Дата документу 19.06.2025 Справа № 333/3039/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3039/25 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/508/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 19 червня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Стидин Костопільського району Рівненської області, громадянина України, який є військовослужбовцем, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON);

підозрюваного ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»;

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 , та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 07 липня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність слідчим під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у цьому кримінальному провадженню, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою змінити запобіжний захід підозрюваному на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та грубим порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що, проаналізувавши показання свідків, встановлено відомості, які суперечать матеріалам КП, зібраних органом досудового слідства та які не узгоджуються із показаннями потерпілої.

Зазначає, що ОСОБА_6 не був особисто знайомий з потерпілою, не сприймав її як свого командира, не знав її службового статусу чи функціональних обов`язків у військовій частині, а тому не мав умислу на вплив на начальника з метою спонукання її до відмови від виконання військових обов`язків в його інтересах. ОСОБА_6 перебуває у підрозділі недовгий час, що додатково підтверджує відсутність у нього об`єктивної можливості знати керівний склад чи структуру підпорядкування.

Вважає, що слідчий суддя не надав оцінку доводам сторони захисту, оскільки обґрунтованість повідомлення про підозру спростовується доказами, наданими самою ж військовою частиною.

На думку сторони захисту прокурором не доведено, що: потреби досудового розслідування виправдовують найтяжчий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 шляхом застосування до нього тримання під вартою; існують обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; існують обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зауважує, що сама по собі тяжкість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч.4 ст.405 КК України не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Повідомляє, що ОСОБА_6 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, який проходить військову службу в зоні бойових дій під час воєнного стану, одружений, дружина перебуває в дискретній відпустці, має двох малолітніх доньок, висловлює намір далі служити.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо ОСОБА_6 відсутні.

Звертає увагу, що стороною захисту надано вагомі докази того, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного є необґрунтованим, так як відсутні будь-які умови та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України.

Посилається на те, що слідчим суддею були допущені порушення кримінального процесуального законодавства під час проведення судового засідання щодо розгляду клопотання, зокрема клопотання оголошував слідчий, хоча за КПК України це повноваження належить лише прокурору. Прокурор приймав участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ, але займався особистими справами, проявляючи неповагу до суду. Суддя порушила принцип змагальності, не надавши стороні захисту та підозрюваному можливості висловитися щодо клопотання, одразу ж перейшовши до дослідження доказів. Ці докази не були оголошені та належно досліджені, позицію захисту щодо них не заслухано, що порушує засади безпосередності та повноти розгляду.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 02 червня 2025 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 04 квітня 2025 року, близько 08 години, за адресою: АДРЕСА_2 , на території якого перебувала ОСОБА_11 , солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний та позастатутний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що старший лейтенант ОСОБА_11 є його начальником за посадою та військовим званням, реалізуючи прямий умисел, що виник напередодні, направлений на погрозу вбивством начальника тимчасово виконуючого обов`язки командира певної військової частини ОСОБА_11 , у зв`язку із виконанням останньою обов`язків з військової служби щодо бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки, виховання, військової дисципліни і морально-психологічного стану особового складу, витягнув з карману власної куртки гранату Ф-1, вийняв з неї чеку, привівши її в бойове положення, побачивши старшого лейтенанта ОСОБА_11 , таким чином, погрожував їй вбивством шляхом демонстрації приведеної у готовність гранати та її подальшого можливого підриву.

Таким чином ОСОБА_6 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України погроза вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.

07 квітня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Слідчий посилається на те, що вина ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині підтверджується зібраними у провадженні доказами:

- показаннями допитаних під час досудового розслідування потерпілої та свідків, які пояснили обставини вчинення кримінального правопорушення;

- матеріалами, наданими певною військовою частиною за фактом погрози вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненої в умовах воєнного стану;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

08 квітня 2025 року слідчим суддею Комунарського районного суду м.Запоріжжя відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 06 червня 2025 (включно).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2025 року, ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2025 року, якою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 червня 2025 року включно, змінено в частині строку дії ухвали, до 05 червня 2025 року включно.

На цей час виникла необхідність у продовженні стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики, визначені ст.177 КПК України, які вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та надасть можливість уникнути підозрюваному кримінальної відповідальності шляхом: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; та вчинити інше кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді; аргументи підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК України, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження убачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухано доводи самого підозрюваного, його захисника, прокурора, слідчого з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Як убачається з наданих матеріалів провадження та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, а саме у погрозі вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинена в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування, вказаними як в самому клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді, а саме: показаннями потерпілої та свідків; відомостями з матеріалів, які були надані певною військовою частиною за фактом погрози вбивством начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненої в умовах воєнного стану; іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що слідчим суддею не було належним чином перевірено наявність обґрунтованої підозри, не є слушними та суперечать змісту оскаржуваної ухвали.

Доводи сторони захисту про те, що показання свідків, не узгоджуються із показаннями потерпілої, а також про те, що ОСОБА_6 перебуває у підрозділі недовгий час, не був особисто знайомий з потерпілою, не сприймав її як свого командира, не знав її службового статусу чи функціональних обов`язків у військовій частині, є передчасними та мають перевірятися під час досудового розслідування та оцінюватись у сукупності з іншими доказами. Досудове розслідування ще триває, всі обставини провадження встановлюються.

Перевіряючи доводи клопотання щодо наявності ризиків, про які вказано у клопотанні, слідчий суддя фактично дійшов висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу, а саме ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, яке є тяжким злочином, за який передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк від п`яти до десяти років.

З оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, про яку повідомлено ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні; дані про особу підозрюваного.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та суворості можливого покарання, а також враховуючи відомості про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цим ризикам.

У зв`язку з викладеним, продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178, 199 КПК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися слідчим суддею та спростовані в оскаржуваній ухвалі.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, який проходить військову службу в зоні бойових дій під час воєнного стану, одружений, дружина перебуває в дискретній відпустці, він має двох малолітніх доньок, висловлює намір далі служити, позитивно характеризується (про що в матеріалах справи є відповідні документи), правильності висновків слідчого судді не спростовують, з огляду на фактичні обставини провадження, відомості про особу підозрюваного, ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та суворість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у цьому правопорушенні.

Доводи сторони захисту про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

З приводу доводів сторони захисту про те, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Як зазначено вище, обґрунтованість підозри, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу в цьому випадку прокурором доведено.

В оскаржуваній ухвалі наведене переконливе обґрунтування щодо доведеності ризиків, про які ідеться у клопотанні, і неможливості цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу окрім як тримання під вартою.

В цій ухвалі, з посиланням на встановлені під час розгляду клопотання обставини, прямо вказано на те, що у разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, запобігти наявним ризикам буде неможливо, у тому числі у разі визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, та враховуючи встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, суд, продовжуючи строк застосування до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя правомірно не визначив розмір застави, що не суперечить вимогам ч.4 ст.183 КПК України.

Колегія суддів притримується такої ж позиції і вважає, що в цьому випадку відсутні достатні підстави для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Твердження сторони захисту про те, що слідчим суддею під час проведення судового засідання були допущені порушення кримінального процесуального законодавства щодо розгляду клопотання, не є переконливими.

Колегією суддів не встановлено жодних порушень слідчим суддею вимог статті 193 КПК України під час розгляду вказаного клопотання.

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та міст Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Клопотання слідчого належним чином вмотивоване та містить всі необхідні відомості, передбачені ст.184 КПК України.

Як зазначено вище, в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду клопотання брав участь слідчий, прокурор, підозрюваний та його захисник.

Те, що в судовому засіданні брав участь слідчий та клопотання в судовому засіданні оголошував саме слідчий, а не прокурор, само по собі не є обставиною, яка виключає можливість розгляду клопотання про продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не вказує на незаконність оскаржуваної ухвали.

Твердження сторони захисту про те, що слідчий суддя порушила принцип змагальності, не надавши стороні захисту та підозрюваному можливості висловитися щодо клопотання та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, технічним записом судового засідання, та журналом судового засідання.

З наявних матеріалів убачається, що підозрюваному надавалась можливість висловитися стосовно клопотання, проте він відмовився.

Разом з тим, сторона захисту свою думку стосовно клопотання висловила під час судового засідання.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту та заявлені під час апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.

Окрім того, слідчим суддею перевірено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного під вартою та встановлено, що розслідування на час постановлення ухвали не було завершено з об`єктивних причин.

З матеріалів провадження убачається, що строк дії попередньої ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08 квітня 2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчувався 05 червня 2025 року.

Постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 02 червня 2025 року, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 07 липня 2025 року.

Отже, саме в межах строку досудового розслідування слідчим суддею продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , що узгоджується з вимогами ст.197 КПК України.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що всі обставини, що мають значення для правильного вирішення клопотання, слідчим суддею дослідженні повно і всебічно.

Дані про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 , та продовжено щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 07 липня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4