Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3104/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/267/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000059 від 10.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді змінити в частині арешту грошових коштів, а саме: 27 (двадцять сім) купюр номіналом 100 (сто) доларів США; 1 (одну) купюру номіналом 50 (п`ятдесят) доларів США; 1 (одну) купюру номіналом 100 (сто) Євро. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою в цій частині, постановленою з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що вказані грошові кошти належить її батькам, які передали їх на зберігання.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, вилученого 20.03.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: дві колоди гральних карт; резюме на ім`я ОСОБА_8 ; чотири аркуші чорнових записів; двадцять сім купюр номіналом сто доларів США; одна купюра номіналом п`ятдесят доларів США; одна купюра номіналом сто євро.

В обгрунтування вказаного клопотання слідчій зазначив, що СВ УСБУ в Житомирській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000059 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 203-2 КК України за фактом здійснення з метою власного збагачення незаконної діяльності з організації та проведення азартних ігор за попередньою змовою групою осіб на території м. Житомира.

Посилаючись на те, що предмети вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 є доказами злочину та мають ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий просив накласти арешт на вилучене майно з метою запобігання можливості їх приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Заслухавши доповідача, доводи власника майна ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги в частині арешту грошових коштів, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Таким чином, колегія суддів переглядає ухвалу слідчого судді лише в межах накладення арешту на грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався та постановив обґрунтоване рішення про арешт майна, вилученого 20.03.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000059 від 10.10.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України.

20.03.2025 під час проведення обшуку в межах даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді від 17.03.2025 (справа № 296/2803/25) за місцем проживання ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено майно, яке зазначене в клопотанні слідчого, а саме: дві колоди гральних карт; резюме на ім`я ОСОБА_8 ; чотири аркуші чорнових записів; двадцять сім купюр номіналом сто доларів США; одна купюра номіналом п`ятдесят доларів США; одна купюра номіналом сто євро.

21.03.2025 постановою слідчого СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 зазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, а саме: може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні та у разі залишення його в користуванні ОСОБА_8 є ризики знищення, приховування, пошкодження, псування, перетворення та відчуження, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність арешту вказаного майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя врахував вказані вимоги закону та обґрунтовано послався на можливість використання вилученого в ОСОБА_8 майна, як доказу вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що вилучене в ОСОБА_8 майно має ознаки, передбачені ст.98 КПК України, а також постановою слідчого СУ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 від 21.03.2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000059 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203-2 КК України, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність арешту вилученого майна з метою його збереження.

В даному випадку, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик його втрати.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

З урахуванням вказаних обставин, з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчій суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні. При цьому врахував наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апелянта про те, що вилучені грошові кошти набуті законим шляхом, оскільки належать батькам ОСОБА_8 та передані їй на зберігання, а тому не мають відношення до даного кримінального провадження та відповідно не є речовими доказами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки враховуючи обставини кримінального правопорушення, інформацію, яка міститься в протоколах за результатами проведення НСРД, яка свідчить про можливу причетність ОСОБА_8 до кримінального провадження, а також стадію досудового розслідування, існують достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Обставини щодо належності грошових коштів та їх походження можуть бути предметом досудового розслідування відповідно до положень ст.91 КПК України.

Більш того, надані ОСОБА_8 та її представником копія договору оренди земельної ділянки від 06.12.2013, укладеного строком на 10 років (припинив свою дію у 2023), копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, копії медичних документів про стан здоров`я батьків, на переконання апеляційного суду не доводять належність вилучених грошових коштів саме іншим особам, а не ОСОБА_8 .

Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що арешт майна є тимчасовим заходом, а тому власник майна, у разі наявності правових підстав, має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту відповідно до положень ст.174КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27 березня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_9 про арешт майна у рамках кримінального провадження №0000059 від 10.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: