Справа №718/3966/24
Провадження №1-кп/718/168/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретар судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , його представника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань обвинувальний акт та угоду про примирення, укладену в кримінальному провадженні, яке внесене 18.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003520, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зібранівка Снятинського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньо освітою, студента 1-го курсу Чернівецького транспортного фахового коледжу, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

УСТАНОВИВ:

17.09.2024 приблизно о 23 годині 15 хвилин водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-токсикологічної експертизи №1680 від 17.10.2024, керуючи технічно справним автомобілем марки «KIA CEED», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби своєю смугою руху в межах населеного пункту с. Киселів Чернівецького району Чернівецької області по вул. Запорізькій в напрямку перехрестя вул. Шевченка с. Киселів Чернівецького району Чернівецької області. Не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, маючи намір проїхати дане перехрестя, не переконавшись, що такими діями не створить перешкоду або небезпеку для руху іншим учасникам руху, не переконавшись в безпечності маневру, здійснив виїзд на перехрестя доріг, із другорядної вул. Запорізької на головну вул. Шевченка, не надавши перевагу у русі мотоциклу марки «SHINERAY XY250GY-6C», частково зайнявши смугу руху вказаного мотоциклу, що призвело до застосування останнім екстреного гальмування, внаслідок чого ОСОБА_6 на відстані близько 5,6…11 метрів від електроопори №21 допустив зіткнення із мотоциклом марки «SHINERAY XY250GY-6C», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу марки "SHINERAY XY250GY-6C" номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого поперечного перелому обох кісток правої гомілки в нижній частині зі зміщенням відламків; осаднень м`яких тканин правої гомілки, які відповідно до висновку експерта Кіцманської філії Чернівецького обласного бюро СМЕ №159-Мд від 08.10.2024 відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновком судово-автотехнічної експертизи № СЕ19/126-24/11696-ІТ від 15.11.2024 вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 16.11, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, який вимагає від водія:

-п. 16.11 На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Крім того, в діях водія ОСОБА_6 є також невідповідність вимогам п. 1.5, 2.3 (б, д.) встановлених «Правилами дорожнього руху», які також вимагають від водія:

- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

При цьому саме недотримання ОСОБА_6 вимог пункту 16.11 «Правил дорожнього руху» з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

14.05.2025 між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 , на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження, внесеного 18.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003520.

Згідно із змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаявся, відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_4 , добровільно перерахував на користь ЗС України 50000 грн.. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України за ч.1 ст. 286-1КК України - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, що становить 51000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованих кримінальних правопорушень, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілим добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_6 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, засуджує свою поведінку, шкоду відшкодував, добровільну перерахував допомогу на користь ЗС України.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки вона не суперечить вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні також просили затвердити угоду про примирення. Крім того, зазначили, що потерпілий з обвинуваченим примирилися, а ОСОБА_6 відшкодував повністю завдану йому шкоду. На час укладання та розгляду угоди у потерпілого не залишилось жодних претензій до обвинуваченого.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ними їх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили їх погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а отже, доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 , у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.

Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та добровільний перерахунок допомоги на користь ЗС України на суму 50000 грн.. З такими пропозиціями сторін суд погоджується, та вважає їх доведеними, оскільки визнання обвинуваченим вини та відсутність у потерпілого будь-яких претензій внаслідок відшкодування шкоди обвинуваченим судом встановлено в судовому засіданні. Також в судовому засіданні 14.05.2025 долучено квитанції до платіжної інструкції від 09.05.2025 та 14.05.2025, які підтверджують «переказ допомоги ЗСУ від ОСОБА_6 » на суму 20000 грн. та 30000 грн..

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України прокурором не заявлено та судом не встановлено.

Перевіркою угоди на дотримання порядку її укладання, а також вивченням наданих суду даних щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не було знайдено підстав ставити під сумнів вказані обставини, а, отже, суд погоджується з ними.

При узгоджені виду та розміру покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини у їхній сукупності, на які посилалися і сторони в угоді, суд в цьому конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому узгоджене в угоді покарання за вчинений ним злочин із застосуванням правил ст. ст. 69 та 53 КК України, а саме, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання у виді штрафу, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, з призначенням в межах такої санкції додаткового покарання, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нового кримінального правопорушення.

При цьому суд бере до уваги об`єктивну наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, щире каяття, добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому, добровільний перерахунок допомоги на користь ЗС України, посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка наповнена дієвим жалем з приводу вчиненого. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, навчається на денній формі в Чернівецькому транспортному фаховому коледжі.

Відтак, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України застереження у даному випадку відсутні, а тому суд дійшов висновку про те, що угода про примирення може бути затверджена.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні розумів, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен зазнати покарання за свої дії, але при цьому потерпілий просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та повне відшкодування ним шкоди.

Для потерпілого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Відповідно до ст.468 КПК у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

У силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення від 14.05.2025 між обвинуваченим та потерпілим відповідає вимогам ст. 469, 471 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, відповідає вимогам закону, а, отже, слід відповідно до умов угоди призначити ОСОБА_6 це покарання.

Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочину та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затвердженою, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами виду та розміру покарання.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого наразі запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладний ухвалою слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.09.2024 підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 14 травня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 18.09.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003520, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходу громадян, що становить 51000 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.09.2024 на транспортний засіб - мотоцикл марки «SHINERAY XY250GY-6C» д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, VIN НОМЕР_3 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію зареєстрований на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жит. АДРЕСА_3 та який є фактичним власником та користувачем цього транспортного засобу, що перебуває на спеціальному майданчику Заставнівського РАЙАВТОДОРУ м. Заставна, вул. Бажанського, 113-В, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном та вирішити його долю як речового доказу шляхом повернення законному власнику ОСОБА_4 або уповноваженій ним особі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.09.2024 на транспортний засіб - автомобіль марки «КІА CEED» д.н.з НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN CODE: НОМЕР_4 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію зареєстрований на ОСОБА_7 , жит. с. Зарожани, Дністровського району, Чернівецької області, однак фактичним володільцем та користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який перебуває на спеціальному майданчику Заставнівського РАЙАВТОДОРУ м. Заставна, вул. Бажанського, 113В, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном та вирішити його долю як речового доказу шляхом повернення законному володільцю ОСОБА_6 або уповноваженій ним особі.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дохід держави 20691 (двадцять тисяч шістсот дев`яносто одну) гривню 60 копійок процесуальних витрат на залучення експерта.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій в порядку, передбаченому ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_8