Справа № 346/6532/24
Провадження № 1-кп/346/398/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000801 від 21.11.2024 р відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Перерив Коломийського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, не одруженого, на утриманні нікого не має, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.01.2024 Коломийським міськрайонний судом Івано-Франківської області за ст.126-1 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Які відбув 12.06.2024,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 систематично вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Так, ОСОБА_5 будучи судимий 23.01.2024 року Коломийським міськрайонний судом Івано-Франківської області за ст.126-1 КК України на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та під час непогашеної судимості вчинив умисний злочин проти життя та здоровя особи.

29.01.2024, 16.09.2024 та 23.09.2024 постановами Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме у вчиненні психологічного та фізичного насильства, які виразилися в образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, штовханні щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 , які вчинені 25.11.2023, 06.07.2024 та 19.07.2024. Кожною постановою суду на обвинуваченого накладено штраф у розмірі від 340 грн. до 510 грн.

В подальшому, 15.11.2024 близько 09:20 годн ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив конфлікт із співмешканкою ОСОБА_4 , в ході якого лаявся нецензурною лайкою в її сторону, погрожував фізичною розправою виганяв з будинку.

Внаслідок умисних, систематичних протиправних дій обвинуваченого потерпілій завдано фізичних та психологічних страждань, що виразилося у втраті енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та втраті позитивних емоцій, погіршелася якість життя потерпілої.

Злочинні дії обвинуваченого суд кваліфікує за ст.126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та розкаявся, пояснив, що він співмешкає з ОСОБА_4 і вони проживають за адресою:АДРЕСА_1 . Між ними частро бувають конфлікти та скандали, після чого ОСОБА_4 викликає поліцію. Він дійсно був судимий за домашнє насильство щодо своєї співмешканки, в останнє 23.01.2024 року до громадських робіт, які відбув. Про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства він вперше чує, хоча не заперечує, що в період, зазначений в постановах суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, мали місце факти висловлювання ним щодо співмешканки образ нецензурною лайкою, що стало наслідком виклику нею поліції та складання адміністративних матеріалів. 15.11.2024 за місцем спільного проживання з ОСОБА_4 він з нею посварився через ревнощі. Під час сварки висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, виганяв її з будинку, а вона ховалася від нього в іншій кімнаті. В цей час перебував в стані алкогольного сп`яніння. Усвідомлює, що його слова та дії принижують потерпілу, завдають їй психологічних та фізичних страждань. На зараз він з потерпілою примирився, тому просив суворо його не карати.

У зв`язку з визнанням вини обвинуваченим у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення, але оспорюванням обвинуваченим фактичних обставин в частині притягнення його до адміністративної відповідальності, як обставини системності вчинення психологічного насильства щодо потерпілої, суд відповідно до ст. 349 КПК України в судовому засіданні дослідив докази сторони обвинувачення, що підтверджують оспорювані обставини, інші зібрані у кримінальному провадженні докази не досліджувались, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як інші фактичні обставини справи (щодо часу, місця, способу, наслідків вчиненого кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого, форми вини, обставин які впливают на ступінь тяжкості вчиненого, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують та пом`якшують покарання, тощо) ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що дійсно обвинувачений є її співмешканцем, з яким вона проживає за адресою АДРЕСА_1 . Між ними відбуваються регулярні сварки, в ході яких він її ображає нецензурною лайкою та виганяє з будинку, а вона викликає поліцію, щоб це зупинити. 15.11.2024 до них в гості прийшов сусід ОСОБА_6 , з яким вони вживали алкогольні напої. Після того як сусід пішов, у неї з ОСОБА_7 почався скандал на грунті ревнощів. Він лаявся нецензурною лайкою на неї, виганяв з будинку, що викликало в неї страх. Вона боялася, щоб він не бився, боялася його п`яного, а тому ховалася від нього в іншій кімнаті. Щоб все зупинити вона викликала поліцію. Це був не перший випадок, після притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності в січні 2024 року, він ще декілька раз вчиняв домашнє насильство щодо неї, вона викликала поліцію і ОСОБА_7 притягали до адміністративної відповідальності. На зараз вони примирилися, обвинувачений не вживає алкогольні напої, працює на будові, вона йому простила, просила суворо не карати.

Судом досліджені постанови Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківької обасті про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Так, відповідно до постанови від 29.01.2024 року ОСОБА_5 притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що він 25.11.2023 року о 22: 10 та цього ж дня о 15:10 за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_4 вчинив щодо неї домашнє насильство, а саме нецензурно висловлювався, погрожував їй, штовхав її, що не спричинило їй тілесних ушкоджень, але могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. А також порушив терміново заборонний припис, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_4 .

Відповідно до постанови від 16.09.2024 року ОСОБА_5 притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено штраф у розмірі 340 грн. за те, що він 19.07.2024 року о 13:00 за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_4 вчинив щодо неї домашнє насильство, а саме обзивав нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до постанови від 23.09.2024 року ОСОБА_5 притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено штраф у розмірі 510 грн. за те, що він 06.07.2024 року о 18:10 за місцем спільного проживання зі співмешканкою ОСОБА_4 вчинив щодо неї домашнє насильство, а саме висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, штовхав її, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, суд враховує наступне.

Статтею 126-1КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

З досліджених судом доказів в кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи судимим за домашнє насильство щодо співмешканки ОСОБА_4 , був притягнутий до адміністративної відповідальності тричі за вчинення домашнього насильства щодо неї 25.11.2023, 06.07.2024, 19.07.2024, що виражалося у порушенні ним тимчасового заборонного припису, висловлюванні нецензурними словами на адресу потерпілої, погрозах фізичною розправою, штовханні її, та в подальшому знову вчинив протиправні дії щодо цієї ж потерпілої особи 15.11.2024, що виразилися у нецензурній лайці на її адресу, погрозах фізичною розправою та наполяганні залишити будинок, що вказує на систематичність дій обвинуваченого, а саме фізичного та психологічного насильства щодо потерпілої. Ці систематичні протиправні дії ОСОБА_5 призвели до таких наслідків, як психологічні страждання потерпілої та погіршення якості її життя, яке виразилося у формі страху за своє життя та здоров`я, втрати енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та втраті позитивних емоцій.

Суд вважає, що вина обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачемого відповідно до ст.67 КК України суд визнає вчинення злочину повторно, оскільки ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство в період незнятої та непогашеної судимості за аналогічний злочин.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст..66 КК України, суд зважає на наступне.

В обвинувальному акті зазначено про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме щире каяття.

Разом з цим, судом не встановлено наявність цієї обставин, при цьому суд виходить з такого.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.09.2019 р. у справі №166/1065/18, щогдо якої щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність, проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнавав свою вину у вичиненому кримінальному правопорушенні та заявив, що розкаюється. Однак суд не вбачає ознак розкаяння в посткримінальній поведінці обвинуваченого, натомість судом встановлено, що обвинувачений неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо ОСОБА_4 через нетривалий час після притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічні дії щодо цієї ж потерпілої. За що притягався до адміністративної відповідальності. Обвинувачений не демонструє намагання відшкодувати завдану злочином шкоду, не вибачався перед потерпілою, не намагається виправити наслідки вчиненого, не змінює свого відношення та ставлення до потерпілої, що вказує на його вперте небажання змінювати свою агресивну поведінку щодо співмешканки.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, на нього неодноразово поступали скарги від родичів та сусідів до виконкому сільської ради, проживає в одному будинку з потерпілою, вчиняє домашнє насильство за місцем спільного зі співмешканкою місця проживання, суд враховує вік обвинуваченого (50 років), його стан здоровя (особою з інвалідністю не являється та не хворіє на тяжкі захворювання), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, раніше судимий за аналогічний злочин (20.04.2021 вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обалості засуджений за ст..126-1 КК України до 150 годин громадських робіт, 01.08.2022р. знятий з обліку по відбуттю покарання, 23.01.2024 вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обалості засуджений за ст..126-1 КК України до 200 годин громадських робіт, 12.06.2024р. знятий з обліку по відбуттю покарання, судимість не погашена) проте висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, що вказує на його не бажання змінюванися та виправлятися.

Суд враховує обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, досудову доповідь органу з питань пробації, який прийшов до висновку про високу імовірність повторного вчинення кримінального правопорушення та можливість виправлення особи відбуваючи покарання у громаді за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів. Суд враховує позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, та прокурора щодо виду та міри покарання, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України. Обмежень призначення даного виду покарання, передбачені ч.5 ст.59-1 КК України судом не встановлено.

Суд переконаний, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім, і досягне мети покарання не лише кари обвинуваченого за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами.

Згідно зі ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин пов`язаний з домашнім насильством щодо співмешканки, суд вважає, що в інтересах потерпілої відповідно до п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 доцільно застосувати обмежувальний захід у вигляді направлення його для проходження програми для кривдників.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на два роки

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною программою.

Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, направити його для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на органи пробації за місцем його проживання.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: ОСОБА_1