УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 Справа №607/5197/24 Провадження №1-кп/607/700/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000683, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подала клопотання, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, які враховувались судом при обранні даного запобіжного заходу. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі на строк від п`яти то восьми років, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_4 на даний час офіційно ніде не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей, чи осіб похилого віку немає. Вказані обставини вказують на такі соціальні зв`язки, відповідно сімейні обов`язки, які дозволяють йому переховуватися від суду, і тривалий час не повертатися до місця постійного проживання, з метою приховування свого місця перебування та таким способом уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вже вчиняв кримінальні правопорушення, а саме 07.08.2006 року він був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 9 років, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив злочин із застосуванням фізичного насильства.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримала, посилаючись на зазначені у ньому підстави.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання прокурора заперечив.

Захисник ОСОБА_5 у задоволенні клопотання прокурора просить відмовити, оскільки ризики зазначені у клопотанні прокурора недоведені та безпідставні. Просить врахувати, що потерпіла ОСОБА_6 на даний час допитана, тому ризик впливу на неї відсутній. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не має наміру переховуватись від суду. Також просить врахувати тривалість судового розгляду, належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також намір обвинуваченого влаштуватись на роботу. При цьому, обвинувачений не виготовляв паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тому відсутні підстави для покладення на нього обов`язку здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Потерпіла ОСОБА_6 клопотань та заперечень не заявила.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долучених до обвинувальних актів. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Також прокурором доведено, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу.

Зокрема, є доведеним та не зменшився ризик переховування ОСОБА_4 від суду, оскільки усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі від п`яти то восьми років, обвинувачений може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно ніде не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей, чи осіб похилого віку немає. Вказані обставини вказують на такі соціальні зв`язки, які дозволяють йому переховуватися від суду, і тривалий час не повертатися до місця постійного проживання, з метою приховування свого місця перебування та таким способом уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, доведеним є ризик впливу обвинуваченим на свідків. Суд враховує, що обвинувачений знайомий особисто із свідками у даному кримінальному провадженні, тому може впливати на них, чинити на них тиск, шляхом погроз схиляти їх до надання неправдивих показань, що перешкоджатиме проведенню повного та об`єктивного судового розгляду.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання прокурора на наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на потерпілу, оскільки потерпіла ОСОБА_6 на даний час допитана. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_6 повідомила, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 жодного впливу на неї не чинив.

Також перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, а саме 07.08.2006 року він був засуджений до покарання у виді 9 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, який він вчинив стосовно тодішньої співмешканки. Попри це, обвинувачений на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи із застосуванням фізичного насильства.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, судом встановлено, що вищезазначені обставини є обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено, а тому суд відхиляє доводи захисника обвинуваченого стосовно відсутності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду не надано, тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Суд вважає, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_5 на те, що обвинувачений не виготовляв паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тому відсутні підстави для покладення на нього відповідного обов`язку. Слід зазначити, що обов`язок визначений п.8 ч.5 ст.194 КПК України включає покладення на особу не лише обов`язку здати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але й інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконному впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи ОСОБА_4 , його стану здоров`я, майнового стану, тяжкості інкримінованого злочину, міцності його соціальних зв`язків, суд приходить до переконання що ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за кожною вимогою; повідомляти Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.181, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовільнити. ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби, з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 21:00 год. вечора до 09:00 год. ранку, на строк два місяці до 07 вересня 2025 року.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки: прибувати до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за кожною вимогою; повідомляти Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області про зміну місця проживання, здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на строк два місяці до 07 вересня 2025 року.

Строк дії ухвали закінчується 07 вересня 2025 року в 23 год. 59 хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1