Справа №519/277/23
У Х В А Л А

16.06.2025 року м.Південне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2

за участі обвинуваченого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Південне заяви обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про відвід судді Південного міського суду Одеської області ОСОБА_5 у розгляді кримінального провадження №519/277/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

установив:

В провадженні судді Південного міського суду Одеської області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження №519/277/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

15.05.2025 від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді Південного міського суду Одеської області ОСОБА_5 , з підстав того, що суддя ОСОБА_5 на протязі останніх судових засідань відмовляється розглядати клопотання сторони захисту, які стосуються дослідження доказів. Так, в судовому засіданні 13.05.2025 суддя ОСОБА_5 вимовився розглядати клопотання обвинуваченого про призначення та проведення експертизи, що своїми діями суддя порушує основні принципи судового розгляду та перешкоджає повному, всебічному розгляду кримінальної справи. При цьому, обвинувачений у своїх поясненнях звертає увагу, що питання відводу судді ОСОБА_5 розглядається повторно та просить розглянути заяву за його відсутності.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 19.05.2025 подав заяву про відвід судді ОСОБА_5 , так як в судовому засіданні 13.05.2025 суддя ОСОБА_5 відмовився розглядати клопотання обвинуваченого про призначення та проведення експертизи, що дії судді свідчать про упередженість до сторони захисту та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід.

Суддя ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви про відвід був повідомлений належним чином, із заявами та клопотаннями не звертався.

Суд, розглянувши заяву про відвід, заслухавши учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім того, ст.76 КПК України визначені умови недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні:

1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті;

2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції;

3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції;

4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Частина 5 ст.80 КПК України містить вимогу щодо вмотивованості заявленого відводу.

Згідно із ч.1 ст.21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений відвід судді ОСОБА_5 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені вказаними нормами КПК.

Фактично доводи заяви про відвід судді зводяться до того, що заявник не згодний з тим, що суддя ОСОБА_5 розглянув та ухвалив рішення про відмову у задоволені клопотання про призначення експертизи, тобто, заявник не згодний з процесуальними рішеннями головуючого судді, що не може свідчити про особисту упередженість судді чи його необ`єктивність та вочевидь не може бути підставою для відводу судді. У своїй заяві про відвід судді ОСОБА_5 заявник не зазначає підстав, передбачених ст.75, 76 КПК України, для відводу судді від розгляду кримінального провадження.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд звертає увагу, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Положення ч.4 ст.81 КПК України не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

Щодо наявності підстав для висновку про зловживання обвинуваченим правом на відвід.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить окремого положення, яке б містило визначення зловживання процесуальними правами. Водночас, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 07.11.2022 у справі № 757/9655/22-к, та ін.).

У постанові Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст.35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Отже, відвід судді ОСОБА_5 вже неодноразово розглядався суддею Південного міського суду Одеської області у справі №519/277/23 за клопотанням обвинуваченого та його захисника, а саме ухвалами від 26.02.2025, 28.04.2025 було відмовлено у його задоволенні.

На переконання суду, заявлені обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником підстави для відводу є тотожними з попередніми заявами про відвід судді та заявлені повторно.

Оскільки у даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником неодноразово заявлялись відводи судді ОСОБА_5 , отже наявні ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Зловживання правом не становить собою правопорушення, його наслідком повинно бути переважно не застосування відповідних санкцій судом, а відмова у захисті права, яке спрямоване на зловживання.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що заяви обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про відвід судді Південного міського суду Одеської області ОСОБА_5 у розгляді кримінального провадження №519/277/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, необхідно залишити без розгляду.

На підставі наведеного та керуючись ст.75-77, 80-81, 369-372, 376 КПК України, суддя,

постановив:

Заяви обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про відвід судді Південного міського суду Одеської області ОСОБА_5 у розгляді кримінального провадження №519/277/23 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Південного міського суду

Одеської області ОСОБА_1