УХВАЛА

Справа №348/237/23

Провадження № 1-кп/348/55/25

21 серпня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007, за обвинувальним актом від 27.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України,-

УСТАНОВИВ:

В провадженні Надвірнянського районного суду знаходиться кримінальне провадження № 0000007, за обвинувальним актом від 27.01.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

В судовому засіданні від прокурора поступило письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

Відповідно ухвали Надвірнянського районного суду від 01.05.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 30.06.2025, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Тобто термін дії запобіжного заходу закінчився.

Вказаною ухвалою суду встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

На даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання.

Так, ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

На думку сторони обвинувачення є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується характером та обставинами вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , його можливим спілкуванням із свідками та спробам останнього вплинути на них з метою зміни своїх показань такими свідками під час їх допиту в суді. Зокрема обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати (шляхом пропозиції грошової винагороди, вмовлянням, погрозами, тощо) на свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, які надали свідчення, що підтверджують проведення безтоварних фінансово-господарських операцій між ТОВ «Фабрика м`яса» із ТОВ ВК «Агро-Альянс» та ТОВ «Галфайн».

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, та впливати на свідків по кримінальному провадженні, прокурор вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Також згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно покласти наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання підтримав з підстав, зазначених у клопотанні, та просив його задоволити.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора за безпідставністю. Зазначив, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є недоведеною. Також зазначив, що ризики, на які покладається прокурор у клопотанні, є необгрунтованими та недоведеними. Крім того зазначив, що за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений жодного разу не порушував покладені на нього судом обов`язки, тому заявлені прокурором ризики жодним чином не підтверджені. Просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку свого захисника. Також просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, найтяжче з яких (ч. 5 ст. 191 КК України) відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Увалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.05.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком 60 днів, тобто до 30.06.2025, та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Тобто термін дії запобіжного заходу закінчився.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК України).

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів останніх є запобіжні заходи.

Мета та підстави застосування запобіжного заходу визначені ст.177 КПК України, а обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу - ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Для застосування запобіжного заходу слідчий суддя/суд повинен мати обґрунтовану підозру, що особа вчинила кримінальне правопорушення, а також наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Ризики, на які посилається прокурор як на підставу для застосування запобіжного заходу, повинні бути доведеними та обгрунтованими.

Розглядаючи питання обгрунтованості підозри, як підстави для застосування запобіжного заходу, та відповідні заперечення сторони захисту, суд зазначає, що питання щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому правопорушень вирішується судом лише під час ухвалення судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження в достатній мірі свідчать про факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, та дають достатньо вагомі підстави для висновку про причетність до його вчинення ОСОБА_4 .

Разом з тим суд зазначає, що прокурором не надав достатніх доказів, які б обґрунтовували продовження існовування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та ризику неказенного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Так, ризик переховування від суду обґрунтовується прокурором тим, що ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Між тим необхідно зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу, в тому числі особистого зобов`язання. Інших доказів, які б доводили продовження існування даного ризику, прокурором недоведено.

Ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні обґрунтовується прокурором характером та обставинами вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , його можливим спілкуванням із свідками та спробам останнього вплинути на них з метою зміни своїх показань такими свідками під час їх допиту в суді.

Разом з тим стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які б підтверджували продовження існування такого ризику.

Крім того суд враховує, що як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду стосовно обвинуваченого неодноразово застосовувались запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 жодного разу не порушував покладені на нього судом обов`язки.

Таким чином, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , його особу, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, враховуючи його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також те, що прокурором недоведено продовження існування ризиків переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, та впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд не вбачає достатніх підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Тому у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 193, 194, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1