Дата документу 12.06.2025 Справа № 337/4240/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4240/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/537/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 12 червня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який має повну середню освіту, неодружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту прибуття його до місця відбування покарання.

Цивільний позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану злочином матеріальну шкоду в розмірі 12330 (дванадцять тисяч триста тридцять гривень) 00 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у виді реального обмеження волі на строк 3 роки через невідповідність цього покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Захисник просить ухвалити новий вирок (пом`якшити вирок) із застосуванням умов ст. 75 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з випробувальним терміном строком 1 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, розлучений та має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2016 року народження. Свою провину обвинувачений визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, всі обставини скоєною злочину добровільно вказав на досудовому слідстві та у суді, частково відшкодував потерпілій збитки та вибачився перед нею. Необхідно зазначити, що потерпіла не наполягала на реальному покаранні, а навпаки просила суд не позбавляли волі обвинуваченого, щоб він мав можливість заробляти кошти та матеріально допомагати їй і відшкодовувати збитки.?

Вищезазначені обставини підтверджують суттєве зниження суспільної небезпеки ОСОБА_6 і те, що була абсолютно відсутня необхідність у застосуванні реального покарання для його виправлення чи запобігання новим злочинам. Але, судом першої інстанції все ж не встановлено підстав для застосування ст.75 КК України і тому призначено покарання у виді реального обмеження волі на строк 3 роки.

Тому сторона захисту вважає, що вирок може бути змінено апеляційною інстанцією у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 16 червня 2024 року, приблизно о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, поблизу зупинки громадського транспорту, поруч з будинком №9 по вулиці Маршала Судця у м.Запоріжжя, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання небезпечних наслідків для життя ОСОБА_11 у вигляді його смерті, хоча повинен був та міг їх передбачити, кулаком правої руки умисно наніс один удар ОСОБА_11 в область обличчя. Від отриманого удару ОСОБА_11 впав та вдарився потиличною ділянкою голови об бетонне покриття зупинки. Внаслідок падіння ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, яка виразилася крововиливами під м`які мозкові оболонки, а також тканину головного мозку та ускладнилися поліорганною недостатністю. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 о 08 годині 47 хвилин у приміщенні Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №9» Запорізької міської ради.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи захисника в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином, наслідком якого стала смерть потерпілого ОСОБА_11 , поведінку обвинуваченого, який після вчинення протиправних дій не надав допомоги потерпілому, не викликав швидку допомогу, а покинув місце злочину; відомості про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав - щире каяття, наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку суду першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі, але на мінімальний строк.

Отже, фактично судом враховані всі обставини, на які вказав захисник в своїй апеляційній скарзі, у зв`язку з чим обвинуваченому ОСОБА_6 призначене саме м`яке покарання з передбачених законом за вчинене кримінальне правопорушення.

Проте, наведені обставини, на думку колегії суддів, не є достатніми підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, з огляду на фактичні обставини провадження, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що останній залишив місце події, не вжив відповідних заходів з метою своєчасного надання медичної допомоги потерпілому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4