Справа № 623/2991/17
Провадження № 1-в/638/271/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова подання начальника Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду, -

встановив:

Начальник Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді громадських робіт за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

В обґрунтування подання зазначає, що 10.01.2019 року до Ізюмського МРВ філії ДУ «Центр Пробації» в Харківській області надійшов на виконання вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2019 року, який набрав законної сили 08.01.2020 року. Вказує, що засуджений не був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, направлення не отримав. Жодної з встановлених судом годин громадських робіт не відпрацьовано. Засудженому неодноразово направлялись виклики для явки до уповноваженого органу з питань пробації для постановки на облік, однак за жодним з них він не з`явився, у зв`язку з чим було проведено першочергові розшукові заходи щодо встановлення можливого місцеперебування вказаного засудженого. Однак вжитими заходами місцезнаходження засудженого встановити не вдалось. В подальшому відповідно до подання Ізюмського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 11.02.2020 року ОСОБА_3 було оголошено до розшуку 21.02.2020 року (розшукова справа №4120001). Крім того, 11.02.2020 року до Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області було направлено подання про притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України, у задоволенні якого відмовлено. 07.07.2020 року відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» встановлено, що засуджений ОСОБА_3 перетнув державний кордон, на підставі чого відділом поліції було заведено оперативно-розшукову справу №8120011 від 29.09.2020 року та ОСОБА_3 оголошено у державний розшук. Також встановлено, що 22.06.2021 року засуджений перетнув державний кордон та до України не повертався.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явилась, просила розглянути подання у її відсутності та задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні подання органу пробації з тих підстав, що засуджений ухилився від виконання вироку суду, у зв`язку з чим був оголошений у державний розшук, а тому перебіг давності виконання вироку суду зупинився.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи вказану норму, суд приходить до висновку про можливість розгляду подання у відсутність учасників справи.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оглянувши матеріали судового провадження, оцінивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч.3 ст.80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування ст.80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку:

- закінчення зазначених у ст.80 КК України строків;

- неухилення засудженого від відбування покарання;

- невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Як вбачається з вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2019 року ОСОБА_3 засуджений за ст.128 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт. Вирок суду набрав законної сили 08.01.2020 року.

Встановлено, що після постановлення вироку суду ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину не притягався, що підтверджується довідкою про судимість від 15.01.2025 року.

З матеріалів подання вбачається, що станом на 15.04.2025 року засудженим призначене вироком суду покарання не виконано.

Разом із тим, судом встановлено, що за поданням Ізюмського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 11.02.2020 року ОСОБА_3 оголошено у розшук 29.09.2020 року через неможливість встановити його місцезнаходження.

Також встановлено, що ОСОБА_3 22.06.2021 року перетнув державний кордон та станом на 19.11.2024 року до України не повертався.

З огляду на викладене, на переконання суду наявні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, а тому відсутні підстави для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Подання начальника Ізюмського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку суду залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.04.2025 року о 15:30 годині.

Головуючий суддя: ОСОБА_1