Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5563/22
Провадження № 1-кп/490/295/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» серпня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурорів - ОСОБА_3

ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вознесенську Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, є таким, що не має судимостей, наразі є засудженим вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України до позбавлення волі строком на 05 років 02 місяці

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX), від 14 липня 2025 року № 478/2025 (затвердженим Законом України від 15 липня 2025 року № 4524-IX) / з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Під час дії воєнного стану ОСОБА_5 вчинив злочин за таких обставин.

1. Дізнавшись, що в приміщенні літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають цінні речі, він вирішив таємно заволодіти ними з метою власного незаконного збагачення.

2. Реалізуючи цей намір, ОСОБА_5 протягом періоду з 25 вересня 2022 року до 11 жовтня 2022 року зробив таке.

2.1. 25 вересня 2022 року у вечірній час доби (більш точного часу встановити не видалось за можливе) він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан вказаного домоволодіння, далі - шляхом відкриття дверей, які не мають запорного механізму - проник в приміщення літньої кухні, звідки вилучив належний іншій особі велосипед марки Stern Motion Ladies 4.0 білого кольору вартістю 4.528 грн. 34 коп.

Після цього з місця вчинення злочину, утримуючи вилучене, зник, вилученим розпорядився на власний розсуд.

2.2. 11 жовтня 2022 року близько 08:00 години він же, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, знов переліз через паркан домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дверей, які не мають запорного механізму проник в приміщення літньої кухні

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки за встановлених судом обставин доведеною.

При цьому наполягав, що вказані дії обвинуваченого слід кваліфікувати, як два різних епізоди злочинної діяльності, а саме:

-по епізоду від 25 вересня 2022 року за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-по епізоду від 11 жовтня 2022 року за частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України.

З огляду на таке, просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції відповідних частин відповідних статей кримінального Кодексу України, а за сукупністю цих злочинів за правилами частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України із застосуванням принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Також просив призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за вчинення цих злочинів та злочин, за який той засуджений вироком Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року - за правилами частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

2. Потерпілий ОСОБА_6 просив ухвалити у справі законне та обґрунтоване рішення.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого ОСОБА_8 можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за його відсутності.

3. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

При цьому просив, призначивши йому передбачене законом покарання.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

А......Про зміст та характер протиправних дій ОСОБА_5 свідчать такі досліджені у суді докази.

І......Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження зазначив таке.

1. У вересні 2022 року він знімав житло у будинку АДРЕСА_2 .

За такого домоволодіння 4 по цій же вулиці було по сусідству з будинком, у якому він знімав житло.

Через це він наочно знав мешканців цього домоволодіння, знав, що у цьому домоволодінні є приміщення, яке не закривається (літня кухня), яке не використовується та у якому зберігаються речі, які мають певну цінність

2. Далі, у вересні 2022 року він залишився без джерел доходу.

3. За такого вирішив для отримання прибутку використати майно, що перебувало у вказаній літній кухні.

3.1. За такого він одразу після свого дня народження (можливо - 25 вересня 2022 року) переліз через паркан того домоволодіння, пройшов до літньої кухні, вилучив звідки велосипед, докотив його до паркану, поклав на паркан, потім переліз сам, зняв велосипед та далі здав його до ломбарду.

Отримані у такий спосіб кошти він витратив на власні потреби.

3.2.. Невдовзі після того він, продовжуючи перебувати без коштів для існування, він знов у тій же спосіб проник до кухні у вказаному домоволодінні.

При цьому з кухні він взяв зварювальний апарат, який намітив ще тоді, коли забирав велосипед.

Зварювальний апарат він поклав до рюкзаку, після чого, утримуючи його /апарат/ в рюкзаку, переліз через паркан.

Цей апарат він продав знайомому.

Але потім, коли прийшли працівники поліції, він викупив цей апарат в знайомого та повернув ОСОБА_6 .

3.3. Обвинувачений також вказував, що в інші дні виносив з цього й інше майно, яке не вказане в обвинувальному акті.

Зокрема, в целофановому пакеті виносив пилку

4. Також зазначав, що дат, коли викрадав майно, він не пам`ятає, пам`ятає лише, що викрадав зварювальний апарат після того, як викрав велосипед; пилку викрадав останньою.

ІІ......Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження зазначив таке.

1. Він з батьком ОСОБА_8 мешкає у будинку АДРЕСА_1 .

Взагалі то цей будинок належить його / ОСОБА_6 / братові, та в літній кухні будинку знаходиться майно його брата.

Він з батьком же лише мешкає у цьому будинку.

2. Одного дня восени 2022 року зранку він прокинувся, почувши гуркіт у літній кухні.

2.1. Коли він вийшов з будинку, то побачив особу, яка вже перелазила через паркан з середини домоволодіння на зовні, в цієї особи був поліетиленовий пакет.

2.2. Він вирішив спробувати наздогнати цю особу.

Але, оскільки хвіртка була зачиненою та ключів в нього при собі не було, він мав спочатку піти та взяти ключі.

2.3. Коли він взяв ключі та відкрив хвіртку, особа, яку він бачив «на паркані» вже відбігла на певну відстань.

Він спробував наздогнати цю особу, але таке йому не вдалось.

2.4. Потерпілий також наполягав на тому, що є переконаним, що особа, яку він наздоганяв, не усвідомлювала того, що він /потерпілий/ намагається її переслідувати.

3. Потерпілий також зазначив, що після цих полій він подивився майно в літній кухні та побачив, що частина майна, зокрема велосипед та зварювальний апарат - з неї зникла.

При цьому уточнив, що виявив крадіжку всього майна одночасно; є переконаним у тому, що майно з літньої кухні викрадалось поступово.

Зокрема, вказував, що не бачив, як злодій виносив велосипед, хоча це майно точно було у кухні та завдяки діям крадія зникло.

4. Відзначив потерпілий й те, що, оскільки в літній кухні зберігалось майно його брата, повністю перелічити усе викрадене майно він не є спроможним.

5. Зазначив потерпілий й про те, що особу, яку бачив «на паркані», впізнати не зможе.

ІІІ......Враховуючи, що показання обвинуваченого та потерпілого щодо перебігу та змісту вчинених ОСОБА_5 дій в цілому узгоджуються з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо дій, вчинених ним з метою заволодіння чужим майном, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З огляду на таке зміст та характер вчинених ОСОБА_5 дій суд вважає встановленим.

Б……З висновку товарознавчої експертизи № 3124 від 17 листопада 2022 року /експерт ОСОБА_9 /, вбачається, що вартість велосипеду «Stern Motion Ladies 4.0» становить 4.528 грн. 34 коп..

Вказана експертом вартість викраденого майна сторонами кримінального провадження не заперечується.

Отже, вартість майна, що було викраденим ОСОБА_5 , суд вважає доведеною.

З урахуванням наведеного вину ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна за встановлених судом обставин суд вважає доведеною.

Мотиви визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Вирішуючи питання про можливість визнання частини висунутого ОСОБА_5 обвинувачення необґрунтованою, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

І......Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

/частина 1/

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

/частина 2/

До того ж, відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

1. Відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2. Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к зробив такий висновок про застосування норм права

Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

3. Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі «Ростовцев проти України» /заява № 2728/16/ зазначив, що

вжите у частині 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України поняття «обставини» … розповсюджувалося лише на фактичні обставини справи та не включало в себе їхню кримінально-правову кваліфікацію.

/пункт 34/

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к підтвердила, що таке тлумачення відповідає вимогам національного законодавства та сталої судової практики.

4. У Постанові від 17 жовтня 2022 року у справі № 686/13801/16-к Об`єднана Палата Касаційного Кримінального Суду зазначила, зокрема, таке

… правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність під час кваліфікації кримінального правопорушення за встановленими судом фактичними обставинами є імперативно встановленим обов`язком, а не реалізацією судом повноважень диспозитивного характеру.

На підставі системного аналізу і тлумачення положень КПК щодо судового провадження, здійснюваного судом першої інстанції, завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, зібраних слідчим і викладених слідчим чи прокурором в обвинувальному акті, на підставі якої суд вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений, та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Зміна кримінально-правової кваліфікації судом може виражатись у зміні юридичної оцінки встановлених фактичних обставин, тобто у зміні формули кваліфікації і формулювання обвинувачення.

КПК не визначає окремих підстав зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення місцевим судом. Очевидно, ними можуть бути лише загальні підстави зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, які обумовлені положеннями ч. 1 ст. 2 КК, і за наявності таких підстав суд зобов`язаний змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення в аспекті застосування положень ч. 3 ст. 337 КПК.

Важливим для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону є виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, належної реалізації права на захист, а також правильної кваліфікації кримінального правопорушення.

Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

ІІ......Відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

/частина 1/

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

/частина 3/

У Постанові від 21 травня 2019 року у справі № 727/12/18 Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати касаційного кримінального суду виснував таке

Відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Вказане має місце тоді, коли діяння особи, яке згідно з обвинувальним актом ставиться їй у провину, підлягає кваліфікації за менш тяжкий злочин, ніж це зазначено в обвинувальному акті. Якщо ж вчинення конкретного діяння органом досудового розслідування особі у провину не ставилося, то суд відповідно не може вийти за межі висунутого обвинувачення і додатково встановити обставини кримінального провадження, які не були зазначені в обвинувальному акті.

Виходячи з цих дороговказів, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, зазначає наступне.

А……Висуваючи остаточне обвинувачення ОСОБА_5 прокурор в обвинувальному акті від 10 червня 2025 року стверджував, що обвинувачений вчинив два окремих злочини:

-викрадення велосипеду;

-порушення недоторканості володіння.

Проте, з правильністю таких тверджень погодитись неможливо за такого.

І……Відповідно до статті 33 Кримінального Кодексу України

Сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

/частина 1/

При сукупності кримінальних правопорушень кожне з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

/частина 2/

1. Пленум Верховного Суду у Постанові від 04 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки, окрім іншого, розтлумачив, що

Якщо у складі злочину передбачене діяння, окремі прояви якого у поєднанні з відповідними обставинами утворюють склад іншого злочину, то такі прояви, як правило, повинні отримувати окрему кваліфікацію. Так, за сукупністю злочинів необхідно кваліфікувати використання завідомо підробленого документа чи самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи при шахрайстві, умисне знищення, пошкодження чи приховування офіційних документів при приховуванні злочину тощо.

Водночас окремі з таких діянь враховано законодавцем у диспозиції відповідної статті (частини статті) Особливої частини КК. У таких випадках ці діяння окремої кваліфікації не потребують (наприклад, погроза вбивством при вчиненні зґвалтування чи розбою охоплюється відповідними частинами статей 152 та 187 КК)

/пункт 10/

2. Відповідно до цього, суд відзначає, що законодавцем у диспозиції статті 185 Кримінального Кодексу України враховані, зокрема:

-вчинення крадіжки повторно /частина 2/

-вчинення крадіжки з проникненням у сховище /частина 3/;

-вчинення крадіжки під час дії воєнного стану /частина 4/.

2.1. Відповідно до частини 2 статті 32 Кримінального Процесуального Кодексу України

Повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

Відповідно до цього, Пленум Верховного Суду у згаданій вище Постанові № 7 від 04 червня 2010 року розтлумачив, що

Від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину.

2.2. У пункті 20 Постанови № 10 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» відзначається, що

Неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин..

Верховний Суд у Постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 265/3994/13-к виснував, що

Закріплене законодавцем у ст. 32 КК поняття «єдиний злочинний намір» є більш широким поняттям, ніж «єдиний умисел», так як його змістом охоплюються й сам умисел, і заздалегідь поставлена мета, які в своєму поєднанні нерозривно об`єднують все вчинене в одне кримінальне правопорушення.

ІІ……З огляду на наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Як доведено вище, 25 вересня 2022 року ОСОБА_5 вчинив крадіжку чужого майна з приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /надалі сховище/.

2. Далі, під час судового засідання він однозначно вказував, що проникав у це сховище неодноразово (зокрема, але не виключно й 25 вересня та 11 жовтня 2022 року), у кожному випадку - з метою досягнення заздалегідь поставленої мети - отримувати від чужого майна, що зберігається в цьому сховищі, засоби для існування протягом якомога більш тривалого проміжку часу.

2.1. Суд також відзначає, що доказів на спростування цих показань обвинуваченого матеріали кримінального провадження не містять, сторони, зокрема прокурор про наявність таких доказів не посилається.

2.2. В той же час, суд відзначає, що в цій частині показання обвинуваченого повною мірою узгоджуються з показаннями потерпілого.

3. Далі, суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження 11 жовтня 2022 року обвинувачений проник у те саме сховище таким саме способом, як й 25 вересня 2022 року.

4. Відзначає суд й те, що між першим та останнім вказаними в обвинувальному акті днями проникнення у вказане сховище пройшло 16 днів; цей період, з огляду на характер та обсягу вилученого майна та мету обвинуваченого, є незначним.

5. Відзначає суд й таке.

5.1. Як обвинувачений, так й потерпілий вказують про те, що 11 жовтня 2022 року обвинувачений вилучив з вказаного сховища майно.

5.2. При цьому в обвинувальному акті від 10 червня 2025 року ця обставина також згадується, але, як свідчить текст обвинувального акту, у формулюванні обвинувачення про неї не йдеться через те, що вартість викраденого у той день майна відповідає дрібній, а не кримінально караній крадіжці.

Таке доводить, що 11 жовтня 2022 року обвинувачений проник до сховища знов таки з метою вилучення майна, що там зберігалось.

6. В обвинувальному акті від 10 червня 2025 року прокурор посилається про те, що при вилученні майна зі сховища 11 жовтня 2022 року в ОСОБА_5 виник окремий умисел.

Проте, самої по собі цієї обставини, як свідчать дороговкази, що містяться у процитованій вище Постанові Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 265/3994/13-к, не достатньо для висновку про можливість оцінки його дій, як окремих злочинів.

Зокрема, цих посилань не достатньо для висновку про відсутність в обвинуваченого «єдиного злочинного наміру».

В той же час, характер визнаних сторонами дій ОСОБА_5 та заздалегідь поставлена ним мета у сукупності з вказаним прокурором «умислом» у своєму поєднанні нерозривно об`єднують усі вчинені обвинуваченим дії в одне кримінальне правопорушення.

7. В обвинувальному акті від 10 червня 2025 року стверджується, що 11 жовтня 2022 року під час вчинення вказаних в обвинувальному акті дій обвинувачений мав умисел «на порушення недоторканості житла, шляхом проникнення до» сховища.

Але, самої по собі цієї обставини для висновку про можливість оцінки дій ОСОБА_10 , 11 жовтня 2022 року, як окремого злочину, недостатньо, адже такий умисел є природною та невід`ємною складовою частиною «злочинного наміру» на викрадення майна з цього сховища.

Наведене у сукупності доводить, що вказані в обвинувальному акті та підтверджені судом дії, вчинені ОСОБА_5 25 вересня 2022 року та 11 жовтня 2022 року мають отримати кримінально-правову оцінку, як єдиний продовжуваний злочин вчинена в період воєнного стану крадіжка чужого майна, поєднана з проникненням у сховище.

ІІІ……Далі, суд відзначає, що кримінальна відповідальність за такі дії є передбаченою у частині 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

1. При цьому, як зазначалось вище, у диспозиції цієї статті законодавець врахував таке діяння, як проникнення у сховище.

Відповідно до щойно процитованих приписів пункту 10 Постанови № 7 від 04 червня 2010 року за таких обставин проникнення у сховище окремій правовій кваліфікації не підлягає.

Отже, окремий склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, в діях ОСОБА_5 є відсутнім.

2. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 373, пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України, слід визнати невинуватим та виправдати.

ІV......Вирішуючи питання про можливість виправдання ОСОБА_5 за однією з статей обвинувачення, суд відзначає таке.

1. Внаслідок зміни обвинувачення відповідно до встановленої судом кваліфікації фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину /час, місце та зміст вчинених ним дій/ порівняно з викладеними в обвинуваченні не змінюються.

2. Зміни, ж які мають бути внесеними цим вироком у висунуте ОСОБА_5 обвинувачення, стосуються лише оцінки визнаних сторонами дій, тобто кваліфікації.

З огляду на це суд відзначає, що зміна обвинувачення ОСОБА_5 не матиме наслідком зміну визнаних сторонами обставин кримінального правопорушення; по суті є лише зміною кваліфікації дій обвинуваченого.

3. Суд також відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження внаслідок зміни кваліфікації дій ОСОБА_5 його становище покращується, адже призводить до його часткового виправдання.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне під час ухвалення цього вироку кваліфікувати дії ОСОБА_5 лише за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України, виправдавши його за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 цього Кодексу.

Б……Принагідно суд відзначає таке.

І……В обвинувальному акті від 05 квітня 2024 року прокурором вказувалось, що 11 жовтня 2022 року обвинувачений вилучив зі сховища належний ОСОБА_6 зварювальний апарат марки «Дніпро-М» моделі «САБ-250К» вартістю 1.350 грн., чим заподіяв цьому потерпілому майнову шкоду у вказаному розмірі.

1. Як вже неодноразово зазначалось вище, 10 червня 2025 року в цій частині обвинувачення прокурор змінив, посилання про викрадене 11 жовтня 2022 року майно та вартість цього майна з обвинувального акту виключив.

2. 19 червня 2025 року цей обвинувальний акт був врученим, зокрема, потерпілому ОСОБА_6 .

3. 17 липня 2025 року за вихідним номером 490/5563/22 судом потерпілому ОСОБА_6 судом був направлений лист, у якому йому було роз`яснене його право підтримати обвинувачення, викладене прокурором у попередньому обвинувальному акті.

3.1. При цьому потерпілому роз`яснювалось, що про свій намір підтримати попереднє обвинувачення він може повідомити суд у будь-який зручний для нього спосіб /особисто з`явитись у судове засідання або надіслати на адресу суду відповідну заяву.

3.2. Потерпілому також роз`яснювалось, що у разі неповідомлення ним про бажання підтримати попереднє обвинувачення у обраний ним /потерпілим/ спосіб суд вважатиме, що підтримувати первісне обвинувачення потерпілий не бажає.

4. Та, як зазначалось вище, потерпілий ОСОБА_6 до суду не з`явився.

До того ж, жодних заяв про намір підтримати попереднє обвинувачення він не подав.

З огляду на таке під час ухвалення вироку суд виходив з того, що прокурор змінив обвинувачення у передбачений законом спосіб, а потерпілий ОСОБА_6 підтримувати первісне обвинувачення не побажав.

ІІ……Відповідно до змісту обвинувального акту від 05 квітня 2024 року, обвинувачення у вчиненні крадіжки 11 жовтня 2022 року потерпілого ОСОБА_8 не стосувалось.

За такого його позиція на зміст обвинувачення в цій частині судом не враховувалась.

ІІІ……В остаточно висунутому ОСОБА_10 обвинуваченні про викрадене 11 жовтня 2022 року майно не йдеться; не вказується й вартість такого майна.

Вийти ж за межі висунутого обвинувачення в цій частині суд, відповідно до щойно процитованих приписів статті 337 Кримінального Кодексу України, не вправі.

Виходячи з наведеного, суд позбавлений процесуальної можливості під час розгляду цього кримінального провадження визначити врахувати викрадене 11 жовтня 2022 року ОСОБА_5 майно або його вартість.

В......Висуваючи обвинувачення ОСОБА_5 , органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджували, що в його діях є кваліфікуюча ознака «повторність» вчинення крадіжки.

Вирішуючи питання про обґрунтованість цих посилань, суд враховує таке.

І……З відомостей, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 19-19032024/48001 від 19 березня 2024 року, а також відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження копії вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 25 грудня 2012 року та копії вироку Йошкар-Олинського міського суду Республіки Марій ЕЛ Російської Федерації від 09 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше засуджувався, зокрема:

-05 серпня 2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України (був звільненим 14 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання);

-18 жовтня 2012 року Ленінським районним судом міста Миколаєва /в редакції вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 25 грудня 2012 року/ - за вчинення 27 травня 2012 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України (був звільненим 24 червня 2016 року по відбуттю строку покарання);

а також:

-09 жовтня 2017 року Йошкар-Олинським міським судом Республіки Марій Ел Російської Федерації /вирок приведений у відповідність до законодавства України ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 жовтня 2017 року/ - за вчинення у грудні 2016 року злочину, передбаченого частиною 1 статті 15 частиною 2 статті 307 Кримінального Кодексу України (був звільненим 30 жовтня 2020 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 02 місяці 30 днів)

ІІ......Аналізуючи ці відомості, суд враховує такі приписи діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 1 статті 89 Кримінального Кодексу України такими, що не мають судимостей, визнаються:

пункт 7 - особи, засуджені до позбавлення волі ... за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення;

пункт4 8 - особи, засуджені до позбавлення волі ... за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення;

2. Відповідно до статті 90 Кримінального Кодексу України

Строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

/частина 1/

...

Якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового).

/частина 3/

...

Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

/частина 5/

3. Відповідно до статті 9 Кримінального Кодексу України

Вирок суду іноземної держави може бути врахований, якщо громадянин України, іноземець або особа без громадянства були засуджені за кримінальне правопорушення, вчинене за межами України, та знову вчинили кримінальне правопорушення на території України.

/частина 1/

Відповідно до частини першої цієї статті рецидив кримінальних правопорушень, невідбуте покарання або інші правові наслідки вироку суду іноземної держави враховуються при кваліфікації нового кримінального правопорушення, призначенні покарання, звільненні від кримінальної відповідальності або покарання.

/частина 2/

4. Порядок врахування вироків Російської Федерації на території України є врегульованим таким чином.

4.1. Відповідно до пункту 19 Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року частина 3 розділу IV згаданої Конвенції була доповненою пунктом 791 такого змісту:

Під час вирішення питань про визнання особи особливо небезпечним рецидивістом, про встановлення фактів учинення злочину повторно і порушення обов`язків, пов`язаних з умовним засудженням, відстрочкою виконання вироку або умовно-достроковим звільненням, установи юстиції Договірних Сторін можуть визнавати і враховувати вироки винесені судами (трибуналами) колишнього Союзу РСР і союзних республік, що входили до його складу, а також судами Договірних Сторін.

4.2. Проте, Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР вказаний протокол був ратифікований з застереженнями.

Зокрема, згаданим Законом визначалось, що:

Україна не бере на себе зобов`язання визнавати та враховувати вироки, винесені судами Договірних Сторін, при вирішенні питань про визнання особи особливо небезпечним рецидивістом, про встановлення факту вчинення злочину повторно та порушення зобов`язань, пов`язаних з умовним звільненням, відстрочкою виконання вироку або умовно-достроковим звільненням

4.3. Більше того, відповідно до Закону України № 2783-ІХ від 01 грудня 2022 року України вийшла з вказаних Конвенції та Протоколу та зупинила їх дію у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією.

5. Принагідно слід відзначити й те, що порядок видачі осіб, що вчинили злочини поза межами України, та приведення у відповідність до законодавства України вироків, зокрема, Російської Федерації, регулювався іншою частиною розділу IV згаданої Конвенції, а саме частиною І цього розділу.

ІІ......З огляду на наведені приписи діючого законодавства суд, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_5 такої кваліфікуючої ознаки, як «повторність» вчинення злочинів, відзначає таке.

1. Наведені приписи Законів України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР та від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ не дають правових підстав враховувати вирок Йошкар-Олинським міського суду Республіки Марій Ел Російської Федерації при вирішенні питання про рецидив злочинів або ж - при кваліфікації нового злочину, вчиненого на території України.

Той факт же, що за запитом України ОСОБА_5 був виданий Російською Федерацією для відбуття вироку, призначеного судом цієї держави, сам по собі не породжує в України обов`язку враховувати цей вирок.

Отже, при кваліфікації нового злочину, так само, до речі, як й при вирішенні питання про наявність рецидиву злочинів, цей вирок судом не враховується.

2. Принагідно суд відзначає таке.

2.1. Вироком Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року дії ОСОБА_10 щодо вчинення 02 лютого 2025 року крадіжки чужого майна кваліфіковані, зокрема, за ознакою «повторність».

2.2. Сам текст вироку прямих вказівок про обставини, що зумовили таку кваліфікацію, не містить.

2.3. Текст вироку дає підстави припустити, що під час вирішення питання про наявність такої кваліфікуючої ознаки суд врахував вирок Йошкар-Олинським міського суду Республіки Марій Ел Російської Федерації.

2.4. На випадок, якщо таке припущення є вірним, суд відзначає наступне.

(а) Суд в жодному разі не надає оцінку правомірності вироку Інгульського районного суду міста Миколаєва та безумовно вважає цей вирок повною мірою законним та обґрунтованим.

(б) Поруч з таким суд відзначає, що діюче кримінальне процесуальне законодавство не передбачає, що самі по встановлені цим вироком обставини /зокрема наявність кваліфікуючих ознак, врахування тих чи інших обставин/, мають преюдиціальне значення під час розгляду іншої справи.

Отже, посилання Інгульського районного суду міста Миколаєва про наявність кваліфікуючих ознак в діях ОСОБА_5 під час винесення нового вироку судом не враховується.

3. Далі, в останній раз ОСОБА_5 засуджувався на території України 18 жовтня 2012 року та завершив відбувати призначене цим вироком покарання 24 червня 2016 року.

Отже, з моменту відбуття покарання до моменту вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, сплинуло більше 05 років.

4. Відповідно до процитованих вище приписів частини 1 статті 89 Кримінального Кодексу України таке означає, що на момент вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_5 судимостей не мав.

Отже, передбачені законом підстави кваліфікації вчинених ОСОБА_5 дій за ознакою повторності або ж для врахування факт вчинення ним злочину на території Російської Федерації для встановлення в його діях рецидиву злочину є відсутніми.

ІІІ……За таких обставин посилання про наявність такої кваліфікуючої ознаки з висунутого ОСОБА_5 обвинувачення слід виключити.

ІV......Вирішуючи питання про можливість виключення цієї кваліфікуючої ознаки з висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, суд відзначає таке.

1. Внаслідок такої зміни обвинувачення фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину /час, місце та зміст вчинених ним дій/ порівняно з викладеними в обвинуваченні не змінюються.

2. Така зміна обвинувачення є зумовленою лише вивченням відомостей про особу обвинуваченого; такі відомості відповідно до визначеного судом порядку встановлення обставин кримінального провадження не підлягали встановленню в порядку, що передбачений частиною 3 статті 349 Кримінального Процесуального Кодексу України, але підлягали встановленню з урахуванням наданих сторонами доказів.

3. Суд також відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження внаслідок виключення цієї кваліфікуючої ознаки з висунутого ОСОБА_5 обвинувачення його становище вочевидь покращується.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне під час ухвалення цього вироку кваліфікуючу ознаку «повторність» з висунутого ОСОБА_5 обвинувачення виключити.

Мотиви зміни обвинувачення.

А……Вирішуючи питання про можливість зміни висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, суд виходе з таких приписів діючого законодавства та настанов судової практики.

І……Спершу суд виходе з процитованих вище:

-приписів статті 8, частини 3 статті 349, статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України;

-приписів частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів";

-настанов, що містяться у Рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі «Ростовцев проти України» /заява № 2728/16/;

-настанов, що містяться у Постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 686/13801/16-к; від 27 лютого 2018 року у справі № 756/5578/15-к та від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к; від 21 травня 2019 року у справі № 727/12/18

ІІ......Далі суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 3 статті 374 Кримінального Процесуального Кодексу України вироку суду, окрім іншого, має містити у собі: «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення».

2. У частині 1 статті 91 цього Кодексу визначено, що

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема:

-подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

-винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16 виснував, що обвинувачення складається з трьох складових - фабули обвинувачення /тобто - виклад фактичних обставин вчиненого злочину/ яка є фактичною моделлю вчиненого злочину, а також - юридичного формулювання: формули /тобто - правової кваліфікації/ та формулювання обвинувачення /тобто - формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним Кодексом України/, яке є правовою моделлю злочину, вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. При цьому наведені обвинуваченні фактичні дані в своїй сукупності мають вичерпно визначати кожен з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, має надати можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У Постанові від 29 травня 2024 року Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного Кримінального Суду виснував таке.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули обвинувачення); правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення. При цьому фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі.

Суд звертає увагу, що для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та належної реалізації права на захист. Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) є правовою моделлю кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Б……Виходячи з цих дороговказів, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, окрім згаданих вище обставин, що не є підтвердженими, зазначає, що під час викладення обставин викрадення ОСОБА_5 велосипеду органи досудового розслідування та публічне обвинувачення зазначили, що викрадене майно належить ОСОБА_8 .

Стосовно цих посилань автора обвинувального акту суд відзначає наступне.

І......У судове засідання потерпілий ОСОБА_8 не з`явився.

В той же час, потерпілий ОСОБА_6 зазначав, що цей велосипед ОСОБА_8 не належить, належить його / ОСОБА_6 / брату.

ІІ……Оцінюючи цю обставину, суд відзначає таке.

1. Стаття 185 Кримінального Кодексу України визначає ознакою предмету злочину лише його вартість та те, що воно є «чужим» для обвинуваченого.

Конкретність ж вказівки на власника майна, що є «чужим» для обвинувачення, про наявність/відсутність елементів складу злочину, передбаченого статтею 185 Кримінального Кодексу України, не свідчить.

2. При цьому суд відзначає, що відповідно до процитованих вище приписів законодавства та настанов судової практики, зміною обвинувачення є зміна саме у посиланнях, які стосуються лише обставин, що утворюють елементи складу злочину; уточнення ж інших обставин про «зміну обвинувачення» в контексті статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України не свідчить.

Таке доводить, що зміна обвинувачення, яка полягає у заміні прізвища власника «чужого майна» на вказівку про те, що вилучене майно є «чужим» для обвинуваченого не може призвести до виходу за межі висунутого обвинувачення.

З цього випливає й те, що встановлення конкретного власника майна у разі доведення, що воно є «чужим» для злодія, до завдань суду під час розгляду кримінального провадження не входить.

ІІІ……З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, таке.

1. В обвинувальному акті вказаний та сторонами визнаний той факт, що згаданий велосипед ОСОБА_5 не належить, отже в будь-якому випадку для нього є «чужим майном».

2. За такого уточнення, змістом якого є вказівка про те, що ОСОБА_5 25 вересня 2022 року заволодів «чужим майном» замість вказівки на прізвище власника такого майна:

-не тягне за собою зміну визнаних сторонами обставин;

-не спроможна призвести до виходу за межі обвинувачення та зумовленого таким порушення приписів статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

З огляду на таке під час ухвалення цього вироку суд вважає за можливе під час викладення обставин вчиненої обвинуваченим крадіжки зазначити лише, що ОСОБА_5 за встановлених судом обставин було викрадене чуже майно.

Обставини, які пом`якшують покарання

1. Як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує сприяння ним у розкритті злочину.

2. Окрім того, відповідно до частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним своєї винуватості та сприяння у судовому розгляді кримінального провадження.

3. Сторони пропонують визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому злочині.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.2. В цьому ж випадку обвинувачений після вчинення дій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, вчинив ще одну крадіжку, за вчинення якої є засудженим вироком Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року.

Таке свідчить, що поведінку, змістом якої є протиправне вилучення чужого майна, ОСОБА_5 не засуджує, що з «щирим каяттям» не сумісне.

2.3. До того ж, після вчинення кримінальних правопорушень жодних дій щодо усунення їх наслідків обвинувачений не вжив.

2.4. Що ж стосується посилань обвинуваченого про те, що він кається на теперішній час, то вони є наслідком застосованих до нього згаданим вироком суду заходів впливу, отже - не є проявом його самостійно визначеного ставлення до скоєного.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_5 є відсутнім.

Обставини, які обтяжують покарання

1. Як доведено вище, підстави вважати наявною такої обставини, що обтяжують покарання, як «рецидив злочину», є відсутньою.

2. Відомості про наявність ознак інших обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального Кодексу України визнаються такими, що обтяжують покарання, в матеріалах кримінального провадження відсутні; сторони, зокрема прокурор про наявність таких обставин не посилаються.

Отже, обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , є відсутніми.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_5 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкцій відповідних частин відповідних статей Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості кожного з вчинених ним кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність.

При цьому суд враховує таке.

І……Стосовно ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину суд відзначає таке.

1.Відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України вчинений ним злочин наразі відноситься до категорії тяжких.

2. При цьому тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину значною мірою є обумовленою тим, що злочин ним був вчиненим під час дії воєнного стану.

З цього приводу суд відзначає, що запроваджуючи Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року підвищену кримінальну відповідальність за злочини проти власності, законодавець головним чином виходив з того, що: "військові дії агресора [що зумовили необхідність запровадження військового стану] в багатьох випадках спрямовані на мирне населення, об`єкти цивільної інфраструктури, що породжує страх за своє життя та здоров`я, змушує людей полишати свої домівки та майно. Нерідко такі обставини використовуються зловмисниками з метою фактично безперешкодного заволодіння цим майном шляхом проникнення до квартир, житлових будинків, офісів чи закладів торгівлі під час запровадження військового стану"1

В той же час, вчинений ОСОБА_5 злочин вочевидь не є пов`язаним із використанням зловмисником таких обставин.

Таке істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину майже до ступеню тяжкості аналогічних злочинів, вчинених не в умовах воєнного стану.

3. Враховує суд й ту обставину, що ОСОБА_5 вчинив злочин, кваліфікуючою ознакою якого є, окрім його вчинення під час дії воєнного стану, також проникнення у сховище.

Принагідно суд враховує й те, що запроваджуючи Законом № 2117-IX від 03 березня 2022 року підвищену кримінальну відповідальність за крадіжки під час дії воєнного стану, завбачав, що у цей період громадян зокрема - в матеріальному плані стають особливо вразливими.

ІІ……Вивченням відомостей про особу ОСОБА_5 встановлено таке.

1. На обліках в лікарів психіатра або нарколог він не перебуває; на момент вчинення злочину негативної характеристики за місцем проживання не має.

2. У досудовій доповіді органу пробації зазначається, що він: «Зіштовхуючись з проблемою, починає робити перше-ліпше, що приходить йому до розуму, не робить висновку зі свого минулого, повторює помилки» та «не до кінця усвідомлює, що саме та як конкретно йому необхідно змінити у своєму житті».

3. З огляду на таке суд відзначає й те, що обвинувачений вчинив злочин, що є предметом розгляду цього кримінального провадження, під час, коли мав роботу (виконував будівельні роботи), але через брак заказів відчував фінансові складнощі.

4. Враховує суд також те, що на момент вчинення злочину судимостей він не мав; у цей період намагався створити сім`ю та вів в цілому соціально прийнятний спосіб життя.

Таке доводить, що вчинення ОСОБА_5 злочину є результатом лише відсутності в нього стійких соціальних настанов, але не є проявом свідомо обраного ним способу життя.

Призначення покарання за вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

1. Санкція частини 4 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років.

При цьому суд, з огляду на наведені вище обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, зважає на таке.

1.1. Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 04 до 06 років.

1.2. Становище потерпілого під час вчинення злочину ОСОБА_5 було вразливим через обставини, зумовлені воєнним станом.

2. Далі суд враховує:

-наявність однієї передбаченої частиною 1 статті 66 Кримінального Кодексу України обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 ;

-двох передбачених частиною 2 статті 66 цього Кодексу обставин, що також пом`якшують його /обвинуваченого/ покарання.

3. Суд також відзначає, що відомості про особу обвинуваченого істотно не впливають на міру покарання, що має бути йому призначеним.

Наведене у сукупності доводить, що за вчинення цього злочину ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 03 місяці.

Призначення остаточного покарання

І……Після вчинення злочину, за який ОСОБА_5 засуджується цим вироком, він був засуджений вироком Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року за вчинення 02 лютого 2025 року злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України до позбавлення волі строком на 05 років 02 місяці.

ІІ……Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за такого йому слід призначити остаточне покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначенні остаточного покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує наступне.

1. Перш за все, суд відзначає, що за кожен з злочинів, що входять до складу сукупності, обвинуваченому призначене покарання, що є необхідним та достатнім для його виправлення.

2. Далі суд відзначає, що ступінь тяжкості злочину, за який ОСОБА_5 засуджується цим вироком, з огляду на стадії злочинів, що входять до складу сукупності, є більшим.

3. Далі, злочини, за які обвинувачений засуджується цим вироком та злочин, за який він є засудженим вироком від 30 квітня 2025 року, поза розумним сумнівом є проявами одного й того ж явища відсутності в ОСОБА_5 стійких соціальних настанов.

Таке дає підстави для твердження про те, що покарання, призначене йому за злочин, ступінь тяжкості якого є більшою, як таке, що купірує більш небезпечні прояви такого явища, одночасно купірує й менш небезпечні прояви того ж явища.

Таке доводить, що в цьому випадку до ОСОБА_5 має бути застосований принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Отже, за сукупністю злочинів ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 03 місяці.

Порядок застосування покарання.

1. Строк відбуття основного покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання обвинуваченим слід зарахувати часткове відбуте покарання за попереднім вироком - період з 02 лютого 2005 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 01 день відбутого покарання за 01 день позбавлення волі.

Вирішення питання про розподіл судових витрат

1. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру УМВС України в Миколаївській області було витрачено 1.510,24 грн.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

2. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експерта ОСОБА_11 було витрачено 170 грн.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти також слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України.

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України.

Виправдати ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 162 Кримінального Кодексу України оскільки в його діянні відсутній склад цього кримінального правопорушення.

Призначити ОСОБА_12 покарання за частиною 4 статті 185 Кримінального Кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 05 років 03 місяці.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочину, за вчинення якого обвинувачений був засудженим вироком Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30 квітня 2025 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 /п`ять/ років 03 /три/ місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання часткове відбуте покарання за попереднім вироком - період з 02 лютого 2025 року до момент набрання чинності цим вироком - з розрахунку 01 день відбутого покарання за 01 день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 у прибуток держави 1.510 грн. 24 коп. /одну тисячу п`ятсот десять грн. двадцять чотири коп./ витрат на проведення експертизи експертами Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру УМВС України в Миколаївській області.

Стягнути з ОСОБА_5 у прибуток держави 170 грн. /сто сімдесят грн. / витрат на проведення експертизи експертом ОСОБА_11 ..

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_13

13.08.2025

1 - пояснювальна записка до проекту закону № 2117-ІХ /https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/1243626/