Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1100/24
Провадження № 1-кп/499/46/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , представника цивільного позивача - ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області обвинувальний акт кримінального провадження №0000379 від 14.06.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у вчинені кримінального правопорушення ч.1 ст.286 КК України

ВСТАНОВИВ:

14.06.2024, приблизно о 06:42 год., у світлий час доби, у суху погоду, без опадів, ОСОБА_4 , 1964 року народження, керуючи технічно-справним автобусом «Sсаnіа К124 Веulas-Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані стомлення, оскільки виконував міжнародний рейс «Київ-Бургас (Болгарія)», достеменно знаючи та розуміючи, що керування транспортним засобом у стані стомлення заборонено, здійснював рух у Березівському районі Одеської області з боку м. Одеси в напрямку м. Києва по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю проїжджої частини автодороги М-05 сполученням «Київ - Одеса», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення, на якій організовано двосторонній рух з окремими проїжджими частинами зустрічних напрямків, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, та які складалися з двох смуг для руху транспортних засобів у кожному напрямку.

Під час руху у лівій полосі проїжджої частини, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_4 рухався зі швидкістю приблизно 90 км/год на ділянці без пошкоджень дорожнього покриття. ОСОБА_4 не обрав безпечну швидкість руху, величина якої гарантувала б можливість постійно контролювати рух керованого транспортного засобу і безпечно керувати ним, діючи з необережності та в порушення вимог п.1.5*, п.2.3. б), п.2.9. б), п. 12.1., Правил дорожнього руху, які передбачають:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.6) «Керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, не зупинив керований ним автобус і не відмовився від подальшого руху, оскільки перебував в стані стомлення, внаслідок чого відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив належних і своєчасних заходів до зниження швидкості свого руху до безпечної, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух із попередньою швидкістю, під час руху заснув за | кермом автобусу і втратив контроль над його керуванням, внаслідок чого транспортний засіб, залишився без керування, що привело до зміни напрямку руху вправо і у некерованому стані на 419 км + 36 м авто дороги Київ-Одеса на території Березівського району Одеської області здійснив виїзд транспортного засобу за межі проїжджої частини - на праве узбіччя, де відбувся з`їзд автобуса у лісосмугу, яка розташована вздовж проїжджої частини, де відбулося контактування передньої частини автобуса зі стовбурами дерев.

Внаслідок даної ДТП були спричинені тілесні ушкодження пасажиру автобуса «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , 1981 року народження, у вигляді закритого вивиху голівки лівої плечової кістки, закритого перелому великого горбика лівої плечової кістки без зміщення, відкритий перелом дистального метаепіфіза лівої променевої кістки та відкритий фрагментарний перелом діафіза лівої ліктьової кістки, які супроводжувалися ушкодженням лівої променевої артерії та прилеглих сухожилків, забійну рану в тім`яній ділянці по центру, забійну рану в проекції правого колінного суглоба, забійну рану на, правій сідниці в області верхнього зовнішнього квадранта які не були небезпечними для життя, складають єдиний морфологічний комплекс автомобільної травми і оцінюються як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п.2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.1.5., п.2.3. б), п.2.9. б), п. 12.1 «Правила дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в скоєному діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, спосіб вчинення інкримінованого діяння, в скоєному розкаявся.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим та його захисником не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_4 роз`яснено.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив, щодо розгляду кримінального провадження у порядку ст.349 КПК України не досліджуючи обставини справи, а обмежившись дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.

Обвинувачений також не заперечив, щодо розгляду кримінального провадження у порядку ст.349 КПК України не досліджуючи обставини справи, а обмежившись дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.

Потерпілий в судове засідання не зявився, в телефонному режимі повідомив про неможливість явки до суду в зв"язку з проходженням медичного обстеження, просив судове засідання провести у його відсутнсть.

Оскільки учасники судового провадження не заперечували, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, йому роз`яснено про позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_4 суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, документи які характеризують особу обвинуваченого, вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, який свою вину визнав в повному обсязі, суд вважає що вина ОСОБА_4 в скоєному кримінальному правопорушенні передбаченому ч.1 ст.286 КК України є доведеною, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття. як обставини які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК України, не встановлено.

При вивченні матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, пенсіонер, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

При вирішенні питання про призначення покарання суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/13) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд враховує особу винувато, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його пенсійний вік, те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його відношення до вчиненого, а також те, що на час дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння не перебував, фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості, кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, у вчиненому щиро розкаявся, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, можливо призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України а саме у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначення додаткового покарання суд зазначає наступне.

Правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.ст.286,286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Каральна мета такого додаткового покарання досягається як безпосередньою забороною керувати транспортними засобами (позбавлення суб`єктивного права), так і покладенням на особу у зв`язку з цим уповноваженим органом з питань пробації певних обов`язків, а також роз`яснення особі наслідків невиконання покладених обов`язків та ухилення від відбування додаткового покарання.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його обставини, зокрема, що обвинувачений, керуючи технічно справним автомобілем, грубо порушивши вимоги Правил дорожнього руху, що вказують на те, що обвинувачений, під час керування ним транспортними засобами, створює підвищену суспільну небезпечність для інших учасників дорожнього руху, суд вважає, що до нього слід застосувати додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами у межах строку, визначеного санкцією ч.1ст. 286 КК України.

Підстав для не призначення обвинуваченому додаткового покарання, що передбачене в санкції ч.1 ст.286 КК України, як обов`язкове, судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено.

Відповідно до ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 24.10.2025 року прийнято до провадження позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення та ОСОБА_8 визнано цивільним позивачем а обвинуваченого цивільним відповідачем.

Цивільний позов обґрунтовано наступними обставинами.

14.06.2024 о 06:42 годині на 419 км автошляху Одеса - Київ, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Керуючи автобусом «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухаючись по лівій полосі, в напрямку міста Київ, допустив з`їзд транспортного засобу з проїжджої частини в кювет. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому зап`ястя лівої руки.

Транспортний засіб автобус «Scania К124 Beulas-Aura», реєстраційний знак - НОМЕР_1 перебуває у приватній власності ОСОБА_8 . Ринкова вартість вказаного автобусу складала 45000 доларів США.

Вчиненим кримінальним правопорушенням, власнику транспортного засобу ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди. Вартість транспортного засобу складає 40000 доларів СІЛА, що складає 1660000 грн.

Для відновлення свого порушеного права власності, позивач звертається за відшкодуванням повної вартості автобусу автобус «Scania К124 Beulas-Aura», реєстраційний знак НОМЕР_1 у сумі 40 000 доларів США, що складає 1660000 грн. (один мільйон шістсот шістдесят тисяч гривень).

Протиправними діями ОСОБА_4 моральному здоров`ю ОСОБА_8 спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права ОСОБА_8 , життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями та постійним відчуттям втрати майна значної вартості, яке надавало можливість здійснювати підприємницьку діяльність та заробляти кошти на життя.

Цивільний позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачем. понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які ОСОБА_8 міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв та судових позовів, відвідування установ правоохоронних органів, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав.

Враховуючи присутність психологічно-травмуючого фактору (неправомірних дій Відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди він оцінив 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Визначену суму моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. вважає мінімальною компенсацією за перенесені, ним ОСОБА_8 , душевні страждання.

В ході судового розгляду цивільним позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та зазначено наступне.

Відповідно до Висновку експерта судової, транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, автобуса «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі YS2K6X9 за №786 складеного 22.11.2024 середня ринкова вартість транспортного засобу, автобусу «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», 2005 року випуску, номер шасі YS2K6X9, повна маса 24600 кг., маса без навантаження 17500 кг., тип палива «D», кількість сидячих місць 65, станом на да- ту проведення експертизи року, становить 1520480 (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - ОСОБА_8 , автобусу «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , повна маса 24600 кг., маса без навантаження 17500 кг., тип палива «Б», кількість сидячих місць 65, у разі пошкодження транспортного засобу без можливості його відновлення, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження.

Крім того, зазначає, що власником транспортного засобу через спричинену ОСОБА_4 ДТП понесені супутні витрати, які виразились у наступному:

вартість доставки пошкодженого автобусу на майданчик зберігання автомобілів в Одеській області, становить 12500 гривень;

вартість послуг зберігання пошкодженого автобусу на майданчику зберігання 20000 грн. (остаточна сума послуг зберігання буде визначена після проведення судових засідань та зняття арешту з автобуса);

витрати на пальне для власного автомобіля ОСОБА_8 для участі у проведенні огляду автомобіля 10000 грн.; в

витрати на правову допомогу адвоката, вартість яких відповідно до додаткової угоди №1 до договору №01/10/24 від 01.10.2024 складає 20 000 гривень.

Таким чином, внаслідок ДТП та його наслідків ОСОБА_8 заподіяно майнову шкоду на загальну суму 1582980 грн.

Отже позовні вимоги в частині матеріальної шкоди позивач зменшив та просить стягнути 1582980 грн. розмір моральної шкоди залишив без змін.

У встановлений судом строк сторона цивільного відповідача відзив на позов не подавала.

Проте в судових дебатах зазначили свою позицію щодо цивільного позову.

Заявлений цивільний позов ОСОБА_8 , в частині заявлених матеріальних збитків на суму 1 520 480 ( один мільйон п`ятсот двадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень та моральної шкоди на суму 50 000 тисяч грн. обвинувачений ОСОБА_4 не визнав, так як вважає, що заявлена сума матеріальних збитків є не реальною і надуманою та не підтверджується ніякими письмовими доказами.

Для відновлення свого порушеного права власності, позивач звертається за відшкодуванням повної вартості автобуса «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний знак НОМЕР_1 .

Вимога позивача про стягнення з відповідача зазначених збитків, які були викладенні в Висновку експерта №7865 судової, транспортно-товарознавчої експертизи є зловживанням позивача своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача.

В Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстрована в МЮ України 24 листопада 2003 року№ 1074/8395).

В даному випадку відповідач вважає, що позивачем були допущенні ряд процесуальних порушень при встановленні вартості матеріального збитку: оскільки транспортно-товарознавча експертиза - це процес дослідження рухомого складу рейкового, водного та повітряного транспорту та їх складників, що проводиться особами (експертами), які володіють спеціальними знаннями у галузі товарознавства для перелічених вище видів транспорту з метою встановлення фактичних даних, які мають значення для справи.

Що стосується визначенню середньої ринкової вартості автобуса «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа» 2005 року, номер шасі: YS2K6X9 на дату проведення експертизи. Середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість".

Щодо використані джерела інформації, довідково-нормативної літератури експертом, яка зазначена у Висновку № 7865. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Міністрество юстиції України, Фонд державного майна України. Наказ № 1335/5/1159 від 24.07.2009 року на яку посилається експерт відсутня, такої методики не має.

У Висновку № 7865 вказано: "Тому як вищевказаний автобус надати неможливо (відповідно Звернення адвоката) судова транспортно-товарознавча експертиза проведена без огляду транспортного засобу, за наданими експерту копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Як можна провести дослідження КТЗ, тільки на підставі технічного паспорта ? Необхідно щоб була надана інформація про технічний стан, умови зберігання та експлуатації, пробіг, корозійні ушкодження, відновлення складових кузова чи агрегатів.

Висновок має суттєві недоліки, які вплинули на достовірність оцінки. Даний висновок не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки КТЗ є неякісним та не професійним і не може бути використаний за призначенням.

Відповідач просить суд відмовити в повному обсязі, з тих підстав, так як позивачем не були встановлені реальні матеріальні збитки заподіянні даним правопорушенням.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

ч.5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ч.1 ст.129 КПК України регламентує, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР)).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 3720-IX,), що був чинним на момент вчинення ДТП, регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (пункт 22.1 статті 22 Закону 3720-IX ).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Обов`язок по обґрунтуванню вимоги заявника та надання доказів, що підтверджують заявлені вимоги відповідно покладений саме на заявника.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Проте, відповідно до ст. 37.1.3. та ст. 37.1.4. Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; та не подання заяви про страхове відшкодування впродовж: одного року, якщо шкода заподіяна майну, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю, з моменту скоєння ДТП.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

8.5.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 та Верховний Суд виклав у постановах від 27 липня 2021 року у справі № 431/1397/20, від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, від 10 грудня 2019 року у справі 199/6524/18, від 3 серпня 2023 року у справі № 759/1587/21, від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Крім того розглядаючи цивільний позов суд виходить з такого.

Пунктом 1 частини 2 цієї статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Заподіяння реальних збитків обвинуваченим ОСОБА_4 та вартість цих збитків має доводити сторона, яка заявила цивільний позов.

Стосовно матеріальних збитків, згідно уточненого позову вони за вимогою позивача складаються: майнової шкоди (матеріальних збитків) в розмірі 1582840 грн: з них 1520480 (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень ринкова вартість транспортного засобу: вартість доставки пошкодженого автобусу на майданчик зберігання автомобілів в Одеській області, становить 12500 гривень; вартість послуг зберігання пошкодженого автобусу на майданчику зберігання 20000 грн. (остаточна сума послуг зберігання буде визначена після проведення судових засідань та зняття арешту з автобуса); витрати на пальне для власного автомобіля ОСОБА_8 для участі у проведенні огляду автомобіля 10000 грн.; витрати на правову допомогу адвоката, вартість яких відповідно до додаткової угоди №1 до договору №01/10/24 від 01.10.2024 складає 20 000 гривень.

В обґрунтування матеріальної вимоги позивачем надано Висновок експерта судової, транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, автобуса «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер шасі YS2K6X9 за №786 складеного 22.11.2024 середня ринкова вартість транспортного засобу, автобусу «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», 2005 року випуску, номер шасі YS2K6X9, повна маса 24600 кг., маса без навантаження 17500 кг., тип палива «D», кількість сидячих місць 65, станом на да- ту проведення експертизи року, становить 1520480 (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу - ОСОБА_8 , автобусу «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , повна маса 24600 кг., маса без навантаження 17500 кг., тип палива «Б», кількість сидячих місць 65, у разі пошкодження транспортного засобу без можливості його відновлення, визначається такою, що дорівнює його ринковій вартості на момент пошкодження.

Проте суд враховуючи позицію цивільного відповідача даючи оцінку наданим стороною позивача доказам, вважає що сума реальних збитків завданих стороною відповідача позивачу є такою що не підтверджена належними доказами.

Стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження обставини щодо понесених реальних збитків.

Суду не надано доказів неможливості відновлення транспортного засобу «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», і як наслідок застосування стягнення у розмірі ринковій вартості на момент пошкодження.

Суду не надано доказів щодо завданих пошкоджень транспортного засобу, його технічних стан та можливість його відновлення.

Суд не бере до уваги висновок №786 складеного 22.11.2024 про середню ринковуа вартість транспортного засобу, оскільки він не є доказом, що підтверджує реальні збитки завдані обвинуваченим в результаті ДТП.

Суд погоджується із доводами та позицією сторони відповідача щодо висновку №786 складеного 22.11.2024.

Стосовно позовної вимоги про вартість доставки пошкодженого автобусу на майданчик зберігання автомобілів в Одеській області, яка становить 12500 гривень; витрати на пальне для власного автомобіля ОСОБА_8 для участі у проведенні огляду автомобіля 10000 грн.; витрати на правову допомогу адвоката, вартість яких відповідно до додаткової угоди №1 до договору №01/10/24 від 01.10.2024 складає 20 000 гривень, то суд також їх вважає необґрунтованими та такими що не підтверджені доказами.

Згідно з правовою позицією ККС ВС , висловленою у постанові від 11.08.2022 у справі № 496/4440/19 (провадження № 51-911км22), цивільний позивач у кримінальному провадженні зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, а суди при вирішенні цивільного позову обов`язково повинні встановити обставини, що мають значення для справи, а також оцінити всі докази, якими керуються при вирішенні позову. Такими доказами, серед іншого, можуть бути довідки щодо вартості виготовлення пошкоджених деталей та їх ремонту, якщо при вчиненні суспільно небезпечного діяння або замаху на нього засудженим пошкоджено чи виведено з ладу предмет злочину.

Відшкодування ж реальних збитків згідно цивільного позову внаслідок учиненого злочину за яким вже проведено досудове розслідування та пред`явлене обвинувачення, можливе лише за умови, як вже згадувалося, доведення винятково самим потерпілим (цивільним позивачем), а не органом досудового розслідування, як настання цієї шкоди, так і вчинення її внаслідок протиправних дій обвинуваченим, чого стороною цивільного позивача на протязі тривалого судового розгляду цього кримінального провадження зроблено частково не було.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, у своїх правових висновках Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивачем підтверджено частково вимогу про вартість послуг зберігання пошкодженого автобусу на майданчику зберігання у розмірі 15 000 гривень, згідно рахунку фактури № 30/11/24-1 від 30.11.2024 року та квитанції про оплату, долучені до справи.

Отже оцінивши надані стороною позивача докази, доведеною належним та допустим доказом є частково вимога щодо стягнення вартості послуг зберігання пошкодженого автобусу на майданчику зберігання у розмірі 15 000 гривень.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а в разі завдання шкоди здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала.

Враховуючи характер та обсяг страждань цивільного позивача, суд, виходячи із принципів розумності, співрозмірності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

За таких підстав суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню на суму підтверджених у судовому засіданні розміру реальних збитків.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.06.2024 у справі № 494/1142/24, підлягають скасуванню.

У вказаному кримінальному провадженні обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 14009,68 гривень.

Речовий доказ - автобусом «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику.

Скасувати заходи забезпечення у виді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.06.2024 у справі № 494/1142/24, на автобус «Sсаnіа К124 Веulas- Аurа», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Цивільний позов задовольнити в частині стягнення майнової шкоди на суму 15000 гривень, в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам судового провадження.

Суддя ОСОБА_9