ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/457/25

1-кп/609/72/2025

27 травня 2025 року

Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Шумськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00104 від 07 травня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Дедеркали Шумського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не одруженого, не депутата, з середньою освітою, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2025 року із Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00104 від 07 травня 2025 року відносно ОСОБА_3 , за ч.1 ст.126 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 29 квітня 2025 року, близько 16 години 30 хвилин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які перебували на подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 , виник протиправний умисел спрямований на завдання фізичного болю співжительці ОСОБА_5 .

В подальшому, 29 квітня 2025 року близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , наблизився до останньої та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схватив обома рука ОСОБА_5 за її обидві руки та почав шарпати, в ході чого остання втративши рівновагу впала на ґрунтове покриття, де ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, стоячи над ОСОБА_5 , наніс правою ногою один удар в область передпліччя ОСОБА_5 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 завдав потерпілій ОСОБА_5 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.126 КК України, тобто в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю, погодився з усіма доказами, зібраними в справі вході досудового слідства, які підтверджують його вину згідно пред`явленого обвинувачення. У вчиненому розкаявся. Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнала недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також просила призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року виконувати самостійно.

Потерпіла ОСОБА_5 , в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи всі дані в їх сукупності, суд, виходячи з обвинувачення, підтриманого прокурором, вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно завдав удар потерпілій ОСОБА_5 , який завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень і такі його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, його вік, сімейний стан, посередню характеристику, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

При цьому суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року за ч.1 ст.126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 680 гривень, який на дату постановлення даного вироку не оплачений.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України, за яке ОСОБА_3 на даний час притягається до кримінальної відповідальності, вчинене до ухвалення вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначені їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно (ч.3 ст.72 КК України).

Отже, на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень, слід виконувати самостійно.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

З матеріалів справи вбачається, що в ході досудового розслідування та судового розгляду потерпілою ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Речові докази - відсутні.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок - виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до п.15 ст.615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1