Справа № 452/1149/25
Провадження № 1-кп/452/271/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2025 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000089 від 08 лютого 2025 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Погірці Самбірського району Львівської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2024 року за

ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (штраф сплачений), у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.08.2024

№ 506-РС солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу даної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, ОСОБА_5 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою: а саме 18.03.2024 року та 16.01.2025 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ч. 1,

ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_4 , з якою спільно проживає, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , 04 лютого 2025 року приблизно о 20:30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , безпричинно вчинив конфлікт зі ОСОБА_4 , переслідуючи при цьому прямий умисел на заподіяння їй психологічного насильства, що проявилося у словесних образах нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, залякуванні, погрозах фізичною розправою, чим вчинив систематичне психологічне насильство над потерпілою, що призвело до психологічних страждань і погіршення якості її життя, спричинило емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдало шкоди психічному здоров`ю останньої.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за

ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя та емоційної залежності потерпілої.

Україна декларує нульову толерантність до домашнього насильства визнаючи його суспільну небезпечність.

Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК домашнім насильством є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства. Таким чином, обов`язковою ознакою цього складу злочину є систематичність вчинення насильства, тобто повторюваність його епізодів протягом певного часу. На стороні обвинувачення лежить обов`язок довести цю складову злочину, для чого вона може надати відповідні докази систематичності домашнього насильства, у тому числі, але не виключно, підтвердження притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (постанова ВС від 21.12.2021 у справі № 236/2450/20)

КПК не передбачає необхідності доведення факту домашнього насильства певним видом доказів. Діяння і наслідки, зазначені в ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню та оцінюванню з огляду на положення статей 84, 92, 94 КПК. Систематичність як ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, може бути підтверджена попереднім притягненням особи до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, визначених законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в КУпАП, не свідчить про подвійне притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за те саме правопорушення (Постанови ВС від 14.06.2022 у справі № 585/3184/20).

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним у вчиненні даного кримінального правопорушення себе визнав та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю.Суду показав, що потерпіла ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, з якою він розлучився понад три роки. Мають сумісну 22 річну доньку. Після розлучення він продовжує проживати за адресою:

АДРЕСА_2 , даний будинок належить ОСОБА_4 . Буває, що він вживає алкогольні напої та вчиняє сварки, раніше притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 04 лютого 2025 року вчинив сварку з потерпілою, вона викликала поліцію. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненного. Просить суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що з обвинуваченим перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2003 року, три роки тому шлюб розірвано за її заявою, але він залишився проживати за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок вона отримала як спадщину від батьків. Обвинуваченого примусового з будинку не виселяла, їй було його шкода. Обвинувачений завжди зловживав спиртними напоями, внаслідок чого ставав агресивним, вчиняв сварки та скандали. Вона неодноразово зверталася до поліції, останні раз це було 04 лютого 2025 року, коли

ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння почав конфлікт під час якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. Покарання для обвинуваченого просила призначити на розсуд суду.

Показання потерпілої є послідовними, логічними, узгоджуються з показанями обвинуваченого та встановленими судом обставинами кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що потерпілий та прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілій про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та потерпілу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя та емоційної залежності потерпілої.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Вирішуючи питання про міру та розмір покарання, яке належить призначити обвинуваченому, суд, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який психічно і фізично здоровий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.с. 40, 41); згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо (а.с.43); не працює; згідно Витягу з Наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » сухопутних військ ЗСУ від 23.11.2025 року № 62-РС солдату ОСОБА_5 призупинено військову службу з 18 лютого 2025 року як такому, що самовільно залишив військову частину 04 вересня 2024 року (а.с.51).

Суд не погоджується з позицією прокурора, що ОСОБА_5 згідно ст. 89 КК України є раніше не судимим з огляду на таке.

Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

У ст. 89 КК України встановлено диференційовані строки погашення судимості залежно від виду і строку покарання, яке відбуте винним, а також від категорії злочинів, до якої відноситься злочин, вчинений особою. Передбачено погашення судимості перебігом певного строку з дня відбуття особою основного і додаткового покарання. Тривалість цих строків залежить від виду покарання або від категорії злочинів у їх класифікації за тяжкістю.

За правилами п. 5 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості визнаються особи, які були засуджені до штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

Згідно з правовою позицією ВС від 20 серпня 2019 року у справі №759/10001/18 за наявності диференційованих строків погашення судимості строк погашення судимості засудженій особі необхідно рахувати виключно з урахуванням вимог п. 5 ст. 89 КК України, що покращує становище засудженої особи, тобто з моменту реального відбуття покарання, а саме сплати штрафу.

Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2024 року (набув чинності 20 червня 2024 року) ОСОБА_5 визнано винним у вчинення кримінального правовопрушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., який був сплачений обвинуваченим у травні 2024 року (а.с.46-47).

Новий злочин ОСОБА_5 вчинив 04 лютого 2025 року, тобто до закінчення строку, передбаченого п. 5 ст. 89 КК України, за таких обставин суд вважає, що судимість ОСОБА_5 не є погашеною.

У відповідності зі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин у відповідності до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При цьому суд не визнає обтяжуючою покарання зазначену в обвинувальному акті обставину - вчинення злочину щодо колишнього подружжя, оскільки це є об`єктивною стороною кримінального правопорушення, що зазначено у диспозиції статті та характеризує кваліфікуючу ознаку злочину, а тому в силу ч. 4 ст. 67 КК України вказану обтяжуючу обставину з обвинувачення необхідно виключити.

Судом також надана оцінка досудовій доповіді Самбірського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Міністерства юстиції України від 17.07.2025 року відносно ОСОБА_5 , згідно якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільним крім покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, доцільним є покладення на особу додаткового обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 76 КК України, а саме виконати заходи, передбачені пробаційною програмою (а.с.28-35).

На підставі вищенаведеного, враховуючи характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення та особу винного, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді пробаційного нагляду, в межах санкції ст.126-1 КК України, поклавши на засудженого обов`язки, передбачені п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, необхідності у його застосуванні у судовому провадженні не вбачається.

Цивільний позов не заявлений, судові витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1-3 ч. 2, п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України встановити ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Судові витрати, речові докази у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуючий суддя