Номер провадження: 11-сс/813/554/25
Справа № 522/1812/25 1-кс/522/891/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури в порядку ст.303 КПК України; зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в провадженні яких перебувають кримінальні провадження №0000531 від 02.09.2021 року, №0000092 від 10.02.2022 року, №0000099 від 14.02.2022 року, розглянути належним чином, відповідно до вимог ст.220 КПК України клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року; а також зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в провадженні яких перебувають вказані кримінальні провадження, повідомити заявницю про наслідки розгляду вищевказаного клопотання.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою закрити провадження за скаргою в порядку ст.303 КПК України ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури у вищевказаних кримінальних провадженнях, яка полягає в не розгляді клопотання від 23.01.2025 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує, що відкривши провадження за скаргою ОСОБА_6 , слідчий суддя не дослідив належним чином змісту клопотання останньої від 23.01.2025 року та всупереч вимог КПК України зобов`язав уповноважених осіб Одеської обласної прокуратури розглянути клопотання в порядку ст.220 КПК України щодо вчинення процесуального рішення.

В апеляційній скарзі прокурор просить розглянути його скаргу за відсутності уповноваженої особи Одеської обласної прокуратури.

Скаржниця ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явилася, клопотань про відкладення не подавала, надіслала запереченя на апеляційну скаргу.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та скаржниці.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги вказану неявку учасників провадження, колегія суддів оцінює таку позицію, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо права прокурора на оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, що не входить до переліку, зазначеному в ст.309 КПК, колегія суддів виходить з того, таке обмеження поширюється на рішення, що стосуються передбаченої законодавцем системи судових рішень, але в даному випадку таке обмеження не може поширюватися на оскаржувану ухвалу слідчого судді, оскільки рішення слідчого судді одночасно в трьох кримінальних провадженнях, із зобов`язанням посадових осіб Одеської обласної прокуратури розглянути клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року в порядку ст.220 КПК, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки такий розгляд не передбачений процесуальним законом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне забезпечити прокурору право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді на підставі п.17 ч.1 ст.7 та ч.1 ст.24 КПК, які його гарантують, та з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосувати загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК.

При цьому, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в постанові від 12.10.2017 року (справа №5-142кс(15)17), в якій касаційний суд зазначив, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч.3 ст.309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч.4 ст.399 КПК.

Вказаний висновок Касаційного кримінального суду підтвердила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року (справа №237/1459/17), зазначивши, що оскільки слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, суду апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження належало виходити з приписів ст.9 КПК, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та частина шоста встановлює, що коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п.17 ч.1 ст.7 КПК), а її зміст розкрито у ст.24 КПК, згідно з ч.1 якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 року (справа №405/680/22) зазначив, що право на апеляційне оскарження рішень слідчого судді визначається положеннями статті 309 КПК. Однак, відповідно до усталеної судової практики, якщо слідчий суддя прийняв рішення, яке виходить за межі його повноважень, сторона не може бути обмежена в праві на апеляцію проти такого рішення.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.24 КПК, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Згідно ч.1 ст.306 КПК, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст.318-380 КПК, з урахуванням положень Глави 26 КПК.

Згідно ч.2 ст.306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги (ч.3 ст.306 КПК).

Колегією суддів встановлено, що під час розгляду скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури щодо невиконання вимог ст.220 КПК, слідчий суддя місцевого суду не дотримався зазначених вимог закону, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 02.09.2021 року до ЄРДР №0000531 внесені відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

10.02.2022 року за заявою ОСОБА_6 внесені відомості до ЄРДР №0000092 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.376-1 КК України

14.02.2022 року за заявою ОСОБА_6 внесені відомості до ЄРДР №0000099 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.365-2 КК України.

Досудове розслідування вказаних кримінальних проваджень проводиться слідчими СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

У вказаних кримінальних провадженнях ОСОБА_6 має процесуальний статус потерпілої, що підтверджується пам`ятками про процесуальні права та обов`язки, що були їй вручені слідчими 07.10.2021 року, 27.01.2023 року та 29.05.2023 року (а.п.3-9).

23.01.2025 року потерпіла ОСОБА_6 подала до Одеської обласної прокуратури клопотання про зміну підслідності кримінальних проваджень №0000531 від 02.09.2021 року за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, №0000092 від 10.02.2022 року за ч.1 ст.276 КК України, №0000099 від 14.02.2022 року за ч.1 ст.365-2 КК України та доручення в порядкуст.36 КПК здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування (а.п.10-11).

03.02.2025 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_6 подала до Приморського районного суду м. Одеси скаргу на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невиконанні вимог ст.220 КПК, просила зобов`язати посадових осіб Одеської обласної прокуратури розглянути подане нею 23.01.2025 року клопотання про зміну підслідності одночасно трьох вищевказаних кримінальних проваджень та надати їй вмотивовану постанову щодо прийнятого рішення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури; зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в провадженні яких перебувають кримінальні провадження №0000531 від 02.09.2021 року, №0000092 від 10.02.2022 року, №0000099 від 14.02.2022 року, розглянути належним чином, відповідно до вимог ст.220 КПК України клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року; зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в провадженні яких перебувають вказані кримінальні провадження, повідомити заявницю про наслідки розгляду вищевказаного клопотання (а.п.18-19).

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що оскільки відсутні відомості щодо розгляду Одеською обласною прокуратурою клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року про зміну підслідності в порядку ст.220 КПК України, у кримінальних провадженнях №0000531 від 02.09.2021 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, №0000092 від 10.02.2022 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.376 КК України, №0000099 від 14.02.2022 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування було проігноровано вимоги ст.220 КПК України, тобто вчинена бездіяльність.

Водночас з оскарженої ухвали вбачається, що фактично слідчим суддею скарга ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, не перевірялась, підставою для призначення до розгляду, розгляду її по суті та задоволення скарги послугувало те, що слідчим суддею констатовано недотримання вимог ст.220 КПК посадовими особами Одеської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року та вказано про бездіяльність у кримінальних провадженнях.

Однак, колегія суддів не погоджується із вказаними висновками слідчого судді, з таких підстав.

Згідно п.5 ч.1 ст.3 КПК досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

За приписами кримінального процесуального закону слідчий суддя наділений повноваженнями здійснення, у порядку передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у певному кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст.3 КПК).

Отримавши до провадження скаргу на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування слідчий суддя має першочергово перевірити чи підлягає скарга розгляду у цьому суді; повноважність суб`єкта на право подання скарги; чи відноситься рішення, дія чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування; у якому кримінальному провадженні подано скаргу; а також перевірити дотримання строків подання скарги.

За результатами перевірки вказаних обставин слідчий суддя може:

-відмовити у відкритті провадження за скаргою, у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню (ч.4 ст.304 КПК);

-повернути скаргу, у разі якщо: скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; скарга не підлягає розгляду в цьому суді; скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (ч.2 ст.304 КПК);

-призначити скаргу до розгляду, якщо вона відповідає всім вимогам КПК.

Однак, призначивши скаргу до розгляду, слідчим суддею не перевірено в якому кримінальному провадженні подано скаргу та чи підлягає оскарженню згідно ст.303 КПК вказана в ній бездіяльність прокурора.

Так, зі скарги вбачається, що в ній оскаржується бездіяльність одразу в трьох різних кримінальних провадженнях: №0000531 від 02.09.2021 року, №0000092 від 10.02.2022 року, №0000099 від 14.02.2022 року, що є недопустимим та свідчить про невідповідність скарги вимогам процесуального закону.

З огляду на наведене, на думку колегії суддів, слідчий суддя не мав права призначати до розгляду скаргу, оскільки вона стосувалась одночасно трьох різних кримінальних проваджень.

Окрім цього, слідчим суддею не перевірено чи підлягає оскарженню вказана у скарзі бездіяльність прокурора, з урахуванням приписів ч.1 ст.303 КПК.

Законодавець у ст.303 КПК чітко визначив яка бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора може бути оскаржена на досудовому розслідуванні (п.1 ч.1 ст.303 КПК), та які їх рішення можуть бути оскаржені на досудовому розслідуванні (п.2-11 ч.1 ст.303 КПК).

Зокрема, в п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Таким чином, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійснені інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

При цьому, оскаржити до слідчого судді таку бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора можливо лише за наявності зв`язку між його обов`язком вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого така особа зобов`язана їх вчинити.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає три обов`язкові ознаки: слідчий, дізнавач або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма процесуального закону дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо невиконання обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Із матеріалів судової справи вбачається, що 03.02.2025 року потерпіла ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, в якій фактично висловила дві вимоги:

1)розглянути скаргу на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невиконанні вимог ст.220 КПК;

2)зобов`язати посадових осіб Одеської обласної прокуратури розглянути її клопотання від 23.01.2025 року про зміну підслідності одразу трьох кримінальних проваджень: №0000531 від 02.09.2021 року за ч.4 ст.190 КК України; №0000092 від 10.02.2022 року за ч.1 ст.376 КК України; №0000099 від 14.02.2022 року за ч.1 ст.365-2 КК України, та надати їй вмотивовану постанову щодо прийнятого рішення.

З урахуванням вказаних вимог, слідчий суддя мав перевірити два аспекти: чи подавалось клопотання в порядку ст.220 КПК; чи дійсно прокурором не виконані вимоги ст.220 КПК, чим допущена бездіяльність.

За приписами ст.220 КПК клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Тобто, кримінальним процесуальним законом передбачено певний обов`язок слідчого, дізнавача та прокурора розгляду клопотання у встановлені строки, у разі подання його в порядку ст.220 КПК.

Однак, колегія суддів наголошує, що ст.220 КПК передбачено право подання клопотання про виконання будь-яких саме процесуальних дій під час досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Зі змісту скарги ОСОБА_6 фактично вбачається, що вона оскаржує допущену, на її думку, бездіяльність прокурора, яка полягала у невиконанні вимог ст.220 КПК щодо не розгляду її клопотання від 23.01.2025 року.

Однак, на думку колегії суддів, клопотання ОСОБА_6 про зміну територіальної підслідності не можна віднести до клопотань, які можуть бути подані в порядку ст.220 КПК, з огляду на таке.

Так, 23.01.2025 року потерпіла ОСОБА_6 подала до Одеської обласної прокуратури клопотання про зміну підслідності кримінальних проваджень: №0000531 від 02.09.2021 року за ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України; №0000092 від 10.02.2022 року за ч.1 ст.276 КК України; №0000099 від 14.02.2022 року за ч.1 ст.365-2 КК України; та доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування відповідно до вимог ст.36 КПК.

З огляду на зміст клопотання та його вимоги, слід констатувати, що потерпіла ОСОБА_6 не просила посадову особу прокуратури про виконання певних процесуальних дій у кримінальному провадженні, що передбачено ст.220 КПК, а фактично порушувала питання про прийняття прокурором процесуального рішення про доручення здійснення досудового розслідування у трьох різних кримінальних провадженнях іншому органу досудового розслідування.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до положень процесуального закону, в кримінальному провадженні «рішення» і «дія» - є різними поняттями.

Верховний суд у постанові від 14.02.2023 року (справа №405/680/22) звернув увагу, що навіть ст.307 КПК чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається, а дія здійснюється, дія має початок і закінчення, а рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників, а процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі, а рішення оформлюється постановою.

Таким чином, у відповідності до практики касаційного суду, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

За таких обставин, враховуючи зміст поданого потерпілою ОСОБА_6 клопотання та його вимоги, не можна вважати наявності у посадової особи прокуратури обов`язку здійснювати розгляд такого клопотання в порядку ст.220 КПК.

З огляду на наведене, скарга на можливу бездіяльність прокурора щодо не розгляду клопотання про зміну територіальної підслідності та про прийняття процесуального рішення не охоплюється положеннями ст.220 КПК, тому не підлягала призначенню до розгляду та розгляду по суті слідчим суддею, з огляду на те, що вона не є скаргою на бездіяльність, тому не відноситься до випадків, передбачених у ст.303 КПК.

Відповідно до ст.36 КПК прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, він, серед іншого, уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав; мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування; скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених КПК, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування тощо.

Передумовою реалізації прокурором передбачених ч.5 ст.36 КПК повноважень має бути здійснення відповідним органом, визначеним у ст.216 КПК, досудового розслідування у кримінальному провадженні та встановлення за наслідками такого розслідування його неефективності.

Зміна прокурором підслідності у кримінальному провадженні може мати місце лише у випадку, коли орган, визначений у ст.216 КПК, фактично здійснював досудове розслідування, однак воно визнано неефективним. Якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування у цьому провадженні здійснювалося неуповноваженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, то постанова прокурора про визначення підслідності є немотивованою, а всі докази, здобуті у ході досудового розслідування, недопустимими. На цьому наголосив Верховний Суд у справі №725/5014/18.

З огляду на те, що ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК із скаргою на бездіяльність прокурора щодо не розгляду поданого нею клопотання про зміну підслідності одночасно у трьох різних кримінальних провадженнях відповідно до вимог ст.36 КПК, вимога скаржниці про визнання бездіяльності прокурора щодо не розгляду її клопотання в порядку ст.220 КПК (яким передбачено порядок розгляду клопотань про виконання процесуальних дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні), не ґрунтується на положеннях процесуального закону.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя, задовольнивши скаргу та зобов`язавши посадових осіб Одеської обласної прокуратури, у провадженні яких перебувають кримінальні провадження №0000531 від 02.09.2021 року, №0000092 від 10.02.2022 року, №0000099 від 14.02.2022 року, розглянути клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року відповідно до вимог ст.220 КПК України, фактично вийшов за межі своїх повноважень, оскільки залишив поза увагою той факт, що органи прокуратури, відповідно до положень ст.38 КПК, не є органом досудового розслідування, тому не здійснюють досудове розслідування в будь-яких кримінальних провадженнях (ст.216 КПК).

Згідно з ч.3 ст.26 КПК слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя, керуючись положеннями відповідно до ч.4 ст.304 КПК, мав відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора, оскільки вказана бездіяльність за приписами ст.303 КПК не оскаржується.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора вже призначалась слідчим суддею до розгляду та була розглянута по суті, колегія суддів на даній стадії не уповноважена, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, вирішувати питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою.

Приймаючи рішення, колегія суддів також враховує, що на час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, клопотання потерпілої ОСОБА_6 від 23.01.2025 року вже розглянуто Одеською обласною прокуратурою, про що їй надіслано лист-відповідь від 21.02.2025 року за вих.№09/1/1-989ВИХ-25.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що про необхідність скасування ухвали слідчого судді на підставі ст.412 КПК, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що виявилось у виході за межі його повноважень, та постановити нову ухвалу, якою закрити провадження за скаргою потерпілої ОСОБА_6 .

Висновок апеляційного суду про закриття провадження за вказаною скаргою узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що була висловлена в постановах, які стосувалися питання правомірності закриття апеляційного провадження, що по суті, на думку апеляційного суду, необхідно застосовувати і до порядку дій слідчого судді першої інстанцій, у разі прийняття до розгляду скарги, яка не могла бути прийнята до розгляду з урахуванням приписів ч.ч. 2, 4 ст.304 КПК (ухвала Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 439/1271/17; постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 180/210/17; Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №569/17036/118, Провадження №51-598кмо19).

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_6 , подану в порядку ст.303 КПК України, на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, та зобов`язано посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в провадженні яких перебувають кримінальні провадження №0000531 від 02.09.2021 року, №0000092 від 10.02.2022 року, №0000099 від 14.02.2022 року, розглянути належним чином, відповідно до вимог ст.220 КПК України клопотання ОСОБА_6 від 23.01.2025 року, а також повідомити заявницю про наслідки розгляду вищевказаного клопотання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою закрити провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури від 03.02.2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4