ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/906/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Хролівський виправний центр (№ 140)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Не погодившись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення відповідно до статті 81 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений вказує, що він хоча і був раніше двічі судимим, однак ці діяння були незначної суспільної небезпеки та відносяться до кримінальних проступків.

Також засуджений зазначає, що відбув половину призначеного строку покарання, двічі заохочувався, не порушував встановлений режим відбування покарання, працевлаштований до їдальні, до своїх обов`язків ставиться сумлінно. Вважає, що він довів своє виправлення, у зв`язку з чим підлягає звільненню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статті 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи статті 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

У відповідності до положень пункту 17 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці.

Відмовляючи в задоволенні подання начальника ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 раніше тричі засуджувався, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням та знов вчинив злочин, ухилявся від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 у зв`язку з чим ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.03.2024 був направлений до місця відбування покарання. Наявність двох заохочень, на думку суду, не може само по собі свідчити про виправлення засудженого до встановленого вироком суду строку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності передбачених умов, передбачених положеннями статті 81 КК України для умовно-дострокового звільнення та недоцільності умовно - дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, на період звернення з відповідним поданням.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 за частиною 1 статті 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі статтей 71,72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мосоковського районного суду м. Харкова від 17.04.2023 та остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці.

Початок строку покарання відраховано з 20.05.2024, кінець строку відбування покарання 05.08.2025.

Як вбачається з наданої начальником ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_9 від 23.12.2024 характеристики, засуджений ОСОБА_7 перебував в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в період з 20.05.2024 року по 04.06.2024 року. Порушень вимог відбування покарання не допускав, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.

З 04.06.2024 року по теперішній час відбуває покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». По прибуттю до УВП засуджений був працевлаштований в господарчій обслузі установи (їдальня), згідно статті 60 КВК України. До праці відноситься позитивно, старанно. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься позитивно, проявляє ініціативу. Має плани на майбутнє, а саме звернутися в центр зайнятості та працевлаштуватися.

За час відбування покарання характеризується позитивно. Стягнень не має. Два рази заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці, а саме: 10.10.2024 подяка, за сумліну поведінку і ставлення до праці; 05.12.2024, подяка, за сумліну поведінку і ставлення до праці. Дисциплінарних стягнень не має. На профілактичних обліках не перебуває.

Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. За власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення».

За характером врівноважений, спокійний. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні стосунки. У відношенні до представників адміністрації виправного центру ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає.

Відповідно до статті 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує доброзичливі родинні зв?язки із родичами шляхом телефонних розмов. За вироком Московського районного суду м. Харкова від 29.11.2023 року позову не має. Виконавчі листи до установи не надходили. Начальником відділення СПС та психологом засуджений характеризується з позитивного боку як особа, яка довела своє виправлення.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наявність заохочень, позитивну характеристику засудженого, його працевлаштування в установі, його сумлінне ставлення до праці, однак наведені обставини є недостатніми для висновку, що на час розгляду судом першої інстанції подання установи, засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше тричі був судимим, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України, та будучи засудженим 19.06.2023 вироком Октябрського районного суду м. Полтави за частиною 1 статті 122, статтею 71 КК України до 2 років обмеження волі, відповідно до статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік 6 місяців, та вже 27.08.2023 вичинив нове кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 296 КК України.

Наведені обставини характеризують засудженого як особу схильну до вчинення злочинів, та не виключеє можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, доказів того, що поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, суду не надано. Слід зауважити, що дотримання порядку та умов відбування покарання, правил поведінки засудженого під час відбування покарання, відповідно до статті 9 КВК України є обов`язком засудженого, а залучення до робіт в установі, не є безумовною підставою для застосування статті 81 КК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні подання начальника ДУ «Хролівський виправний центр (№ 140)», внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення засудженим ОСОБА_7 злочинів, та відсутності беззаперечних і переконливих підстав, відповідно до яких, можна зробити висновок про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах закону, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність правових підстав для її зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги засудженого.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: