Справа № 509/3897/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000083 від 16.07.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , одруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а саме: 18.04.2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 10.03.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області за с.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 06.05.2016 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 30.06.2020 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, судимість у встановленому законом порядку не знято та не погашено, звільнений з місць позбавлення волі 23.08.2024 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 14.07.2025 року приблизно о 19:50 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на незаконне проникнення до житла особи, а саме до квартири АДРЕСА_3 , що розташована за вищевказаною адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив правопорушення за наступних обставин.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, обвинувачений ОСОБА_3 у вищевказаний час та місці, всупереч волі власника житла ОСОБА_4 , не маючи визначених законом підстав та дійсного або уявного дозволу користувача, та діючи з власної ініціативи з особистим інтересом, відкривши металеву хвіртку в огорожі квартири, пройшов на подвір`я квартири АДРЕСА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел підійшов до вікна вказаної квартири та помітивши на підвіконні грошові кошти номіналом сто гривень, відтиснув металево пластикове вікно квартири, через яке просунув руку до приміщення квартири АДРЕСА_4 , та заволодів коштами, які перебували у квартирі, тим самим здійснив незаконне проникнення до житла ОСОБА_4 чим порушив передбачене ст. 30 Конституції України право останньої на недоторканність житла, ст. 12 «Загальної декларації прав людини» та ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 з викраденим грошовими коштами у розмірі ста гривень (матеріали відносно вказаного правопорушення було виділено з метою подальшого складання протоколу про адміністрате правопорушення за ст. 51 КУпАП) покинув місце вчинення кримінального проступку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла.

Частиною 2 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

В обвинувальному акті прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 вважає за доцільне та просить суд, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він беззастережно визнає, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що його згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі є добровільною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтвердив в заяві обвинуваченого добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваною ОСОБА_3 , його згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_4 надала письмову заяву, в якій просить суд розглядати кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі та їх не оспорює.

Також, у вказаній заяві потерпілий зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи викладене, та те, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви потерпілої та клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали справи, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла.

У відповідності до частини 2 статті 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає, його позиція є добровільною.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу винного, який є військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , одружений , не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, раніше неодноразово судимий, а саме: 18.04.2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 10.03.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області за с.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 06.05.2016 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 30.06.2020 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, судимість у встановленому законом порядку не знято та не погашено, звільнений з місць позбавлення волі 23.08.2024 року.

Суд також враховую обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання - судом не встановлено, і дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини 1 статті 162 КК України, та із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого ще можливе без відбування призначеного виду покарання.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався, підстав для обрання до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись ст. 374, 381-382, 394, 424, 473, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України і призначити йому покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1