Справа № 523/1645/25
Провадження №1-кп/523/1009/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Одеса

Пересипський (Суворовський) районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (у тому числі в режимі відеоконференції) кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000008 від 05.01.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Тарутине Тарутинського району Одеської області, громадянина України, зі середньо-спеціальною освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має місця постійного проживання, засудженого востаннє:

-28.04.2025 року вироком Приморського районного суду м.Одеси за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2025 року, приблизно о 20:00 годині, підсудний ОСОБА_5 , достовірно знаючи про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» і затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України, затверджених законами України, зокрема Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024, затвердженого Законом України від 29.10.2024 №4024-ІХ, строк дії якого продовжено з 05:30 години 10.11.2024 строком на 90 діб, маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном в умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні магазину «Табакерочка» ТОВ «ЕКО Тайм 23», розташованого по вулиці Отамана Головатого 3 в м.Одесі, діючи умисно і повторно, з корисливим мотивом і з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відволікши увагу продавця-консультанта ОСОБА_6 , шляхом ривку витягнув із зарядного пристрою біля касового апарату належний ТОВ мобільний телефон марки «Samsung», моделі «А035», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , S/M: НОМЕР_3 , вартістю 3454,68 гривень, заволодівши яким вказаний підсудний з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд і спричинивши таким чином означеному ТОВ матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Представник потерпілого ТОВ «ЕКО Тайм 23» - ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах судової справи міститься заява директора вказаного ТОВ щодо проведення судового розгляду без участі представника ТОВ, на підставі чого і з урахуванням відсутності заперечень сторін провадження з цього приводу, суд визнав можливим здійснити розгляду кримінального провадження за відсутності вказаного представника потерпілого.

Підсудний ОСОБА_5 повністю визнав свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні, а будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Так, підсудний ОСОБА_5 в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він відволікши увагу консультанта-продавця магазину «Табакерочка» біля Пересипського мосту в м.Одесі, шляхом ривка мобільного телефону, який був підключений до зарядного пристрою і знаходився на касовому прилавку, заволодів цим мобільним телефоном і не звертаючи уваги на окрики продавця магазину, з місця вчинення злочину зник. Відбігши на деяку відстань від магазину, від продав мобільний телефон незнайомій особі за 1000 гривень, які витратив на власний розсуд. Найменування, вартість викраденого майна та інші обставини кримінального правопорушення, ним не оспорюються.

Свою провину визнає повністю і у скоєному кається, але протягом минулого часу з моменту вчинення інкримінованого злочину і незважаючи на перебування деякий час на волі, завданий потерпілому ТОВ матеріальний збиток у розмірі вартості викраденого ним мобільного телефону, він не відшкодував. Просить суворо не карати.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_5 , судом беззаперечно встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно і в умовах воєнного стану, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.4 ст.186 КК України.

З огляду на ч.4 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за скоєння відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, що карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1), а з огляду на п.1 примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні, суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого ним, корисливу спрямованість кримінально-протиправного діяння, його суспільну небезпечність та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, що мало місце під час дії воєнного стану в державі та збройної агресії рф проти України, а також судом ураховується наявність матеріальних претензій ТОВ «ЕКО Тайм 23» до підсудного, характеризуючі останнього дані.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_5 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні визнав повністю; не має судимості в силу ст.89 КК України, але в теперішній час є засудженим за вироком Приморського районного суду м.Одеси за скоєння аналогічних тяжких злочинів корисливої спрямованості; забезпечений місцем реєстрації в Одеській області, але постійного місця проживання в м.Одесі не має; зі слів є військовозобов`язаним; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; неодружений і утриманців не має; офіційно не працевлаштований і (зі слів) на обліку в центрі зайнятості не значиться.

Сукупність наведеного свідчить про стійку схильність підсудного ОСОБА_5 до кримінально-протиправної поведінки, про відсутність критичного ставлення до своєї поведінки і осуд вчиненого, про небажання вставати на шлях виправлення і займатися суспільно-корисною працею під час дії воєнного стану в державі, про нехтування правилами законослухняної поведінки в суспільстві, що одночасно обумовлює доцільність його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на приписи ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_5 , суд відносить визнання ним провини в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено у обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.

На підставі сукупності викладеного, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у розглядуваному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер і наслідки вчинення підсудним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його корисливу спрямованість і суспільну небезпечність, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі особу підсудного дані, комплексність яких обумовлюють неможливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України в цілому погоджується з висловленою під час судових дебатів позицією сторін провадження з цього приводу, внаслідок чого доходить висновку про те, що обґрунтованим і достатнім для виправлення вказаного підсудного та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень уявляється доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, визначеної у ч.4 ст.186 КК, але з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.4 ст.70 цього ж Кодексу, з урахуванням вироку Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2025, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

При цьому, вирішуючи питання призначення остаточного покарання у розглядуваному кримінальному провадженні за правилами ч.4 ст.70 КК України, суд незважаючи на те, що на час ухвалення цього вироку вирок Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2025 року стосовно ОСОБА_5 не набрав законної сили, ураховує правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 01.06.2020 року, по справі №766/39/17, за якими при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Відповідно до ст.63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Питання щодо долі речових доказів у розглядуваному кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2025 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяця, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Згідно зі ст.ст.72, 63 КК України, строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбування остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання повністю, термін відбутого ним покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2025 року.

В силу ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні лазерний компакт-диск формату DVD-R з відеозаписом камер відеоспостереження магазину «Табакерочка», який зберігається в матеріалах досудового розслідування, - зберігати у означених матеріалах кримінального провадження.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , направити для виконання до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення, а для обвинуваченого, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту вручення його копії.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1