справа № 462/4187/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000479, відомості про яке внесено 14 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із

середньою спеціальною освітою, являється особою з інвалідністю третьої

групи загального захворювання, непрацюючого, який зареєстрований та

проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не

судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, суд

в с т а н о в и в :

14 квітня 2025 року близько 09 години 20 хвилин ОСОБА_4 , з мотивів явної неповаги до суспільства із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, що супроводжувалося особливою зухвалістю, поєднаною із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинив хуліганські дії стосовно потерпілого ОСОБА_6 . Так, неправомірні дії

ОСОБА_4 виразились у тому, що він, перебуваючи в громадському місці, а саме в сквері поблизу будинку №17 на вулиці С. Петлюри у місті Львові, що є місцем загального користування та призначене для відвідування широкого кола людей, порушуючи громадський порядок, зневажливо ставлячись до існуючих у суспільстві загально-визначених правил поведінки і моральності, з мотивів явної неповаги до суспільства, розпиваючи алкогольні напої, висловлювався нецензурними словами до потерпілого ОСОБА_6 , який зробив останньому зауваження з приводу вживання алкогольних напоїв в громадському місці в денну пору доби. На вказане зауваження ОСОБА_4 відреагував агресивно та принижуючи його людську гідність, діючи із єдиним прямим умислом на залякування та нанесення тілесних ушкоджень, наблизившись до потерпілого, обійшов його та із-за спини, тримаючи у лівій руці складаний ніж господарсько-побутового призначення з маркуванням на клинку «Stainless», завдав один удар вказаним ножем потерпілому в скроневу ділянку зліва, однак потерпілий, відчувши якийсь рух та небезпеку для свого життя та здоров`я, перехопив руку ОСОБА_4 та вибив з його рук ніж, поваливши його на землю, припинивши таким чином хуліганські дії ОСОБА_4 , проте під час цього ОСОБА_4 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рани у скроневій ділянці зліва та подряпину у ділянці нижнього краю лівої орбіти.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України визнає повністю, не заперечує фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті, шкодує про вчинене, запевняє суд, що більше такого не повториться.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 296 КК України, так як обвинувачений грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Вирішуючи питання про обрання покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ст. 66, 67 КК України, обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Також, суд враховує, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна.

Суд при призначенні обвинуваченому покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що раніше не судимий, являється особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, перебуває з 10.2010 року на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» з діагнозом розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю /матеріали кримінального провадження а.с.243/. Крім цього, у 2008 та 2019 році, був на обстеженні в ЛОКПЛ із встановленим діагнозом емоційно нестійкий розлад особистості, стан компенсації. З цим же діагнозом перебуває на обліку у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері. За медичною допомогою не звертався /матеріали кримінального провадження а.с.245/. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 887 від 03.06.2025 року ОСОБА_4 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості в стані компенсації. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 тяжким психічним розладом хронічного чи тимчасового характеру не страждав і міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів не потребує, що свідчить про його осудність.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання у виді позбавлення волі наближене до мінімального строку санкції статті обвинувачення, як і просила прокурор у виступі в судових дебатах, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги позицію висловлену прокурором про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, приймаючи до уваги досудову доповідь та поведінку обвинуваченого під час розгляду судом кримінального провадження, відсутність даних, які б свідчили про небезпеку для суспільства, враховуючий думку потерпілого, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень.

Також, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України суд не вбачає, зі огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2025 року було вжито заходи забезпечення кримінального провадження №0000479, шляхом накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів. Однак, такий вид заходу кримінального провадження як арешт на речові докази слід скасувати, оскільки розгляд провадження завершено.

Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта. Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення судової дактилоскопічної експертизи становлять 3119 гривень 90 копійок та на проведення судової експертизи зброї - 3565 гривень 60 копійок. Загальна сума процесуальних витрат становить 6685 гривень 50 копійок, яка підлягає до стягнення із обвинуваченого на користь держави, оскільки проведення даних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення /матеріали кримінального провадження а.с.192, 204/.

Під час досудового розслідування обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з 14 квітня 2025 року з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 гривень.

16.04.2025 року з Державної установи «Львівської установи виконання покарань №19» ОСОБА_4 звільнено у зв`язку із внесенням застави громадянкою ОСОБА_7 /матеріали кримінального провадження а.с.69/.

Згідно з ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Із огляду на наведене, оскільки розгляд кримінального провадження завершений запобіжний захід у виді застави відносно обвинуваченого слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу, а після припинення дії запобіжного заходу, тобто після набрання вироку законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_7 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 60560,00 гривень.

Керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 296 КК України, ст. 100, 118, 124, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який рахувати з дня ухвалення вироку.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ч.1 п. 1, 2 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання протягом іспитового строку.

Застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Після набрання вироку законної сили, скасувати запобіжний захід ОСОБА_4 у виді застави та грошові кошти в сумі 60560,00 /шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят/ гривень внесені в якості застави 16.04.2025 року, що зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області (UA0000757, ЄДПОУ 26306742, відкритий в Державній казначейській службі України (МФО 820172) - повернути заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Речові докази: предмет схожий на складаний ніж з маркуванням на клинку «Stainless», на кінці леза якого наявний слід РБК; пластикову пляшку з маркуванням «Опілля» ємкістю 2 літра з вмістом невідомої речовини; скляну пусту пляшку з маркуванням «Aznauri» ємкістю 0,5 літра, що знаходяться в камері зберігання ВП № 1ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області - знищити, при цьому скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2025 року (справа №462/2644/25, провадження 1-кс/462/654/25) /матеріали кримінального провадження а.с.30-34/;

- джинси темно-голубого кольору з биркою на поясі «naturaline» розмір «31/34», з наявною плямою РБК на лівій штанині в області коліна, кепку білого кольору з маркуванням «Puma», з наявною плямою РБК на лівій частині зовнішньої сторони кепки, сорочка світло-голубого кольору у вертикальні полоси білого кольору, з биркою «Ben Sherenal» розміру М, що знаходяться в камері зберігання ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , як власнику майна, при цьому, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2025 року (справа №462/2644/25, провадження 1-кс/462/655/25) /матеріали кримінального провадження а.с.105-109/.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати у розмірі 6685 /шість тисяч шістсот вісімдесят п`ять/ гривень 50 копійок в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_1