Справа № 587/2119/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 06 грудня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Сумської області, Сумського району, с. Н. Сироватка, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_5 влітку 2016 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, маючи умисел на зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, достовірно для себе розуміючи, що ним не отримано відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки в охоронній зоні, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, самовільно зайняв частину земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0459, загальною площею 4,8759 га, державної форми власності, яка перебуває у постійному користуванні Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області (правонаступник Служби автомобільних доріг у Сумській області), з цільовим призначенням - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, площею 0,0206 га, яка розташована у смузі відведення національної автомобільної дороги державного значення Н-12 сполученням Суми-Полтава, огородивши її та побудувавши на ній тимчасові споруди, тим самим фактично незаконно використовуючи її у власних потребах. Вказаними діями останній упродовж літа 2016 року (більш точної дати в ході слідства не встановлено) самовільно зайняв земельну ділянку в охоронній зоні, площею 0,0206 га.

Відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 131 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963», розмір шкоди, завданий державі внаслідок самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0206 га, становить 1280,43 гривні, що підтверджується висновком проведеної в ході досудового розслідування судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/119-24/17850-ФХЕД від 27 грудня 2024 року.

За таких обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні.

Крім того, встановлено, що при невстановлених обставинах у невстановлений час, день та місці, але не пізніше літа 2016 року, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0315, категорія земель - землі лісогосподарського призначення, цільове призначення - 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, яка перебуває у постійному користуванні Миколаївське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Миколаївський агролісгосп».

Так, достовірно знаючи та розуміючи, що ним буде вчинено неправомірні дії, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 умисно, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, ст. 126 Земельного кодексу, згідно з якою право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які регламентують набуття і реалізацію права на землю, ч. 5 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди земельної ділянки та державної реєстрації вказаного права, у не встановлений час, але не пізніше літа 2016 року, фактично використав частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0315 площею 0,0597 га, з метою подальшого самовільного будівництва, огородив її парканом та завіз туди будівельні матеріали, тим самим здійснив самовільне зайняття земельної ділянки. У продовження своїх злочинних дій, у період часу з літа 2016 року до кінця 2016 року, більш точної дати кримінальним провадженням не встановлено, ОСОБА_6 самовільно, за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку, дозвільних документів на будівництво там будівель та споруд, із залученням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та інших осіб, яким не повідомив про протиправність своїх дій, для використання у власних інтересах побудував на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці одноповерхову споруду кафе «Козацький стан» полегшеної конструкції, яка відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/119-24/17848-БТ від 10 лютого 2025 року, проведеної в ході досудового розслідування, відноситься до нерухомого майна.

Відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 № 131 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. № 963», розмір шкоди, завданий державі внаслідок самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0597 га, становить 1212,07 гривні, що підтверджується висновком судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/119-24/17850-ФХЕД від 27 грудня 2024 року.

За таких обставин ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, тобто самовільному будівництві будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1 та ч. 3 ст. 197-1 КК України, за обставин, викладених вище, визнав повністю та суду пояснив, що дійсно влітку 2016 року на об`їзній дорозі 7 км в обхід міста Суми на території Нижньосироватської об`єднаної територіальної громади самовільно зайняв частину земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0459, площею 0,0206 га, яка перебуває у постійному користуванні Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області, та земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0315, площею 0,0597 га, яка перебуває у постійному користуванні Миколаївське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Миколаївський агролісгосп», побудував п`ять бесідок та одноповерхову споруду кафе «Козацький стан», дозволу на будівництво не отримував, земельні ділянки у власність чи користування не отримував, у вчиненому розкаявся.

Представник потерпілої особи - Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Від представника потерпілої особи - Миколаївського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Миколаївський агролісгосп» надійшла заява до суду про проведення судового засідання без його участі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, зважаючи на те, що обвинуваченому було роз`яснено те, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що останній не заперечував, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд, заслухавши думку прокурора, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує тяжкість вчинених злочинів, які відносяться, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до нетяжких злочинів, обставини вчинення злочинів, відсутність наслідків діяння, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно, його відношення до вчиненого, а саме повне визнання винуватості та засудженні своїх дій, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального порушення, що полягала у відшкодуванні завданих збитків потерпілим.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Санкція ч. 2 ст. 197-1 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від двох до чотирьох років або позбавлення волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, у цій постанові зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вказаний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України.

Ураховуючи конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням відомостей про особу винного, а також зважаючи на позицію прокурора про можливість застосування положення ст. 69 КК України, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення статті 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідків, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність будь-яких претензій з боку потерпілих, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України більш м`яке покарання, не визначене санкцією ч. 2 ст.197-1 КК України, а саме у виді штрафу.

За ч. 3 ст. 197-1 ҐКК України суд вважає за можливе призначити покарання, визначене санкцією цієї частини статті, у виді штрафу.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог положень ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості кримінальних проступківправопорушень, наслідки вчинених кримінальних правопорушень, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, беззастережне визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння у їх розкритті. Суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень призначити покарання за ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 197-1 КК України, за кожною окремо, у виді штрафу, визначивши на підставі ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Судові витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з винної особи на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (Отримувач платежу: ГУК Сум.обл/Сумський р/21081100 Код отримувача: 37970404 Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат) Рахунок отримувача: UA0018355 Найменування коду класифікації доходів бюджету: адміністративні штрафи та інші санкції, справа №).

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави витрати на проведення судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/119-24/17850-ФХЕД від 27 грудня 2024 року та судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-19/119-24/17848-БТ від 10 лютого 2025 року в розмірі 25468 (двадцять п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривня 80 копійок (Отримувач платежу:ГУК Сум.обл/Сумський р/24060300, Код отримувача: 37970404, Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат), Рахунок отримувача:UA0018355, Найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження, номер справи).

Штраф має бути сплачений у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Сумський районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1