Вирок

Іменем України

22.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2025 року за № 0000039, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда (Республіка Казахстан), громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, востаннє вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання із встановленням дворічного іспитового строку, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Так, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2024 року у справі №465/7967/24 (провадження №1-в/465/600/24) ОСОБА_3 продовжено адміністративний нагляд терміном на 6 місяців із застосуванням наступних обмежень:

- заборони виходити з квартири АДРЕСА_2 , з 22:00 год. до 06:00 год.;

- заборони виїзду в особистих справах за межі м. Львова без відома поліції:

- заборони відвідувати місця, де продають алкогольні напої (кафе, бари, ресторани, пивні бари та інші місця з продажем алкогольних напоїв) на розлив;

- зобов`язання з`являтись на реєстрацію у ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області чотири рази на місяць;

- зобов`язання з`являтись за викликом у ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області для надання усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних із використанням правил адміністративного нагляду.

Однак, ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.10.2024 року у справі №465/7967/24 (провадження №1-в/465/600/24), якою щодо нього встановлено адміністративний нагляд, реалізовуючи свій умисел, спрямований на ухилення від адміністративного нагляду, розуміючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, порушив вимоги, встановлені п.«в» ч.1 ст.9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», самовільно, з метою ухилення від встановленого йому адміністративного нагляду, в період часу з 24.12.2024 року до 14.01.2025 року залишив місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , та протягом цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_3 , про що не повідомив працівників Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду 05.02.2025 року.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, тобто у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування №0000039, в яких наявні документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, зокрема, протокол допиту підозрюваного від 04.02.2025 року (кримінальне провадження, а.с.121-123).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяв та клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України, а саме самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.395 КК України як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , обвинуваченому згідно обвинувального акту не інкриміновані.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, встановленого йому вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, і бере до уваги спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема те, що останній не має зареєстрованого місця проживання, офіційно не працевлаштований, стосовно нього виконувався адміністративний нагляд, від якого він тривалий час ухилявся, чим вчинив кримінальне правопорушення проти правосуддя, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення кримінального проступку: умисну форму вини, мотив і мету, зокрема, небажання обвинуваченого, щоб його в межах встановленого судом адміністративного нагляду контролювали працівники поліції, спосіб вчинення, зокрема переховування обвинуваченого від адміністративного нагляду в знайомих поза місцем свого проживання, його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 395 КК України у виді обмеження волі. Водночас наявність пом`якшуючої покарання обставини, а також повне визнання обвинуваченим своєї вини дають підстави для визначення ОСОБА_3 покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої для обраного виду покарання обмеження волі, передбаченого санкцією ст.395 КК України.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У даному випадку, будучи засудженим вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року у справі №465/4257/19 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 2 роки, в період з 24.12.2024 року до 14.01.2025 року, тобто під час дії іспитового строку, ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України. Водночас ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року за поданням органу пробації на підставі ст.74 КК України ОСОБА_3 звільнено від частини покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року, призначеного за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння та постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладенням на засудженого обов`язків, визначених ст.76 КК України. Отже, до покарання, призначеного ОСОБА_3 за новим кримінальним правопорушенням, підлягає приєднанню повністю або частково невідбуте покарання, призначене вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року (з урахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року). Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК). Таким чином, невідбутим покаранням за вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року (з урахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року) у випадку ОСОБА_3 слід вважати покарання у виді 4 років позбавлення волі. З огляду на обставини справи, характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який, усвідомлюючи, що перебуває на іспитовому строці, вчиняє нове кримінальне правопорушення, яке мотивоване бажанням уникнути контролю працівників поліції за ним як особою, стосовно якої встановлено адміністративний нагляд, суд вважає, що до нового покарання ОСОБА_3 на підставі ст.71 КК України слід повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Беручи до уваги, що попереднє покарання визначене у вироку Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року (з урахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року) у виді позбавлення волі, а нове покарання у новому вироку призначено у виді обмеження волі, для потреб застосування ст.71 КК України покарання у виді обмеження волі підлягає переведенню у позбавлення волі з урахуванням співвідношення, визначеного у п.п.«б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, згідно якого одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі. З рахуванням встановленого суд вважає за необхідне повністю приєднати ОСОБА_3 до нового покарання, що з урахуванням положень ст.72 КК України підлягає переведенню в шість місяців позбавлення волі, невідбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі. При цьому, остаточне покарання у такому випадку, визначене на підставі ст.71 КК України, становить 4 роки 6 місяців позбавлення волі, що відповідає вимогам ч.4 ст.71 КК України, адже таке покарання є більшим від призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати та речові докази.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3 покарання за новим вироком у виді 1 (одного) року обмеження волі, яке відповідно до положень п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України підлягає переведенню в позбавлення волі строком на 6 (шість) місяців із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, приєднати повністю невідбуту ним частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2024 року у справі №465/4257/19 (з урахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 року про звільнення засудженого від частини призначеного покарання у зв`язку з усуненням караності діяння) у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1