Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1762/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/246/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №279/1762/25 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.03.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 по кримінальному провадженню №0000320 від 29.04.2024 у за ч.5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою задовольнити клопотання у кримінальному провадженні № 0000320 від 29.04.2024 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та застосувати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.05.2025 включно. При цьому, зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, підтверджується доданими до клопотання доказами. Наголошує, що метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення тобто ризикам, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наявний ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, не зможе запобігти настанню вказаного ризику, не забезпечить належну поведінку підозрюваного, та належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Також, існує ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки військовослужбовець ОСОБА_9 будучи мобілізований у 2022 році, без поважних причин самовільно залишив ІНФОРМАЦІЯ_1 та обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військового підрозділу майже рік та проводив час на власний розсуд. Окрім цього, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тобто тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи підозрюваного ОСОБА_9 в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання (зміну) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з покладанням відповідних обов`язків, не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №279/1762/25, в провадженні СВ Коростенського РРУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000320 від 29.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У відповідності до змісту клопотання, молодший сержант ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст.11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 12 годині 20 хвилин.

05.04.2024 самовільно залишив місце служби, а саме: місце дислокації ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 08.01.2025 року, коли прибув до Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, що за адресою: вул.Грушевського. 5 м. Коростень, Житомирська область, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_2 сержант ОСОБА_9 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини проводив час на власний розсуд.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 21.03.2025 ОСОБА_9 вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення, в порядку визначеному КПК України доказами, які серед іншого відображені у наступних матеріалах досудового розслідування: повідомленням ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про вчинення кримінального правопорушення, від 16.03.2024; - рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 про факт самовільного залишення місця проходження військової служби військовослужбовцем ОСОБА_9 ; - актом службового розслідування, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо самовільного залишення ІНФОРМАЦІЯ_4 військовослужбовцем ОСОБА_9 , яким встановлено відсутність поважних причин у ОСОБА_9 на самовільне залишення військової частини; - протоколами допиту свідків у кримінальному провадженні; - іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

По даному факту 29.04.2025 Коростенським РУП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до ЄРДР під №0000320 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України

21.03.2025 ОСОБА_9 повідомлено про підозру за ч.5 ст.407 КК України.

Старший слідчий СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирської області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя також вказав, що прокурором на підставі доказів, долучених до клопотання, доведено обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення, разом з цим, не доведено відповідних процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, таким чином, не доведено необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Отже, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя, встановивши відсутність процесуальних ризиків, дійшов висновку про відмову в застосуванні до підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що в даному випадку заявлені стороною обвинувачення ризики об`єктивно неможливо усунути без застосування запобіжного заходу. Висновки слідчого судді відносно такої можливості (не застосування) є на думку апеляційного суду не переконливими.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто, відповідно до вимог ст.12 КК України, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_9 , переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.

Крім того, в даному випадку слід врахувати і фактичні обставини інкримінованих дій підозрюваному, зокрема те, що останній самовільно залишив місце служби та проведенні у зв`язку із цим вільного часу на власний розсуд протягом значного часу, та як наслідок, опосередковано підвищує процесуальний ризик можливого ухилення (переховування) підозрюваного від органу досудового розслідування/суду.

Знову ж таки, наведені обставини (самовільне залишення місце служби та значний час перебування поза межами військової частини) явно свідчить про можливість останнього продовжити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

На думку апеляційного суду, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду. На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним та дійсно існуючим.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків зазначених в клопотанні слідчого, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, як і продовжити вище зазначене кримінальне правопорушення, за встановлених в ході досудового розслідування обставин, а тому, не обрання (визначення) відповідної міри запобіжного заходу (як то вважає слідчий суддя), об`єктивно не зможе запобігти виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню зазначених ризиків.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та доведеність того, що до ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати саме виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

При цьому, факт наявності у підозрюваного ОСОБА_9 постійного місця реєстрації та проживання, того, що він раніше не судимий, як і належна процесуальна поведінка останнього, у тому числі і те, що він з`являвся на всі виклики слідчого і не будучи затриманим, добровільно з`явився до суду з метою розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду не можуть бути безумовними обставинами, які зводять до об`єктивного мінімуму вище зазначені процесуальні ризики.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ч.3 ст. 407, 409, 411, 412 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 в межах строку досудового розслідування, із визначенням відповідного розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу з огляду на положення ч.3 ст.183 КПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_9 , його стан здоров`я, а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, визначає заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід застосувати підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням відповідного розміру застави, а відтак апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.03.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 по кримінальному провадженню №0000320 від 29.04.2024 у за ч.5 ст.407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19.05.2025.

Визначити заставу в у розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО: 820172, Банк: ДКСУ у м.Києві, рахунок: UA0085932).

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту де проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

Строк дії обов`язків у разі внесення застави до 19.05.2025.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :