КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/2626/2025 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

у режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої застосовано

примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002646, внесеному до ЄРДР 6 червня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, Донецької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, а саме, примусовий захід, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу із звичайним наглядом - Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу із звичайним наглядом - Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Цією ж ухвалою вирішено питання процесуальних витрат та доля речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність корисливого мотиву, виключити з резолютивної частини ухвали посилання суду на конкретний спеціалізований психіатричний заклад «Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що за адресою: Київська область, Фастівський район, смт Глеваха, вул. Павлова, 7». В решті ухвалу суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що, виходячи з аналізу статей 13, 15, 18, 19, 23, 24, 92, 93, 94 КК України та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК України у їх взаємозв`язку, при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому, суд має виходити із об`єкта посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, з урахуванням усіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

На думку прокурора, всупереч зазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, істотно порушуючи вказаний кримінальний процесуальний закон, вирішуючи питання про факт вчинення суспільно-небезпечних діянь неосудним ОСОБА_8 , зокрема, при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, судом помилково зазначено про наявність корисливого мотиву, що фактично є складовою суб`єктивної сторони злочину. А отже, посилання на наявність мотиву в судовому рішенні про застосування примусових заходів медичного характеру є неприпустимим.

Крім того, як наголошує прокурор, відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» в поточній редакції, в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа.

Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції помилково не застосував до обвинуваченого ст. 94 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, а також істотно порушив вимоги ст. 513 КПК України.

Потерпілі, представник потерпілих, законний представник ОСОБА_8 , належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, колегія суддів, з урахуванням конкретних обставин апеляційного провадження, у відповідності до вимог ст. 405 КПК України, вважає за можливим проводити судовий розгляд справи у відсутність зазначених осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, думку захисника та ОСОБА_8 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції в межах апеляційних вимог прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_8 6 квітня 2024 року близько 18.56 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Бадьорий» за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 21/4, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «НЕДЛЕС», , проходячись поміж торгових рядів, побачив вхід до підсобного приміщення, доступ до якого обмежений для сторонніх осіб, після чого, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник до вказаного підсобного приміщення, звідки таємно викрав чуже майно, а саме: термінал збору даних «Zebra TC21; WLAM, GMS, SE4100, NFC 3GB/32», який належить ТОВ «НЕДЛЕС», .

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «НЕДЛЕС» матеріального збитку на суму 13306,80 грн.

Крім того, ОСОБА_8 1 червня 2024 року близько 13.50 год., перебуваючи на шостому поверсі офісного буд. АДРЕСА_3, помітив через незамкнені до робочого кабінету НОМЕР_1 «Адвокати та юристи» двері на столі мобільний телефон марки «Iphone 11 White 128 gb».

Далі ОСОБА_8 , переслідуючи корисливі мотиви, підійшов до каб. НОМЕР_1, без будь-яких перешкод зайшов до вказаного приміщення, звідки таємно викрав чуже майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 11 White 128 gb», після чого з місця вчинення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 13789, 95 грн.

Крім того, ОСОБА_8 4 червня 2024 року приблизно з 15.55 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 12/1-А, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «СІЛЬО-ФУД» , проходячи поміж торгових полиць, побачив вхід до підсобного приміщення, доступ до якого обмежений для сторонніх осіб, після чого, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник до вказаного підсобного приміщення, де зі столу таємно викрав мобільний телефон марки «SAMSUNG SM-A315F/DS 64 GB» вартістю 3574 грн 35 коп., який належить ТОВ «СІЛЬПО-ФУД».

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» матеріального збитку на суму 3574,35 грн.

Також судом враховано, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 893 від 23 липня 2024 року встановлено, що на період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, ОСОБА_8 виявляв ознаки хронічного психічного розладу - Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, змішаний тип дефекту, галюцинаторно - параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F20). За своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, ОСОБА_8 , 1995 року народження, не перебував у тимчасово хворобливому стані. В даний час ОСОБА_8 , 1995 року народження, виявляє ознаки хронічного психічного розладу - Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, змішаний тип дефекту, галюцинаторно - параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F20). За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 потребує поміщення до спеціального лікувального закладу в примусовому порядку з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь (відповідно до ст. 92, ч.3 ст. 94 КК України). В даний час ОСОБА_8 , 1995 року народження, не виявляв ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин з синдромом залежності.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану, та застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь, а саме, примусовий захід, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до спеціалізованого психіатричного закладу із звичайним наглядом - Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7.

Колегія суддів частково погоджується з таким рішенням суду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд, окрім іншого, з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є:

1) об`єкт кримінального правопорушення;

2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення;

3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення;

4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до ККУкраїни може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 ККУкраїни).

Згідно зі ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (ч. 1).

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст. 23 ККУкраїни виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ст. 24 ККУкраїни ).

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 ККУкраїни, і у такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

При цьому мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Враховуючи наведене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону було дотримано не у повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи № 893 від 23 липня 2024 року, встановлено, що під час скоєння інкримінованих дій ОСОБА_8 не міг і в даний час не може усвідомлювати свої дії, керувати ними, а тому за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару із звичайним наглядом.

Отже, судом не враховано, що нездатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, на що акцентує увагу прокурор в апеляційній скарзі, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності, і в такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За наведеного, на переконання колегії суддів, висновки суду щодо наявності умислу та його спрямованості, мети і мотиву у діях ОСОБА_8 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння за встановлених судом обставин є необґрунтованими, і у цій частині апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала суду - зміні.

Окрім того, статтею 92 ККУкраїни передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з положеннями ст. 94 ККУкраїни залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Таким чином, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого особою суспільно небезпечного діяння, суд ухвалює рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, оскільки перелік спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги, у яких надається психіатрична допомога особі в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, затверджений МОЗ (п. 7 Порядку організації психіатричної допомоги у разі застосування судом запобіжних заходів до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2024 р. № 467).

За встановлених обставин доводи прокурора у цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини оскаржуваної ухвали посилання суду на конкретний спеціалізований психіатричний заклад «Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що за адресою: Київська область, Фастівський район, смт Глеваха, вул. Павлова, 7».

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду - зміні

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України -змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність корисливого мотиву. Виключити з резолютивної частини ухвали посилання суду на конкретний спеціалізований психіатричний заклад «Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Глеваха, вул. Павлова, 7».

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4