Провадження № 1-кс/947/8526/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з заступником керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000440 від 08.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000440 від 08.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

На виконання доручення старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області від УСР в Одеській області ДСР НПУ надійшла інформація, що у період часу 2024-2025 роки з метою особистого збагачення використовуючи свої корупційні зв`язки та службове становище, посадові особи ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , вносили недостовірні відомості до висновків комісії щодо визнання непридатними або обмежено придатними осіб під час проведення огляду військовозобов`язаних чоловіків з метою уникнення мобілізації.

Згідно інформації, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний голова основної-постійної комісії ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 лікар-хірург ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , який до здійснення протиправної діяльності залучає секретаря основної комісії ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де можуть зберігатися документи, висновки комісії, що містять недостовірні відомості щодо визнання непридатними або обмежено придатними осіб під час проведення огляду військовозобов`язаних чоловіків членами комісії ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, 06.06.2025 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro Max» у корпусі чорного кольору imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 ,

- довідка №4/3572 військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- наказ №155 від 19.05.2025 р. «Про внесення змін до основного та резервного складу медичних працівників КНП «МКЛ №10 ОМР», які сплановані до складу позаштатної постійно діючої ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

- зразки печатки на 1 аркуші паперу формату А4,

- виписка №3795 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_7 ,

- виписка №6589 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_7 ,

- висновок ренгенологічний від 04.04.2024 р. на ім`я ОСОБА_7 .

Постановою слідчого від 06.06.2025 вище перелічене, вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст.98 КПК України, визнано речовими доказами.

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Слідча на адресу суду надала заяву в якій клопотання підтримала, просила задовольнити, розглянути у її відсутність.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 надав письмові заперечення на клопотання, в яких зазначив, що ОСОБА_5 добровільно надав мобільний телефон для огляду, однак зловживаючи своїми повноваженням оперативним працівником останній було вилучено. Крім того, вилучені у ОСОБА_5 документи є його особистими, не мають значення для справи та не є предметом кримінального провадження. Просив відмовити у задоволенні клопотанні, розглянути у його відсутності.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення адвоката, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України.

В даному клопотанні слідча зазначає, що вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення в частині накладення арешту на вилучені документи, а саме:

- довідки №4/3572 військово-лікарської комісії на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- наказу №155 від 19.05.2025 р. «Про внесення змін до основного та резервного складу медичних працівників КНП «МКЛ №10 ОМР», які сплановані до складу позаштатної постійно діючої ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

- виписки №3795 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_7 ,

- виписки №6589 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_7 ,

- висновку рентгенологічного від 04.04.2024 р. на ім`я ОСОБА_7

зокрема перевірити факт відповідності такого майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), в рамках кримінального провадження №0000440 від 08.04.2024, и дане клопотання не містить.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання слідчої не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з заступником керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000440 від 08.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.3 ст.332 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1