КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1414/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2507/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку сел. Краснолуцьке Антрацитівського району Луганської області, громадянку України, із вищою освітою, невійськовозобов`язаної, одруженої, не працюючої, яка не перебуває на обліку в службі зайнятості, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованої як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Згідно вироку, 07.05.2023 близько 14 год. 17 хв. ОСОБА_7 , знаходячись на проїзній частині, поза межами дії пішохідного переходу поблизу кав`ярні «Just coffee», по вул. Шкільна, буд. №54 в м. Переяславі Бориспільського району Київської області на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_9 , котра рухалася автомобілем марки Mitsubishi Outlander, білого кольору, по цій вулиці та зупинилася біля неї, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо допускаючи їх настання, будучи розташованою обличчям до відкритого вікна водійських дверей автомобіля в якому перебувала потерпіла, долонею лівої руки нанесла один удар в праву частину обличчя потерпілої гр. ОСОБА_9 .

У результаті таких дій обвинуваченої потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у виді садна на правій щоці, що має ознаки легкого тілесного ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Захисник обвинуваченої, не погоджуючись з вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що в матеріалах справи немає жодного належного і неналежного доказу вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України. Звертає увагу, що потерпіла весь час змінювала свої покази, вводила суд в оману.

Зазначає, що в заяві про кримінальне правопорушення від 07.05.2023 року потерпіла ОСОБА_9 вказала, що їй було нанесено кулаком один удар в обличчя та на час складання заяви до закладу охорони здоров`я вона не зверталась. Адвокат наголошує, що це відбувалось після 15:40.

Разом з цим, у висновку експертного дослідження №50 від 09.05.2023 року в дослідницькій частині судово-медичним експертом ОСОБА_10 вказано, що з наданої медичної довідки №48 КНП «Переяславська БЛІЛ» від 07.05.2023 року о 15:25 оглянута ОСОБА_9 , отримала травму 07.05.2023 року о 14:20.

У результаті огляду потерпілої у Переяславській БЛІЛ №68027844 від 07.05.2023 року вказано, що лікар травматолог ОСОБА_11 виконав хірургічні процедури з ОСОБА_9 о 15:30, 07.05.2023 року.

Захисник наголошує на тому, що потерпіла під час подачі заяви про злочин вказала, що на той час до закладу охорони здоров`я не зверталась. Таким чином, потерпіла не могла бути на прийомі у лікаря о 15:30, адже і сама потерпіла вказувала, що до приїзду поліції нікуди не відлучалась з місця пригоди. Однак, під час допиту в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що звернулась до лікарні о 17:00 годині.

Апелянт зазначає, що незрозуміло яким чином DVD диск, на якому зафіксована суперечка між потерпілою та обвинуваченою потрапив до матеріалів справи. В матеріалах справи є заява написана власноруч потерпілою про долучення даного диску до матеріалів справи. Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила в суді, що дізнавач попросив її написати заяву про приєднання даного диску до матеріалів справи. Звертає увагу, що на даному диску чітко видно, що обвинувачена ОСОБА_7 не наносить удар кулаком чи долонею лівої руки в праву частину обличчя потерпілій ОСОБА_9 , а видно рух лівої руки вперед, тобто пальцями ОСОБА_7 попадає по губах потерпілої.

Захисник зазначає, що покази свідка ОСОБА_12 є неправдивими і суперечать фактам відеозапису з камери спостереження, оскільки останній зазначав, що коли обвинувачена ОСОБА_7 підійшла до автомобіля потерпілої між ними не було ніякої розмови і не було ніяких рухів рукою з боку обвинуваченої, а був тільки один удар, але по відеозапису видно, як протягом, приблизно 5-7 сек. спочатку відбувається спілкування між обвинуваченою та потерпілою, а також видно три рухи лівої руки.

Крім цього в матеріалах справи є довідка з територіального сервісного центру МВС про те, що згідно відомостей ЄДР транспортних засобів ОСОБА_12 належить автомобіль марки NISSAN, модель SUNNI, 2004 р.в., зеленого кольору. Однак, на диску, на якому зафіксована суперечка між потерпілою та обвинуваченою ми бачимо авто синього кольору, на який ОСОБА_12 вказав як на свій автомобіль.

Разом з цим, в ході досудового розслідування дізнавачем ВД Бориспільського РУП ГУНП у Київській області було проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 , в результаті якого складено протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2023 року. На диску добре чути, як під час проведення даної слідчої дії сторонній жіночій голос підказує ОСОБА_12 назву вулиці на якій трапився конфлікт між обвинуваченою та потерпілою. Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що жіночій голос за кадром належить саме їй, що підтверджує її присутність під час слідчого експерименту.

Апелянт звертає увагу, що слідчий експеримент з ОСОБА_7 був проведений аж 10 липня 2023 року, тобто практично через три місяці після події і тільки тому, що на його проведенні наполягала сама ОСОБА_7 , але судово-медична експертиза проведена не була.

Так, згідно висновку експерта №118 від 05.08.2024 року виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілої не могли утворитись за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 10.07.2023 року.

Також, суд першої інстанції не відобразив у вироку достовірних показів свідка ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_12 , не дав їм належної оцінки та не співставив з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Отже, на переконання захисника, оскаржуваний вирок є необґрунтованим, бо він ухвалений судом не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно із ст.94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала та показала суду, що дійсно 07.05.2023 приблизно о 14 год. 00 год. вона переходила проїжджу частину вулиці Шкільна в м. Переяславі в напрямку від автовокзалу до магазину «АТБ». У цей час автомобіль, за кермом якого перебувала потерпіла, ледь не збив її, зупинившись перед нею. Потерпіла, сидячи за кермом автомобіля, через відкрите вікно почала її лаяти та погрожувати. З метою припинення лайки потерпілої з нею, у ході якої потерпіла обізвала її матір, вона не стрималася та, відвівши вперед ліву руку і вивернувши ззовні долоню, хотіла прикрити рота потерпілій, але удару не завдавала.

Дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.125 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

За вироком вина обвинуваченої ОСОБА_7 підтверджується:

- даними відеозапису з камер відеоспостереження, що знаходиться поблизу місця події, та був долучений до справи за заявою потерпілої від 20.05.2023, з якого вбачається, що 07.05.2023 о 14 год. 17 хв. обвинувачена переходить вул. Шкільна в м. Переяславі поза межами пішохідного переходу. У цей час праворуч від неї наближається автомобіль білого кольору та зупиняється перед нею, що вимушує обвинувачену різко зупинитися. Вікно водія в автомобілі відкрите, за кермом потерпіла. Між потерпілою та обвинуваченою відбувається певний діалог, який, судячи з жестикуляцій, свідчить про конфлікт між ними. Під час цього конфлікту обвинувачена вимахує лівою рукою, а потім зненацька завдає цією рукою удар в обличчя потерпілій. Далі конфлікт продовжується на проїжджій частині за участю потерпілої та обвинуваченої, але без наявності ознак кримінально-караних дій;

- даними протоколу огляду (перегляду цифрового відеозапису) від 20.05.2023;

- даними протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 20.05.2023 за участю потерпілої, з якого встановлено, що потерпіла впізнала особу нападника і нею є обвинувачена;

- даними протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 30.05.2023 за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 установлено, що вони обоє впізнали особу нападника на потерпілу ОСОБА_9 і нею є обвинувачена;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.05.2023 за участю потерпілої було відтворено дії, обстановку, обставини події. Потерпіла вказала на час та місце вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, а також механізм завдання обвинуваченою удару долонею лівої руки в її праву частину обличчя;

- слідчим експериментом 30.05.2023 за участю свідка ОСОБА_12 підтвердилися час та місце вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, а також механізм завдання обвинуваченою удару долонею лівої руки в праву частину обличчя потерпілої;

- слідчим експериментом 10.07.2023 за участю обвинуваченої, котра відтворила свою версію дій, обстановки та обставини події, яка майже не відрізняється від версій потерпілої та свідка ОСОБА_12 , за виключенням механізму завдання тілесних ушкоджень. Обвинувачена наполягає на тому, що вона не наносила удару в обличчя, а лише спрямувала свою ліву руку до обличчя потерпілої щоб закрити її рота і при цьому вдарила пальцями по її губах;

- висновком експерта №69 від 02.06.2023, з якого вбачається, що у потерпілої були виявлені легкі тілесні ушкодження, а саме: садно на правій щоці, яке утворилося від дії тупого предмету за 2-3 доби до моменту огляду, що був проведений 09.05.2023, та має ознаки легкого тілесного ушкодження і могло утворитися в час та за обставин, викладених під час слідчого експерименту за участю потерпілої 30.05.2023;

- висновком експерта №70 від 02.06.2023 також були виявлені легкі тілесні ушкодження у потерпілої, а саме: садно на правій щоці, яке утворилося від дії тупого предмету за 2-3 доби до моменту огляду, що був проведений 09.05.2023, та має ознаки легкого тілесного ушкодження і могло утворитися в час та за обставин, викладених під час слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 30.05.2023;

- висновком експерта №118 від 08.08.2024 не виключається можливість утворення виявлених тілесних ушкоджень на тілі потерпілої в час та за обставин, викладених 30.05.2023 під час слідчого експерименту за участю потерпілої та свідка ОСОБА_12 . У той же час, експерт вказав на те, що виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися за обставин на які 10.07.2023 вказувала ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту за її участю.

Потерпіла ОСОБА_9 показала суду, що дійсно 07.05.2023 приблизно о 14 год. 00 год. вона їхала за кермом автомобіля Mitsubishi Outlander по вул. Шкільній в напрямку до вул. Б. Хмельницького в м. Переяславі. Поза межами дії пішоходного переходу вулицю переходила обвинувачена. Вона зупинилася біля неї, але обвинувачена почала її лаяти. Тому вона, не виходячи з автомобіля через відкрите вікно водійських дверей, зробила їй зауваження з приводу порушення Правил дорожнього руху. Однак, обвинувачена, не припинила лаяти її нецензурними словами, нанесла лівої рукою один удар в праву частину її обличчя. У подальшому, звернувшись за медичною допомогою вона з`ясувала, що у неї були виявлені крововиливи, синці, а також пошкоджений зубний міст. Відповідно до висновку експерта отримані нею тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вважає, що вина обвинуваченої доведена зібраними та дослідженими у справі доказами.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що 07.05.2023 вона стояла та пила каву поблизу магазину, що розташований недалеко від місця події. Роззираючись по бокам вона побачила як потерпіла переходила вул. Шкільну поблизу магазину «Just coffee» поза пішохідним переходом і ледь не зіштовхнулася із автомобілем під керуванням потерпілої. Потім вона була свідком того, як обвинувачена спрямувала свою ліву руку в салон цього автомобіля через відкрите вікно дверей водія. Удару обвинуваченої у потерпілу вона не бачила, але може припустити, що він був з огляду на характер дій обвинуваченої.

Із показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що 07.05.2023 він перебував поблизу магазину «Just coffee» та бачив як потерпіла переходила вул. Шкільну поза пішохідним переходом в напрямку до магазину «АТБ» і ледь не зіштовхнулася із автомобілем Mitsubishi під керуванням потерпілої, яка не пропустила обвинувачену як пішохода. Потерпіла зупинила автомобіль і між нею та обвинуваченою виникла сварка в ході якої обвинувачена через відкрите вікно в дверях водія, лівою рукою ударила потерпілу в праву частину обличчя.

Свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що він є лікарем-травматологом місцевої лікарні та сусідом потерпілої. У неділю 07.05.2023 він був на чергуванні в травматологічному пункті і в період часу від 15.00 год до 16.00 год його викликали для огляду потерпілої, яку він оглянув та надав медичну допомогу. Під час огляду він виявив садна на правому боці обличчя та забій від кутика рота до вуха. Садна були до 5 см, бо про це свідчила цукровиця, котра виділяється при цьому. Потерпіла скаржилася на набряк, критичного нічого не було. Зі слів потерпілої він дізнався про те, що вона отримала травму від удару невідомої особи. Окрім того, він виявив розшатування чи часткову ампутацію зубів, але необхідності і виклику стоматолога він не вбачав. Таких ушкоджень він не фіксував, оскільки це мав зробити судово-медичний експерт.

Із показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні не встановлено. Зазначені свідки були в якості понятих під час проведення із учасниками кримінального провадження слідчих експериментів і дали в суді показання з приводу проведення такої слідчої дії за їх участі.

Надаючи оцінку показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , суд обґрунтовано визнав їх достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Оцінивши наведені вище докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд обґрунтовано та на законних підставах визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме у заподіянні ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.

Доводи захисника про те, що в матеріалах справи немає жодного належного і неналежного доказу вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального проступку за ч.1 ст.125 КК України, колегія суддів вважає такими, що не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції та спростовуються сукупністю належних, достатніх та допустимих доказів, представлених стороною обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки надали суперечливі показання, є надуманими, адже їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами.

Твердження захисника про те, що довідка № 48 «Переяславської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування» від 07.05.2023 та відеозапис, долучений потерпілою, на якому зафіксована суперечка між потерпілою та обвинуваченою, є неналежними та недопустимим доказами, було предметом розгляду суду першої інстанції, який обґрунтовано відмовив в задоволенні такого клопотання. З зазначеними висновками погоджується і апеляційний суд.

Посилання захисника на те, що потерпіла на час складання заяви про кримінальне правопорушення від 07.05.2023 року до закладу охорони не зверталась, не спростовує висновку суду першої інстанції про нанесення потерпілій тілесного ушкодження саме обвинуваченою ОСОБА_7 , враховуючи детальні та послідовні показання потерпілої ОСОБА_9 , які повністю узгоджується з показаннями свідків, а також сукупністю всіх інших зібраних та дослідженими судом доказами, які сумнівів не викликають.

Стосовно тверджень апелянта про недопустимість як доказу відомостей, які містяться в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , то такі твердження є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Тобто, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відомості, повідомлені свідком під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів - протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 вбачається, що слідча дія проведена за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту свідок розповів і детально показав обставини кримінального правопорушення. Протокол слідчого експерименту в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а тому підстав ставити під сумнів отриманні в ході проведення слідчих дій відомості, у зв`язку з участю потерпілої під час проведення слідчого експерименту, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4