ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/2651/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1178/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.02.2025

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Скрипаї Зміївського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, одруженого, є людиною з інвалідністю 2 групи, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Первомайський Харківської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який фактично проживає за аресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.12.2024 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20.12.2024 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 року 6 місяців і штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., визначено виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченими обраховується з 12.02.2025 року.

Відповідно до вимог ст. 72 КК України, зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання та до дня постановлення вироку, а саме з 21.02.2024 року по 11.02.2025 року, включно, обом обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано заходи забезпечення у вигляді арешту, що накладений на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.02.2024 року.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.02.2024 приблизно о 11.45 годині, діючи у групі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на 1 поверсі під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, не реагуючи на зауваження потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , безпричинно нанесли останнім тілесні ушкодження, а саме ОСОБА_7 перший наніс удар потерпілому ОСОБА_13 та в подальшому дістав з правого рукава куртки металеву трубку та наніс нею 6 ударів по голові, 1 удар по тулубу і 1 удар по нозі ОСОБА_13 , після чого наніс 7 ударів по голові і 2 удари по тулубу ОСОБА_12 ; в свою чергу, ОСОБА_8 наніс 4 удари кулаком та 1 удар ногою в область голови, 2 удари ногою в область тулубу потерпілій ОСОБА_12 та 1 удар рукою по голові ОСОБА_13 ..

Внаслідок хуліганських дій потерпілій ОСОБА_12 згідно висновку СМЕ від 02.04.2024 № 09-411/2024 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани на межі лобної та тім`яної ділянки (після проведення первинної хірургічної обробки); синці на правій кисті у основи 4-го пальця, на правому передпліччі в нижній третині, на нігтьовій фаланзі 4-го пальця лівої кисті, на лівому плечі в верхній третині, на правій гомілці в верхній третині.

Зазначена закрита черепно-мозкова травма утворилась внаслідок локальної ударної дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, з місцем прикладання сили відповідно до локалізації рани. Синці утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення. Враховуючи дані із наданої медичної документації та морфологічні ознаки встановлених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані у строк вказаний у постанові.

За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани, враховуючи її звичайний клінічний перебіг, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричнили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день). За ступенем тяжкості синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, внаслідок хуліганських дій потерпілому ОСОБА_13 згідно висновку СМЕ від 22.03.2024 № 09-263/2024 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: синці у правій скроневій ділянці, у ділянці проекції соскоподібного відростку лівої скроневої кістки, у ділянці лівої підколінної ямки, на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу; садно на передній поверхні лівої вушної раковини у ділянці завитку.

Дані ушкодження утворились від не менш ніж 4-разової травматичної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, з місцем прикладання сили відповідно до локалізації цих ушкоджень, синці - за механізмом удару або удару-стиснення, садно - за механізмом удару-тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані у строк вказаний у постанові.

За ступенем тяжкості синці та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21.02.2024 приблизно о 11.45 годині, разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи у групі з перебуваючи на 1 поверсі під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, не реагуючи на зауваження потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , безпричинно нанесли останнім тілесні ушкодження, а саме ОСОБА_7 перший наніс удар потерпілому ОСОБА_13 та в подальшому дістав з правого рукава куртки металеву трубку та наніс нею 6 ударів по голові, 1 удар по тулубу і 1 удар по нозі ОСОБА_13 , після чого наніс 7 ударів по голові і 2 удари по тулубу ОСОБА_12 ; в свою чергу, ОСОБА_8 наніс 4 удари кулаком та 1 удар ногою в область голови, 2 удари ногою в область тулубу потерпілій ОСОБА_12 та 1 удар рукою по голові ОСОБА_13 ..

Внаслідок хуліганських дій потерпілій ОСОБА_12 згідно висновку СМЕ від 02.04.2024 № 09-411/2024 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани на межі лобної та тім`яної ділянки (після проведення первинної хірургічної обробки); синці на правій кисті у основи 4-го пальця, на правому передпліччі в нижній третині, на нігтьовій фаланзі 4-го пальця лівої кисті, на лівому плечі в верхній третині, на правій гомілці в верхній третині.

Зазначена закрита черепно-мозкова травма утворилась внаслідок локальної ударної дії тупого твердого предмету, індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились, з місцем прикладання сили відповідно до локалізації рани. Синці утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення. Враховуючи дані із наданої медичної документації та морфологічні ознаки встановлених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані у строк вказаний у постанові.

За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з наявністю забитої рани, враховуючи її звичайний клінічний перебіг, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричнили за собою короткочасний розлад здоров`я, тривалість якого перевищує 6-ть днів, але не перевищує 3-х тижнів (21 день). За ступенем тяжкості синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також, внаслідок хуліганських дій потерпілому ОСОБА_13 згідно висновку СМЕ від 22.03.2024 № 09-263/2024 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: синці у правій скроневій ділянці, у ділянці проекції соскоподібного відростку лівої скроневої кістки, у ділянці лівої підколінної ямки, на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу; садно на передній поверхні лівої вушної раковини у ділянці завитку.

Дані ушкодження утворились від не менш ніж 4-разової травматичної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, з місцем прикладання сили відповідно до локалізації цих ушкоджень, синці - за механізмом удару або удару-стиснення, садно - за механізмом удару-тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані у строк вказаний у постанові.

За ступенем тяжкості синці та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_9 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України та призначити покарання - 5 років позбавлення волі; визнати винним ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України та призначити покарання - 4 років позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки та приєднати покарання за вироком від 20.12.2024 у виді штрафу у розмірі 850 грн, який виконувати самостійно.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає, що судом першої інстанції не надано повної та обґрунтованої оцінки доказів, які досліджені під час судового розгляду, внаслідок чого судом неправильно кваліфіковані дії обвинувачених за ч.2 ст.296 КК України та призначив їм занадто м`яке покарання. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги показання свідка ОСОБА_14 , помилково не надано критичної оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що останній взяв із собою металеву трубку з метою ремонту належного йому автомобіля.

Крім того, прокурор вказує на те, що судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення, а також відомості про особу обвинувачених, які раніше вже притягалися до кримінальної відповідальності, утриманців не мають, офіційно не працюють, що у своїй сукупності свідчить про відсутність у обвинувачених стійких соціальних зв`язків і може спонукати останніх до вчинення нових злочинів.

Представник потерпілих ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12.02.2025 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ухваливши новий вирок, яким останніх визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити більш суворіше покарання.

В своїх апеляційних доводах представник потерпілого посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням потерпілих та свідка ОСОБА_14 , відеозапису з місця події, не взяті до уваги фактичні обставини кримінального провадження, а саме поведінку обвинувачених до та після вчиненого кримінального правопорушення, спосіб та знаряддя вчиненого злочину, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 зберігав металеву трубу від домкрата у себе вдома, взяв її на вулицю та виносив в рукаві куртки, під час обшуку в квартирі було знайдено багато предметів, які можуть свідчити про їхню підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, апелянт вказує на те, що при призначенні покарання судом помилково було визнано обставину, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, а також не в повній мірі врахував відомості про особу обвинувачених, обставини справи, наявність обтяжуючих обставин та суспільну небезпеку обвинувачених, у зв`язку з чим призначене покарання є невиправдано м`яким і не відповідає принципам справедливості, співмірності та пропорційності.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12.02.2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , постановивши ухвалу, якою призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник посилається на те, що кваліфікація дій обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України є неправильною, оскільки їхні дії не були мотивовані хуліганськими спонуканнями. Легкі тілесні ушкодження, завдані потерпілій, виникли виключно через її навмисні провокації та відкриту неприязнь до обвинувачених. Зазначає, що дії його підзахисних належить кваліфікувати за ст. 125 КК України, як нанесення легких тілесних ушкоджень, що не вплинули на працездатність потерпілої.

До початку апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали до суду письмові клопотання, в яких обидва просили залишити вирок Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12.02.2025 року без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та зазначили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, але також погоджувався з думкою обвинувачених, які просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, вважає, що усі подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони обвинувачення та захисту, колегія суддів погоджується з ними в частині доводів щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно достатті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанцій зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримались.

Згідно вимог ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 3 статті 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина вироку має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і його мотивів, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у мотивувальній частині обвинувального вироку належить викласти, в тому числі, результати дослідження, аналізу і оцінки всіх доказів та мотивовані висновки, які дають підстави для визнання пред`явленого обвинувачення доведеним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

З аналізу вироку суду першої інстанції вбачається, що у ньому викладено формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, проте в мотивувальній хоча і наведені докази сторони обвинувачення, які судом інтерпретовані на користь обвинуваченого, але не розкрито їх зміст та не надано їм відповідної оцінки, всупереч вимог ст.ст. 94 та 374 КПК України, що виразилось у наступному

Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку зазначено, що свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що: «…обвинуваченого ОСОБА_7 знає, як мешканця будинку, вона є головою ОСББ, дійсно є цивільна справа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_7 , зазначала, що обвинувачений їй погрожував. ОСОБА_15 до цих подій не знала. Дійсно є потерпілою по іншому провадженню, обвинуваченим є ОСОБА_8 , він її побив. Вона очікувала на вулиці ОСОБА_12 , але вона не виходила, зателефонувала їй та ОСОБА_12 повідомила, що її та ОСОБА_13 побили, підійшла до під`їзду, з нього вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обличчя та верхній одяг у них був в крові, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були на балконі та нецензурно висловлювались в її бік. Також повідомляла, що в під`їзді встановлені ОСББ камери та вона на підставі постанови слідчого видана копію відеозапису за 21.02.2024 року…».

Натомість, як вбачається зі аудіо- та відеозапису судового засідання від 31.07.2024, під час свого допиту свідок ОСОБА_14 також надала показання про те, що 21.02.2024, коли вона чекала потерпілу ОСОБА_12 на вулиці біля багатоповерхового будинку, щоб разом з нею піти у лікарню, свідок побачила обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебула на балконі своєї квартири. При цьому, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почали висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою та сказали їй: «Ми тебе сейчас уб`єм». Після цього обвинувачені пішли в свою квартиру, а вона продовжила чекати на вулиці потерпілу ОСОБА_12 , яка так і не виходила. Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знову з`явилися на балконі та сказали: «Ти від нас не уїдеш, ми тебе прикончим». Свідок ОСОБА_14 почала телефонувати потерпілій ОСОБА_12 , але не могла додзвонитись. Коли ОСОБА_12 відповіла, остання повідомила свідку, що її побили. Свідок викликала поліцію. Після цього, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вийшли на вулиці з під`їзду. Обвинувачені також виходили на балкон та кричали образливі слова на адресу потерпілих і свідка.

Зазначені показання свідка не відображені у вироку та судом першої інстанції не надавалася оцінка цим показанням свідка, в тому числі при кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.296 КК України.

На думку колегії суддів, вказані фактичні відомості істотно впливають на питання встановлення правової кваліфікації дій обвинувачених та винуватості останніх за пред`явленим обвинувачення, що свідчить про істотну неповноту судового розгляду, що допущена судом першої інстанції.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що мотивування, обґрунтування висновків суду, передбачає не простий виклад (і тим більше - перерахування) доказів, а й їх аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому зміст доказів не розкрито, у якому залишилися не спростованими докази, що суперечать обвинуваченню або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.

Більш того, в мотивувальній частині вбачається, що суд дійшов висновку про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України з тих підстав, що під час судового розгляду не знайшла своє підтвердження така кваліфікуюча ознака хуліганства, як вчинення його, зокрема, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що він має автомобіль в своєму користуванні, вдома дійсно взяв з собою металеву палицю для домкрата, бо мав намір подивитись на автомобілі тормозну систему. Обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що він взагалі не бачив, як ОСОБА_7 взяв палицю від домкрата, вони мали намір вигулювати собак. В судовому засіданні було оглянуто відповідний речовий доказ металеву трубку, яка є гладкою, але містить подряпини, що свідчить про те, що вона дійсно використовувалась за призначенням, на ній відсутні будь-які ознаки спеціального пристосування або заздалегідь заготовлення для нанесення ударів, в тому числі як на то посилалась сторона захисту обмотування ізолюючою стрічкою, чи скотчем як рукоятки. Подія відбулась в під`їзді будинку, при цьому обидва обвинувачені спускались сходами із собаками, тримаючи їх на повідках, тобто мали намір вигулювати тварин, при цьому потерпіла ОСОБА_12 саме вийшла з ліфту, її ніхто в під`їзді не чекав, та ОСОБА_7 почав з`ясовувати причину нібито неприбуття її до суду, потерпілий ОСОБА_13 перебував поряд з ліфтом та вступився за жінку, при цьому не знаючи особисто обвинувачених. Обвинувачений ОСОБА_8 хоча і висловився нецензурно та з погрозою на адресу потерпілої ОСОБА_12 , але пройшов повз неї на вихід з під`їзду. В ході конфлікту перший удар був нанесений обвинувачений ОСОБА_7 рукою по голові потерпілого ОСОБА_13 , а коли ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_7 по голові сумкою, яка була в його руках, обвинувачений ОСОБА_7 витягнув саме з правого рукава куртки металеву трубку та почав завдавати не удари. Тому, суд вважає, що будь-яких належних та допустимих доказів того що відповідна металева трубка була саме спеціально пристосована для нанесення тілесних ушкоджень чи заздалегідь заготовлена для нанесення тілесних ушкоджень, в ході розгляду справи не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід правильно кваліфікувати за ч.2 ст. 296 КК України, як - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Натомість, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки стаття 296 КК України встановлює кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Частина четверта цієї статті містить у собі особливо кваліфікований склад хуліганства, який вчинено із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006, характеризуючи цю кваліфікуючу ознаку, зазначив, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

При вчиненні хуліганства групою осіб за ч. 4 ст. 296 КК можуть бути кваліфіковані дії тих його учасників, які особисто застосували зброю або інший предмет, спеціально пристосований чи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а також тих осіб, які хоча самі й не застосовували зазначених знарядь, але дали згоду чи в інший спосіб сприяли їх застосуванню іншими виконавцями цього злочину. Якщо один з учасників злочину застосував такі знаряддя без відома інших, то відповідальність за ч. 4 ст. 296 КК має нести лише він.

У свою чергу, під спеціально пристосованими для нанесення тілесних

ушкоджень розуміються предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети.

Використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка, газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення

тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч.4 ст. 296 КК не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006).

Отже, переглядаючи справу в межах апеляційних доводів сторін, висновки суду першої інстанції про те, що металева труба, якою ОСОБА_7 завдавав удари потерпілим, не може бути спеціально пристосованим або заздалегідь заготовленим предметом для нанесення ударів через відсутність відповідних ознак, на переконання колегії суддів, є помилковими та необґрунтованими, оскільки цю трубу обвинувачений зберігав у себе вдома, виносив її з дому в рукаві, тобто намагався сховати її, труба є предметом господарського призначення, доказів того, що він разом з обвинуваченим ОСОБА_8 збирався ремонтувати автомобіль, у справі немає.

Також колегія суддів бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться в його постанові від у справі 12.03.2019 у справі №749/1092/16-к (провадження № 51-9530км18), про те, що заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.

Колегія суддів також звертає увагу суду першої інстанції, що не має кримінально правового значення час, який минув між заготовленням предмету та самими хуліганськими діями. Норма, передбачена частиною четвертою статті 296 КК України, не вказує на певний проміжок часу, а лише підкреслює мету, з якою використовується предмет.

При цьому, колегія суддів бере до уваги відомості відеозапису з місця події, який долучений до матеріалів кримінального провадження (арк.108 т.2), з якого об`єктивно вбачається, що обвинувачені перші спровокували конфлікт між ними та потерпілими. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 почав діставати з правого рукава своєї куртки металеву трубу до завдання йому удару сумкою по голові.

Крім того, з долученого відеозапису також вбачається, коли ОСОБА_7 дістав металеву трубу з рукава своєї куртки, останній почав завдавати цією трубою удари по голові ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , тобто в життєво важливі органи.

Колегія суддів також ставиться критично до тверджень обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вони збиралися відремонтувати автомобіль та вигуляти собак, оскільки, згідно відомостей відеозапис об`єктивно вбачається, що обвинувачені після вчиненого злочину не виходили з під`їзду, а одразу піднялися по сходам додому.

Окрім цього, свідок ОСОБА_14 надала показання в суді першої інстанції, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знову вийшли на балкон своєї квартири і продовжили погрожувати свідку, а коли вийшли на вулицю потерпілі, обвинувачені також почали кричати образливі слова на адресу потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Вказані пояснення обвинувачених та свідка ОСОБА_14 колегія суддів оцінює в межах перевірки поданих апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення.

Отже, з аналізу вироку суду першої інстанції вбачається, що у ньому викладено формулювання обвинувачення визнане судом доведеним, але в мотивувальній хоча і наведені докази сторони обвинувачення, але не розкрито їх повного змісту та не надано їм відповідної оцінки, всупереч вимог ст.ст. 94 та 374 КПК України.

Перевірка зазначених показань свідка ОСОБА_14 , що були надані нею надані під час судового розгляду, та доказів сторони обвинувачення, у тому числі відеозапису з місця події, зміст яких не розкрито в повному обсязі в обвинувальному вироку, та, відповідно, не надано належної і обґрунтованої оцінки в оскаржуваному судовому рішенні, може мати істотне значення у цьому кримінальному провадженні.

Тобто, у цьому конкретному випадку, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, дійшовши передчасного висновку щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 296 КК України.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, не тільки порушують права обвинуваченого, а й свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.411 КПК України, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що істотно впливає на остаточні висновки суду щодо доведеності чи недоведеності пред`явленого обвинувачення, оцінку доказів щодо кожного окремо, так і їх сукупності.

Згідно вимог п.п.2, 3 ч.1 ст. 409, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.411 і ч.1 ст.412 КПК України, зазначені порушення, щодо невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування оскаржуваного обвинувального вироку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього вбачається, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Згідно з п. 15 ст. 7, ст. 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції не виконав.

Крім того, оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК України, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції не були дотримані у повному обсязі.

При цьому, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості самостійно усунути вищезазначені недоліки, оскільки в поданих апеляційних скаргах не ставиться питання про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, а стороною захисту та обвинувачення не заявлялося відповідне клопотання до початку апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції, у зв`язку з чим усі подані апеляційні скарги належить задовольнити частково.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо неналежного дотримання судом вимог, передбачених ст.ст. 370 та 374 КПК України, тобто в частині обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного вироку.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закон та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст. 412; п.6 ч. 1 ст. 407; п.п.1, 2,3 ч. 1 ст. 409; п.2 ч.1 ст.410; п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.411 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог п.2 ч.3 ст.374 і ст. 370 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 13, 15, 19 ч.1 ст.7 КПК України - верховенство права, законність, диспозитивність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції і призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

Решту апеляційних доводів прокурора, представника потерпілого та захисника ОСОБА_9 щодо неправильної правової кваліфікації дій обвинувачених, колегія суддів вважає передчасними, оскільки згідно ч. 1 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Водночас, дослідивши доводи клопотання прокурора клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, яке заявлено ним під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, у зв`язку з чим належить продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а також існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16.10.2014) та «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04.09.2015) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та з метою попередження ризиків їх переховування від суду, оскільки вони не можуть не усвідомлювати імовірність визнання ними вини за висунутим обвинуваченням, ураховуючи особливості апеляційного розгляду, передбачені Главою 31 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, продовживши їм запобіжний захід, але не більше ніж на 60 днів.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України. Крім того, суду ретельному дослідженню підлягають доводи сторони обвинувачення та захисту щодо неправильної правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки з`ясування вказаних обставин має істотне значення для встановлення істини у справі та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 ч.1 п.6; 409 ч.1 п.п.1, 3; 410 ч.1 п.2; 412 ч.1, 415 ч.1 п.1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скаргипрокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченимОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 жовтня 2025 року, кожному.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :