Справа № 711/2623/25
Номер провадження 1-кп/711/359/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 14.02.2025 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нововоскресенське, Нововоронцовського району, Херсонської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, заміжньої, офіційно працевлаштованої, яка має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є особою з інвалідністю, не є учасником бойових дій, депутатом не являється, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2022, ОСОБА_5 , відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, не будучи внутрішньо переміщеною особою, усвідомлюючи, що згідно з п. 2 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають -в обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми Підтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204, шляхом обману, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення шляхом отримання допомоги, самостійно подала заяву "про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за допомогою застосунку «Дія» щодо себе й свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зазначивши завідомо неправдиву інформацію про те, що останнім зареєстрованим та фактичним місцем її та сина проживання/перебування є: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що протягом останніх 17 років вона проживає у Черкаській області.

Внаслідок надання недостовірних відомостей до Департаменту соціальної полики Черкаської міської ради, що за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, в порушення вимог п. 2 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів країни від 20.03.2022 № 332, ОСОБА_5 , безпідставно нараховано та виплачено допомогу на її банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал банк»», за рахунок коштів Державного бюджету України, за період з 01.06.2022 по 31.03.2023 на загальну суму 49 000 гривень 00 копійок, якими остання заволоділа шляхом обману, внаслідок чого завдано шкоду інтересам держави в особі Міністерства соціальної політики України.

Крім того, 02.04.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжуючи свою злочинну діяльність, шляхом обману, умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення шляхом отримання допомоги, самостійно подала заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за допомогою застосунку «Дія» щодо себе й свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зазначивши завідомо неправдиву інформацію про те, що останнім зареєстрованим та фактичним місцем її та сина проживання/перебування є: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що протягом : останніх 17 років вона проживає у Черкаській області.

Внаслідок надання недостовірних відомостей до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, що за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, в порушення вимог п. 2 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, ОСОБА_5 , безпідставно нараховано та виплачено допомогу на її банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Універсал банк»», за рахунок коштів державного бюджету України, за період з 02.04.2023 по 29.02.2024 на загальну суму 48 000 гривень 00 копійок, якими остання заволоділа шляхом обману, внаслідок чого завдано шкоду інтересам держави в особі Міністерства соціальної політики України.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялася, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і вона їх у повному обсязі підтверджує. Просила врахувати, що під час досудового розслідування вона усвідомила та повністю визнала свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Цивільний позов визнає в повному обсязі та зобов`язується відшкодувати завдану шкоду. Просила вибачення за вчинене. У скоєному щиро розкаялася та просила суворо не карати, надавши шанс на виправлення.

До початку судового засідання від представника потерпілої особи Міністерства соціальної політики України надійшла заява про розгляд кримінального провадження без їх участі. Цивільний позов просили задовольнити. Призначити покарання обвинуваченій на розсуд суду.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого представника потерпілого.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку прокурора, захисника, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченої ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, покази якої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженої.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії проступки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, даних про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності не притягувалась, офіційно працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , групи інвалідності не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, характеризується за місцем роботи та проживання виключно позитивно, заподіяна шкода не усунута, вину визнала, щиро розкаялася.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, вибачалася за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченої, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, яка усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, дала критичну оцінку своїм діям, а також враховуючи думку представника потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді штрафу, наближеного до мінімальної межі, передбачених санкцією ч.1 ст. 190 КК України.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В судовому засіданні захисником обвинуваченої було заявлено клопотання про розстрочку призначеного штрафу, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем.

Згідно ч.4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

З огляду на матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_5 та суму заявлену у цивільному позові про відшкодування матеріальної шкоди, штраф підлягає розстроченню на 12 місяців щомісячними рівними платежами.

В рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченої запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Представником юридичної особи потерпілого Міністерства соціальної політики України, ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала.

Розглядаючи цивільний позов, суд виходить з наступного.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ст.62 КПК України зазначено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична чи юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) обвинуваченого, однак згідно частини другої цієї статті, права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до суду.

Частиною першою статті 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як визначено ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що наслідок неправомірних дій обвинуваченої - цивільного відповідача ОСОБА_5 юридична особа потерпілий Міністерство соціальної політики України, яке є цивільним позивачем, отримав матеріальну шкоду. Вказаний факт безпосередньо був підтверджений під час судового розгляду. Обвинувачена визнаючи всі фактичні обставини зазначені в обвинувальному акті, тим самим підтвердивши факт незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову, та стягнення з обвинуваченої цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь юридичної особи потерпілого Міністерства соціальної політики України матеріальну шкоду в розмірі 97 000 (дев`яносто сім тисяч гривен 00 копійок).

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.7, 100, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу, в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Призначене ОСОБА_5 основне покарання у виді штрафу розстрочити на 12 місяців з щомісячними рівними платежами.

Цивільний позов представника юридичної особи потерпілого Міністерства соціальної політики на загальну суму 97 000 (дев`яносто сім тисяч гривен 00 копійок) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Міністерства соціальної політики в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 97 000 (дев`яносто сім тисяч гривен 00 копійок).

Речові докази по кримінальному провадженню: документи, що містять фактичні дані про отримання ОСОБА_5 , доходів згідно податкового розрахунку сум доходу, нараховані (сплачені) на користь платників податків і сум утриманого з них податку в період з 01.01.2019 по 01.01.2025; особову справу на ім`я ОСОБА_5 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1