Дата документу 21.04.2025 Справа № 336/4507/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4507/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/259/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень) першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1415 грн. 85 коп. з кожного у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Цим же вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 21 квітня 2025 року задоволено апеляційну скаргу прокурора, вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з самостійним виконанням вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин

15 червня 2022 року, в період часу з 09.10 години по 10.00 годину, у період дії воєнного стану, ОСОБА_8 перебував на проїзній частині біля будинку, розташованого за адресою: вул. Ігоря Сікорського, 296, м. Запоріжжя, де звернув увагу на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується потерпіла ОСОБА_12 .

Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та обравши вказаний транспортний засіб як об`єкт вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, із корисливих мотивів, відкрив не зачинені передні пасажирські двері зазначеного автомобіля, проник до його салону та відчинив капот автомобіля.

Після чого ОСОБА_8 підійшов до капоту автомобіля, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрав автомобільну акумуляторну батарею «Westa 12 В 60 Ач 600 А» в корпусі синього кольору вартістю 1704 гривень 48 копійок, та з салону зазначеного автомобіля таємно викрав автомобільний перехідний пристрій для прикурювача з «USB» вартістю 97 гривень 06 копійок.

Надалі ОСОБА_8 залишив місце скоєння злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд,чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду у загальному розмірі 1801 гривня 54 копійки.

Крім того, вказаним вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за наступних обставин.

16 червня 2022 року, приблизно о 10.00 годині ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з раніше знайомим ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку, що розташований за адресою: вул. Ігоря Сікорського, 296, м. Запоріжжя, на проїзній частині, де останні звернули увагу на автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , WIN НОМЕР_2 , 2000 року випуску, яким користується потерпіла ОСОБА_12 .

Далі ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи законних підстав та відповідних документів на право власності, обравши вказаний транспортний засіб об`єктом вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаться ніким не поміченими, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, а саме реалізації транспортного засобу на металобрухт, після чого ОСОБА_7 через незачинені на замок передні пасажирські двері проник до салону, сів за кермо управління зазначеного автомобіля, а ОСОБА_8 за допомогою м`язової сили рук почав штовхати транспортний засіб до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Після чого, на прохання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , не обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на належному йому автомобілі «Шевроле Авео» з д.н.з. НОМЕР_3 , за допомогою буксирувального тросу відтягнув автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , WIN НОМЕР_2 , 2000 року випуску, в якому за кермом перебував ОСОБА_7 та на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_8 , до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Продовжуючи свої злочинній дії, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 залишив автомобіль марки «Daewoo» моделі «Nubira II» в кузові універсал, золотистого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , WIN НОМЕР_2 , 2000 року випуску, вартістю 22 892 гривні 18 копійок, за вказаною адресою для подальшого його приховування, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, яким користується потерпіла ОСОБА_12 , спричинивши останній майнову шкоду у зазначеному вище розмірі.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_8 , вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2023 року у відношенні ОСОБА_8 підлягає зміні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції, за якою адміністративній відповідальності підлягають особи, які здійснили дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, після набрання чинності Закону № 3886-IX з 9 серпня 2024 року, якщо вартість вкраденого на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян це адміністративне правопорушення, а якщо перевищувала кримінально карана крадіжка.

Отже, дії ОСОБА_8 , які кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, вчинені 15 червня 2022 року на суму 1801 грн. 54 коп. мають кваліфікуватись за ст. 51 КУпАП України, що виключає подальше притягнення його до більш суворого виду відповідальності - кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, вчинені ОСОБА_8 дії мають склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки під час скоєння правопорушення він проник до автомобіля потерпілого.

Просить вирок відносно ОСОБА_8 змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, призначити за ч. 1 ст. 162 КК України покарання у вигляді 2 років обмеження волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора (з урахуванням доповнень, які були підтримані прокурором у судовому засіданні) про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП («Дрібне викрадення чужого майна»).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, яке кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 вчинив 15 червня 2022 року.

Станом на 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн. (1240,50 х 2 = 2481).

Як убачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 в розмірі 1801 грн. 54 коп.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_8 майна становила 1801 грн. 54 коп, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 гривень, то колегія суддів вважає, що його дії не можуть бути кваліфіковані за ст. 185 КК України.

Разом з тим, оскільки діяння вчинене з проникненням у інше володіння особи (автомобіль), то, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, які ніким не оспорювались.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до транспортного засобу, як це встановлено судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 усвідомлював, що транспортний засіб, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодом 15 червня 2022 року з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, і такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2024 року у справі № 51-2555кмо24 (єдиний унікальний номер 278/1566/21).

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання колегія суддів, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, мешкає з матір`ю похилого віку, працює неофіційно, є учасником бойових дій.

Також колегія суддів враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з урахуванням доповнень) першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4