Справа № 472/714/25
Номер провадження 1-кп/473/329/2025
У Х В А Л А

іменем України

"29" липня 2025 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000007 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Янгибазар Комуністичного району Ташкентської області Узбекистан, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовець вч НОМЕР_1 , на момент правопорушення також проходив військову службу за контрактом, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 предявлено обвинувачення в тому, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.09.2017 № 14-12570/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» було наказано затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано громадянину ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1,2483 га з кадастровим номером :03:000:0237, розташовану в межах території Троїцької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

На підставі вказаного рішення державним реєстратором виконавчого комітету Новоодеської міської ради від 26.09.2017 за №37269839 зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 1,2483 га кадастровий номер :03:000:0237.

Однак всупереч вимог ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння безоплатно земельною ділянкою, шахрайським шляхом у вигляді обману, з корисливого мотиву, з метою подальшої її реалізації та отримання прибутку, повторно у 2019 році, більш точний дату та час дізнанням не встановлено, але не пізніше 23.09.2019, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з метою прийняття на його користь рішення про видачу йому безоплатно земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2 гектара, при цьому, усвідомлюючи та умисно не повідомивши про те, що вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

У зв`язку з чим, 23.09.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області винесено наказ № 7001/14-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», відповідно до якого надано громадянину ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2,00 га ріллі, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 0:02:000:0761), розташовану в межах території Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

На підставі вказаного рішення державним реєстратором Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 29.10.2019 за № 34262347 зареєстрована право власність за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2,0000 га, з кадастровим номером 0:02:000:0761.

Надалі, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою отримання прибутку, 15 листопада 2019 року у м.Миколаєві звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для видачі ним довіреності на громадянина ОСОБА_7 щодо розпорядження ним, в повному обсязі відповідно до норм законодавства, земельною ділянкою, розташованою в межах Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за що від останнього ОСОБА_4 отримав грошові кошти (прибуток).

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2019 р. на підставі довіреності від ОСОБА_4 відбулася зміна власника земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:000:0761, площею 2,0000 га, яким став ОСОБА_8 .

Внаслідок повторного та безоплатного отримання земельної ділянки з кадастровим номером 0:02:000:0761, площею 2,0000 га, ОСОБА_4 незаконно заволодів чужим майном, а саме земельною ділянкою, яка є власністю держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області та спричинив матеріальну шкоду у розмірі вартості майна, яким незаконно заволодів, що становить 20 975 гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В судовому засіданні адвокат та обвинувачений ОСОБА_4 просили закрити провадження через закінчення строків давності притягнення обвинуваченого до відповідальності.

Прокурор не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, згідно із санкцією цієї статті передбачено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний наглядна строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Злочин, передбачений ч.1 ст.190 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до проступків, за вчинення якого передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до трьох років.

П.2 ч.1 ст.49 КК України передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а саме- три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі до трьох років.

Як вбачається із обвинувального акту, проступок, за яким ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, - було ним вчинено 16.12.2019 року і з дня закінчення його вчинення обвинуваченим минуло більше трьох років.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України та п.2 ч.1 ст.49 КК України кримінальне провадження може бути закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ч.4 ст.286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Також відповідна позиція викладена у висновку Верховного Суду в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 200/4664/14-к.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст.49 КК України за наявності згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

На підтвердження того, що перебіг давності не переривався, з огляду на положення ч.3 ст.49 КК України було надано вимогу про судимість обвинуваченого ОСОБА_4 станом на 25 липня 2025 року, з якої вбачається, що з моменту вчинення проступку, за яким йому пред`явлено обвинувачення в даному кримінальному провадженні, - інших нових злочинів ним не було вчинено.

Так як з моменту скоєння обвинуваченим ОСОБА_4 правопорушення пройшло більше трьох років, обвинувачений та адвокат погодились із клопотанням про закриття провадження за строками давності, перебіг давності не переривався, прокурор не заперечувала проти закриття провадження з цієї підстави, яка є нереабілітуючою, про що суд роз`яснив сторонам, - тому суд вважає, що провадження підлягає закриттю у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

З обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати за проведення експертиз, оскільки згідно із ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. Оскільки ст.126 КПК визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17.

Керуючись п.1 ч.2 ст.284, ст.369-372 КПК України, п.3 ч.1 ст.49 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000007 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - закрити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у сумі 20 502,20 гривень.

Апеляції на ухвалу суду можуть бути подані протягом 7 днів з моменту її оголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1