Справа № 216/6822/25
Провадження 1-і/216/4/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

без участі представника та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення питання щодо долі речового доказу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах акціонерного товариства «Українська залізниця» звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням в порядку ч.9 ст.100 КПК України, про вирішення питання щодо долі речового доказу, а саме: речовий доказ просить повернути перевізнику (AT "Українська залізниця" () в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081237)), оскільки арешт напіввагону 63376032, завантаженого продукцією металопрокату «катанка», відбувався, коли зазначений вагон з вантажем катанка сталева за відправкою № 871145 Кривий Ріг - Халмеу ЧФР (Румунія) вже був прийнятий до перевезення від вантажовідправника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та відповідно до вимог статті 110 Статуту Залізниць України, затвердженого постановою Кабміну України від 06.04.1998р. № 457, знаходився у розпорядженні перевізника, який несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Представник ОСОБА_3 , який діє в інтересах акціонерного товариства «Українська залізниця» направив на адресу суду заяву, у якій просить суд розглянути клопотання AT "Українська залізниця" про вирішення долі речового доказу без участі представника останнього, за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання з огляду на наступне.

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.03.2025 року у справі № 216/1782/25 клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури про арешт тимчасово вилученого майна, задоволено частково.

Для забезпечення збереження речових доказів, накладено арешт на речі, які вилучені 14.03.2025 року під час огляду місця події у кримінальному провадженні № 0000723 від 14.03.2025, а саме: напіввагон № 63376032 завантажений продукцією металопрокату, «катанка», у кількості 15 (п`ятнадцяти) бунтів в верхньому ярусі, всього загальною вагою приблизно 59050кг., в напіввагоні з маркуванням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який був вилучений під час проведення огляду місця події 14.03.2025 з продукцією яка знаходиться в вагоні з маркуванням ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та переданий на відповідальне зберігання, який згідно розписки зберігається на залізно-дорожній станції «Кривий Ріг» за адресою: вул. Криворіжсталі, 11-А в м. Кривий Ріг, з забороною їх використання, розпорядження та відчуження до прийняття остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Місцем зберігання визначено залізно-дорожню станцію «Кривий Ріг» за адресою: вул. Криворіжсталі, 11-А в м. Кривий Ріг або право на визначення місця зберігання арештованого майна або передачу його на відповідальне зберігання особі, залишено за слідчими СВ Криворізького РКП ГУНП в Дніпропетровській області, який проводить розслідування у даному кримінальному провадженню.

Постановою старшого слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.08.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000723 від 14.03.2025, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.04.2024 по справі № 554/2506/22:

«Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна».

Ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У разі закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, слідчий зобов`язаний повернути тимчасово вилучене майно його законному власнику, якщо відсутні інші підстави для його утримання.

Частиною 2 ст. 167 КПК України встановлено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Частиною 5 ст. 171 КПК України визначено що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Стаття 98 КПК України в свою чергу підкреслює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до вимог ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно із вимогами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ісмаїлов проти Росії від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації, Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації - перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Дане клопотання подано відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, оскільки питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 9, 16, 22-26, 98-100, 116, 167-168 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах акціонерного товариства «Українська залізниця» про вирішення питання щодо долі речового доказу задовольнити.

Речовий доказ повернути перевізнику (AT "Українська залізниця" () в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (код ЄДРПОУ ВП: 40081237)), оскільки арешт напіввагону 63376032, завантаженого продукцією металопрокату «катанка», відбувався, коли зазначений вагон з вантажем катанка сталева за відправкою № 871145 Кривий Ріг - Халмеу ЧФР (Румунія) вже був прийнятий до перевезення від вантажовідправника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та відповідно до вимог статті 110 Статуту Залізниць України, затвердженого постановою Кабміну України від 06.04.1998р. № 457, знаходився у розпорядженні перевізника, який несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_5