Вирок

Іменем України

11.06.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000006 від 03.01.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, працюючого різноробочим за наймом, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , т.м. НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У період часу з 25.12.2021 року по 02.01.2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства на побутовому ґрунті, систематично вчиняв психологічне насильство над своєю бабусею ОСОБА_7 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя останньої. Так, 25.12.2021 року близько 12:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисні дії психологічного характеру відносно бабці ОСОБА_7 , що виражалося грубою нецензурною лексикою та призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя останньої.

Також 23.02.2022 року близько 07:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання із ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив умисні дії психологічного характеру відносно бабці ОСОБА_7 , порушив умови тимчасового заборонного припису від 20.02.2022 року, а саме: заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_7 та зобов`язання залишити місце проживання із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, 01.10.2022 року близько 14:40 год. ОСОБА_4 . перебуваючи за місцем свого проживання із ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , порушив терміновий заборонний припис від 01.10.2022 року, а саме: заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_7 та зобов`язання залишити місце проживання із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи свою протиправну поведінку, 02.01.2023 року близько 06:00 год. ОСОБА_4 вчинив умисні дії психологічного характеру відносно бабці ОСОБА_7 , що виражалося грубою нецензурною лексикою та призвело до психологічних страждань і погіршення якості життя останньої.

Отже, вказаними протиправними діями ОСОБА_4 здійснив щодо своєї бабусі ОСОБА_7 домашнє насильство, яке виразилось в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства над останньою, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства стосовно своєї бабусі, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК Украiни.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, визнав повністю, надав показання про мотиви та обставини вчинення домашнього насильства. Зокрема, вказав, що до часу смерті своєї бабусі ОСОБА_7 постійно проживав з нею у АДРЕСА_1 . У 2021-2023 роках неодноразово за місцем свого проживання нецензурно лаявся до своєї бабусі, виражався стосовно неї грубою лайкою. Усе це було наслідком вживання ним алкоголю і конфліктів на цьому фоні, адже ОСОБА_7 завжди робила йому зауваження з приводу недопустимості зловживання спиртними напоями. В ході розмов він не міг стримати себе, тому багато говорив бабусі неприємних їй речей. Остання неодноразово викликала поліцію, на нього оформлялися відповідні адміністративні матеріали і працівниками поліції виносилися тимчасові заборонні приписи. Однак, такі приписи він порушував, хоча знав, що перебувати в одному помешканні з бабусею і контактувати з нею йому заборонено, проте, щоразу бажав доводити своє. Розуміє, що вчинив неправильно, кається, про вчинене шкодує.

Представник потерпілої ОСОБА_6 в суді вказав, що ОСОБА_4 являється його племінником і останній дійсно проживав спільно з бабцею ОСОБА_7 в одній квартирі. ОСОБА_4 зловживає алкоголем, тому ОСОБА_7 намагалася змінити його спосіб життя йому ж на користь. Однак, останній не хотів сприймати порад, конструктивної критики, а тому, конфліктував зі своєю бабусею. Впродовж 2021-2023 року такі конфлікти були дуже частими, щонайменше один раз на два тижні, а то й щотижня, ОСОБА_7 телефонувала йому, щоб він прийшов. Такі дзвінки означали, що конфлікти вже загострилися і було викликано поліцію. Він завжди приходив, щоб поговорити і втихомирити ОСОБА_4 , однак, останній не сприймає критики і зауважень, до порад старших не прислуховується. Внаслідок систематичних образ і дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_7 сильно переживала, відчувала постійний дискомфорт у побуті і неспокій, що призводило до перманентної тривоги і її глибоких психологічних переживань.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, представника потерпілої та дослідженням храктеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 домашнього насильства, а саме умисного систематичного вчинення психологічного насильства стосовно своєї бабусі, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету його вчинення, зокрема присікти прагнення потерпілої до мирного і безконфліктного співжиття, кількість епізодів вчинення домашнього насильства стосовно однієї потерпілої, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , який працює, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, водночас з 19.01.2022 року є підобліковим у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» із діагнозом «розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю», який згідно висновку спеціальної медичної, наркологічної комісії №174 від 25.10.2024 року не потребує лікування в порядку ст.96 КК України.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, відсутності як пом`якшуючих, так і обтяжуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 останньому слід призначити покарання за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду. Водночас повне визнання обвинуваченим своєї вини, публічне вибачення останнього в судовому засіданні за скоєне дають підстави для призначення останньому покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ст.126-1 КК України для обраного виду покарання.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів, оскільки такі згідно ч.1 ст.91-1 КК України застосовуються в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством. У даному випадку встановлено, що ОСОБА_7 , стосовно якої ОСОБА_4 систематично вчинялося домашнє насильство, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.07.2024 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. А тому, на даний час немає підстав для вжиття заходів з метою додаткового забезпечення безпеки постраждалої від домашнього насильства особи, враховуючи, що така на час розгляду справи вже померла.

Підстави для зміни чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2, п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду відповідно до ст.49-2 КВК України обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду карається обмеженням волі на строк до трьох років.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1