справа № 631/618/25
провадження № 1-кп/631/148/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , яка здійснює кримінальне провадження одноособово, за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківської області в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження та відповідно до положень частини 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020 щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Любомирівка Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із середньою освітою, не одруженого, працюючого у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОРМА» на посаді підсобного робітника, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого статтею 290 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку, передбаченому статтями 291, 293 та 302 Кримінального процесуального кодексу України, надійшов складений прокурором обвинувальний акт із доданими до нього документами разом із клопотаннями про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого статтею 290 Кримінального кодексу України за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене статтею 290 зазначеного кодифікованого закону України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 відноситься до проступків.

Частинами 2 та 3 статті 381 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2 статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).

Вивчаючи матеріали кримінального провадження, суд упевнився, що до обвинувального акту долучено письмову заяву підозрюваного ОСОБА_3 , складену 10 червня 2025 року в присутності захисника ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 10 червня 2025 року № 005-270004439, виданим Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, в якій ОСОБА_3 зазначає про беззаперечне визнання ним своєї винуватості у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 Кримінального кодексу України та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаній заяві підозрюваний зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_4 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_3 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до приписів частини 2 статті 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Як наслідок, обставини щодо учинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи у своєму розпорядженні свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21011» з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 та державні реєстраційні номери НОМЕР_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час придбав автомобіль марки «ИЖ» моделі «27175» без державного реєстраційного номеру, та без державних реєстраційних документів.

Навесні 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_3 виник умисел на знищення ідентифікаційного номера кузова автомобіля марки «ИЖ» моделі «27175» та видалення таблички виробника з ідентифікаційним номером транспортного засобу, для подальшої експлуатації даного автомобіля із встановленням на нього державного реєстраційного номеру НОМЕР_3 та використанням свідоцтва серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу.

Реалізуючи свій протиправний умисел, навесні 2023 року, більш точних дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого постійного місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з метою унеможливлення ідентифікації автомобіля, за допомогою кутової шліфувальної машини, здійснив знищення механічним шляхом в моторному відсіку на маркувальній панелі з ідентифікаційним номером кузова частину знаків ідентифікаційного номера транспортного засобу та видалення таблички виробника з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

В подальшому ОСОБА_3 встановивши на вищевказаний автомобіль державний номерний знак НОМЕР_3 , маючи при собі свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу, використовував його як механічний транспортний засіб до 13 травня 2025 року, тобто до моменту, коли вказаний автомобіль під його керуванням був зупинений нарядом поліції сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Харківській області у селі Дерегівка Харківського району Харківської області за порушення Правил дорожнього руху, де під час перевірки документів та транспортного засобу, виявлено сліди знищення ідентифікаційного номеру кузова транспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-25/12196-КДТЗ від 07 травня 2025 року, за результатами проведення судової трасологічної експертизи, встановлено, що ідентифікаційний номер транспортного засобу марки «ИЖ» моделі «27175» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , частково знищений, знищення номера відбулось шляхом: видалення 8-17 знаків ідентифікаційного номера транспортного засобу на кузові автомобіля (номера кузова) шляхом зняття поверхневого шару металу з номерного майданчика кузова та видалення таблички виробника з ідентифікаційним номером транспортного засобу. Номер двигуна « НОМЕР_4 » автомобіля марки «ИЖ» моделі «27175» з реєстраційним номером НОМЕР_3 є первинним та не змінювався. Ймовірно первинним ідентифікаційним номером автомобіля марки «ИЖ» моделі «27175» з реєстраційним номером НОМЕР_3 є номер: « НОМЕР_5 ».

Таким чином, з`ясовано, що ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 290 Кримінального кодексу України знищення ідентифікаційного номера кузова транспортного засобу.

При цьому, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 вірною, у зв`язку із чим останній підлягає кримінальному покаранню.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої статтею 12 Кримінального кодексу України та санкції статті 290 Кримінального кодексу України, а також особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене кримінальне правопорушення, яке кримінальним законом вважається проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 має середню освіту, офіційно не одружений, але перебуває у фактичних шлюбних відносинах, даних щодо наявності на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків матеріали справи не містять. ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, працює у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОРМА» на посаді підсобного робітника, де згідно характеристики, наданої за підписом директора з управління персоналом ОСОБА_5 , зарекомендував себе дисциплінованим, досвідченим працівником, який вміє об`єктивно оцінювати результати своєї роботи; має постійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи № 57, виданої 23 травня 2025 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОРМА».

За даними наявної документації ОСОБА_3 має задовільний стан здоров`я, до осіб з інвалідністю не відноситься, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність; має зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де згідно характеристики, складеної 21 травня 2025 року за № 02-27/1239 депутатом округу № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області ОСОБА_6 , характеризується задовільно, як такий на якого скарг та нарікань не надходило, компрометуючі матеріали відсутні.

ОСОБА_3 в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, що убачається із довідки УІПА Головного управління Національної поліції в Харківській області, УІПА Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та ДІ МВС України № 88-19052025/63061 станом на 19 травня 2025 року та 21 травня 2025 року; на даний час на обліку в Харківському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Державної установи «Центр пробації» не перебуває (довідка № 24/26/299-25). Відповідно до повідомлення тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_7 від 19 травня 2025 року № 2301 убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно АІТС «Оберіг» не прив`язаний до жодного районного центру комплектування та соціальної підтримки.

Обставиною, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є його щире каяття.

Обставин, що у відповідності частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , у обвинувальному акті не наведено.

З цього суд зазначає, що обставини, що обтяжують покарання, це вичерпно перелічені в законі та встановлені судом різного роду чинники об`єктивного або суб`єктивного характеру, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, однак підвищують ступінь суспільної небезпечності винної особи і (або) вчиненого нею кримінального правопорушення і у зв`язку з цим є підставою для призначення більш суворого покарання.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 Кримінального процесуального кодексу України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

За приписами статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що обвинувальний акт має містити, у тому числі, відомості щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому.

Отже, в разі відсутності в обвинувальному акті у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 291 Кримінального процесуального кодексу України обставин, які обтяжують покарання, визнання судами на підставі частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України їх такими, що обтяжують покарання з подальшим їх врахуванням під час його призначення, не узгоджується з положеннями статті 337 Кримінального процесуального кодексу України.

Аналогічної правової позиції притримується й Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 11 червня 2024 року у справі № 175/2963/22 (провадження № 51-7756км23), від 08 травня 2024 року у справі № 507/1580/22 (провадження № 51-7515км23), від 29 травня 2024 року у справі № 201/137/21 (провадження № 51-7324км23).

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд виходить з положень частини 2 статті 61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

У Рішенні від 15 червня 2022 року № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України вказав, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди тощо.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 Кримінального процесуального кодексу України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18).

Отже з урахуванням наведеного, при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів частини 2 статті 61 Конституції України, статті 65 Кримінального кодексу України, суд бере до уваги ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу приписів статті 12 Кримінального кодексу України, відноситься до проступку, враховує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, дані про особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме, що останній має прийнятну репутацію, офіційно працевлаштований, в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судимий, не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення, і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, щире розкаявся у вчиненому, сімейний стан та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця реєстрації й проживання та місця роботи, де він характеризується задовільно, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання й те, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана.

Виходячи з приписів статті 50 Кримінального кодексу України, згідно з яких метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією статті 290 Кримінального кодексу України, у виді штрафу.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 Кримінального кодексу України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до положень статтей 22 та 26 Кримінального процесуального кодексу України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках даного кримінального провадження Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України було проведено судову технічну експертизу документу № СЕ-19/121-25/12195-КДТЗ від 21 травня 2025 року, вартість якої складає 4457 гривень 00 копійок, та судову трасологічну експертизу № СЕ-19/121-25/12196-КДТЗ від 27 травня 2025 року, вартість якої складає 5348 гривень 40 копійок, тому з обвинуваченого слід стягнути витрати за проведення даних експертиз.

Питання щодо арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування, суд вирішує у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, застосований на стадії досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, відповідно до ухвали слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області ОСОБА_8 , постановленої 15 травня 2025 року у справі з єдиним унікальним № 631/496/25 (провадження № 1-кс/635/11/25), а саме: арешт із забороною користування та розпорядження на тимчасове вилучене 13 травня 2025 року під час огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківський район, село Дерегівка, вулиця Спортивна, поблизу будинків № 34 та 36, а саме свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 та автомобіль невстановленої марки та моделі, червоного кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , який має частину номерних позначок кузова (VIN коду) НОМЕР_6 та інші позначки, що механічно пошкоджені або знищенні, місцем зберігання яких визначено: автомобіля невстановленої марки та моделі, червоного кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 матеріали кримінального провадження, підлягає скасуванню, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Долю речових доказів по справі слід вирішити в порядку, визначеному частиною 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «ВАЗ 21011», визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020, згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_9 від 13 травня 2025 року й залишене на зберіганні у матеріалах кримінального провадження, - підлягає поверненню власнику та/або законному володільцю (користувачу);

автомобіль марки «ИЖ» моделі «27175», червоного кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , який має частину номерних позначок кузова (VIN коду) НОМЕР_6 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020, згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_9 від 13 травня 2025 року, місцем зберігання якого визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1, - підлягає конфіскації.

Так, вищевказаний транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 290 Кримінального кодексу України та згідно положень частини 2 статті 183 Цивільного кодексу України є неподільною річчю, тобто річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Положеннями статті 37 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» констатована заборона експлуатації незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, тощо. Експлуатація транспортних засобів забороняється також в разі: порушення вимог щодо їх переобладнання; порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв; виявлення технічних несправновностей і невідповідності вимогам правил, норм, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також неукомплектованості відповідно до признання.

Відповідно до приписів пункту 15 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілей, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371), державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування (списання) їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається. Перша державна реєстрація таких засобів (крім випадків, коли є експертне підтвердження справжності пошкодженого ідентифікаційного номера), а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не здійснюється.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 712/4407/17 зазначив про те, що зміна ідентифікаційного номеру кузова транспортного засобу позбавляє можливості ідентифікувати його, як власність особи, експлуатація такого транспортного засобі на території України заборонена.

З огляду на викладене, оскільки у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 знищив ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «ИЖ» моделі «27175», червоного кольору, що позбавляє можливості ідентифікувати вказаний транспортний засіб, як власність його чи будь-якої іншої особи, експлуатація такого транспортного засобу заборонена, тому його слід конфіскувати.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 50, 53, 65 67 та 290 Кримінального кодексу України, а також статтями 31, 100, 118, 122, частиною 1 статті 126, статтями 174, 291, 293, 302, 349, 368 371, 373 376, 381, 382, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому статтею 290 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді штрафу у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 4457 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім) гривень 00 копійок за виконання судової технічної експертизи документу № СЕ-19/121-25/12195-КДТЗ від 21 травня 2025 року та в сумі в сумі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок за виконання судової трасологічної експертизи № СЕ-19/121-25/12196-КДТЗ від 27 травня 2025 року, проведених Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави.

Арешт майна із забороню користування та розпорядження, застосований на стадії досудового розслідування як захід забезпечення кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області ОСОБА_8 , постановленої 15 травня 2025 року у справі з єдиним унікальним № 631/496/25 (провадження № 1-кс/631/11/25), на майно, яке було тимчасово вилучене 13 травня 2025 року в ході огляду місця події за адресою: Харківська область, Харківський район, село Дерегівка, вулиця Спортивна, поблизу будинків № 34 та 36, а саме свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 та автомобіль невстановленої марки та моделі, червоного кольору з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , який має частину номерних позначок кузова (VIN коду) НОМЕР_6 та інші позначки, що механічно пошкоджені або знищенні скасувати, оскільки відпали мета та підстави його застосування.

Речові докази у кримінальному провадженні:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «ВАЗ 21011», визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020, згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_9 від 13 травня 2025 року й залишене на зберіганні у матеріалах кримінального провадження, повернути власнику та/або законному володільцю (користувачу);

автомобіль марки «ИЖ» моделі «27175», червоного кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , який має частину номерних позначок кузова (VIN коду) НОМЕР_6 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2025 року під № 0000020, згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_9 від 13 травня 2025 року, місцем зберігання якого визначено майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Нова Водолага, вулиця Воскресінська, будинок № 1, конфіскувати.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1