуальні витрати.

Відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 368 та частини 4 статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

На підставі частини другої статті 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

З огляду на затвердження угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи в сумі 1201 грн 34 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.100, 368-371, 373-374, 376, 468-470, 472-476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2025 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 04 січня 2022 року, між прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (пять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , зарахувати строк попереднього ув`язнення з 27.01.2022 по 08.02.2022, а також з 06.06.2024 по 21.05.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

3. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 скасувати та звільнити його з-під варти негайно.

4. На підставі ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію грошових коштів в сумі 6200 (шість тисяч двісті) гривень, а саме: 1 банкнота номіналом 200 гривень із серійним номером СИ7619868; 12 банкнот номіналом 500 гривень із серійними номерами БТ5435449, ЛГ5596615, ФЖ3032189, ФБ7793504, АА4261067, ФД0865094, УЖ7827948, АА3993551, ВД0394510, ФБ0800633, УЗ5644706, ЛГ0331296,- конфіскувати у власність держави.

5. Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні в сумі 1201 (одна тисяча двісті одна) гривня 34 копійки за проведення Дніпровським НДЕКЦ МВС України експертизи № СЕ-19/104-22/3504-ДД від 09.02.2022 року.

6. Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення. Умисне невиконання угод є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Кам`янського протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити учасникам судового процесу.

Суддя: ОСОБА_8