КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 31 травня 2025 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 31 травня 2025 року включно, без альтернативи внесення застави.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, раніше судимий.

Окрім того, суд врахував ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду та впливати на свідків та потерпілого, допит яких ще не проведено у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, суд вважав, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 23 години 00 хвилин до 05 години наступного дня за місцем проживання обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає до скасування.

Захисник зазначає, що клопотання прокурора є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

У вказаному клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_6 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Окрім того, при обранні запобіжного заходу враховується наявність міцних (стійких) соціальних зв`язків, однак, судом першої інстанції не було враховано те, що обвинувачений є особою не молодого віку, має місце проживання та реєстрації в Київській області.

Відповідно до пункту 1 статті 183 КПК Україні тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання в Києво-Святошинському районному суді Київської області ні прокурор під час судового засідання, ні колегія суддів в своїй ухвалі, в порушення процесуальних норм, не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відтак, захисник вважає, що підстави для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, оскільки прокурор не довів наявності таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ухилитися від суду, впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, а також те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Що стосується доводів захисника про те, що у клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення, то вони є безпідставними.

Так, прокурор у клопотанні, посилаючись на існування ризику переховування від суду зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за яке законом передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання ОСОБА_6 може переховуватись від суду та органів досудового розслідування.

Окрім цього, прокурор зазначив, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого правопорушення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі.

Що стосується ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженню, то прокурор у своєму клопотанні зазначив, що потерпілим від протиправних дій обвинуваченому є цивільний чоловік рідної сестри ОСОБА_6 , яка є головним свідком у кримінальному провадженні і обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілого і свідка та місце їх проживання, тому він може здійснювати на них незаконний вплив.

При цьому, оцінюючи наявність ризику впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, суд врахував конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та, виходячи з тяжкості злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченому, а також зважаючи на стадію судового розгляду, коли свідки ще не допитані в судовому засіданні, ризик незаконного впливу на свідків продовжує існувати.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то ОСОБА_6 є особою, раніше судимою за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців, та наразі повторно притягується до відповідальності за аналогічною статтею кримінального закону. Це свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, у тому числі кримінальних правопорушень.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, є незаконним та невмотивованим через те, що прокурором не надано, а в ухвалі не наведено будь-яких доказів, які б свідчили про існування заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та посилання на те, що ці ризики не зменшились і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою є безпідставними.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам, з чим також погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляції захисника про врахування судом ризиків, передбачених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки їх суд не розглядав і вони не були зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано те, що ОСОБА_6 є особою немолодого віку, має місце проживання та реєстрації в Київській області, є необґрунтованими, оскільки судом дана оцінка обставинам щодо характеристики особи обвинуваченого та наявності міцних соціальних зав`язків, а саме, дані про те, що ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, не працює, раніше судимий, не одружений, суд обґрунтовано розцінив, як обставини, які не можуть бути безумовними підставами для зміни запобіжного заходу виді тримання під вартою, оскільки не нівелюють існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Також з оскаржуваної ухвали вбачається, що розглядаючи питання про можливість застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість і підвищену суспільну небезпечність інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, та дійшов до висновку про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, а тому вважав не достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на 60 діб, тобто до 31 травня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 370/783/24

Провадження № 11-кп/824/3874/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач ОСОБА_1