ВИРОК

Іменем України

23.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000126 від 14.02.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, українця, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата військової служби за призивом під час мобілізації, раніше судимого, востаннє 14.04.2025 вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.186 КК України визнаний винним та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участі обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 13.02.2025 приблизно о 13:50 год., перебуваючи у приміщенні магазину ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М», що за адресою: м.Львів, вул. Городоцька, 45, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав із торгового стелажу вказаного торгового магазину акумуляторний дриль-шуруповерт CD-12CX CompactCD-12 Compact, разом із акумуляторною батарею Dnipro-M ВР-122 2.0 Аг, загальною вартістю 3408,00грн без ПДВ, чим заподіяв ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М» майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав, лише пояснив що не згоден в частині визначення вартості краденого майна, а також щиро розкаявся.

Захисник обвинуваченого також просив суд суворо не карати, та призначити в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, а з врахуванням останнього вироку 7 років позбавлення волі.

Від представника потерпілого надійшла заява про слухання справи без його участі, щодо призначення покарання підтримує думку прокурора.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за встановленими судом обставинами, підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Вина обвинуваченого, зокрема: стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- витяг з кримінального провадження №0000126;

- протоколом огляду місця події від 13.02.2025 із фотобдицею;

- протокол огляду предметів від 14.02.2025;

- довідками вартості ТОВ «Мережа магазинів «Дніпро-М» від 13.02.2025;

- листом Повного товариства «ЛОМБАРД «РЕВЕРС» (ТОВ «ТАМПЛІЄРІЯ» І КОМПАНІЯ) від 14.02.2025.

Суд зазначає, що за змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження досліджує докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, аналізує їх та дає оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Під час розгляду справи у суді обвинувачений ОСОБА_5 не був позбавлений можливості подавати докази на свій захист.

При цьому суд вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується обсягом досліджених у судовому засіданні доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у скоєному та не викликають у суду сумнівів, оскільки доведена поза розумним сумнівом. Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення ОСОБА_5 під час судового розгляду суду не надано.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує думку прокурора, захисника, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікарі-нарколога перебуває з 2023 року з приводу наркотичної залежності і стоїть на ЗПТ, є віськовослужбовцем.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому у відповідності до ст.66 КК України, щире каяття.

У відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримався вимог ст. ст.50 і 65КК України, якими передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за яких кваліфіковані злочини у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.186 КК України ОСОБА_5 визнано винним та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що міститься у постанові від 25.06.2018 року, справа № 511/371/16-к та з рекомендаціями, що містяться у п. 25Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", за їх змістом у разі, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1ст. 71 цього Кодексу.

Відтак, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупність кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш тяжкого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 14.04.2025, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7(сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 128, 174, 326, 370, 373, 374, 376, 615 КПК України -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5(п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупність кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш тяжкого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 14.04.2025, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 , з урахуванням приписів ч.7 ст. 72 КК України, цілодобовий домашній арешт з 31.10.2024 по 29.12.2024 включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає три дні цілодобового домашнього арешту.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у виді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Речові докази:

- DVD-R диск із відеозаписами залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Франківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1