Ухвала

Іменем України

12 травня 2025 року

м. Київ

справа № 127/2242/25

провадження № 51-1405 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2025 рокуна підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення його конституційних прав, просить:

- скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції;

- справу за цією касаційною скаргою передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ст. 434-1 КПК.

Окремо наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості прийняття рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а саме:

- слідчий суддя при постановленні ухвали не досліджував матеріали кримінального провадження, що унеможливило перевірку законності та обґрунтованості постанови слідчого;

- належне визначення процесуального статусу особи, яка постраждала від учинення кримінального правопорушення, має першочергове значення для кримінального процесу;

- обмеження права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим не є виправданим та може позначитись на ефективності досудового розслідування, вважає, перевірка такого рішення слідчого має відбуватися у двох інстанціях;

- безпідставно відмовлено йому у задоволенні відводу слідчому судді, обґрунтованому можливою упередженістю останнього;

- посилається на рішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 646/3986/19, у якому, серед іншого, зазначено, що перевірці в апеляційній інстанції підлягають лише ухвали слідчого судді, які мають вирішальне значення для руху досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому;

- існує неоднозначна судова практика, оскільки у іншій справі Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим кримінальне провадження необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду та визначити, що ухвала слідчого судді про залишення без задоволення скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає перевірці в апеляційній інстанції;

- суддя Вінницького апеляційного суду ОСОБА_5 не міг брати участь у розгляді його апеляційної скарги, оскільки фігурує як особа, яка вчинила злочин у заяві ОСОБА_4 про вчинення злочину проти останнього (справа № 757/58621/23-к).

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року, а також щодо недовіри слідчому судді та підстав заявлення йому відводів не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК вбачається, що особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні такої скарги.

Як убачається зі змісту копії ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року, яка додана до касаційної скарги, ОСОБА_4 в задоволенні його скарги в своїх інтересах на постанову слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у місті Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001328, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 366 ч. 1, 374 ч. 2 КК України,- відмовлено.

Отже, слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області, постановляючи ухвалу від 27 лютого 2025 року, діяв у межах своїх повноважень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Статтею 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Крім того, частиною 2 статті 309 КПК передбачено, що під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, з огляду на вищевказане, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Вінницького апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень, передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження та рішення слідчого судді за результатами такого розгляду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2025 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, посилання ОСОБА_4 на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19) не є релевантними, оскільки це рішення стосується рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур.

Водночас у цьому провадженні слідчий суддя діяв у межах повноважень, передбачених ст. 303 КПК, та прийняв рішення, передбачене 307 КПК, за результатами розгляду скарги на таке рішення слідчого, тобто в межах процедури, передбаченої КПК.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначеного рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Така позиція колегії суддів узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення, зокрема, в ухвалах від 22 квітня 2021 року в справі № 937/6546/20 (провадження № 51-2031 ск 21), від 3 серпня 2022 року в справі № 607/8093/22 (провадження 51-2273 ск 22), від 05 вересня 2022 року справі № 344/5527/22 (провадження № 51-2597 ск 22), від 31 січня 2023 року в справі № 686/3944/22 (провадження № 51-264 ск 23), від 2 березня 2023 року в справі № 295/10788/22 (провадження № 51 - 1269 ск 23), від 6 квітня 2023 року в справі № 127/3/23 (провадження № 51-2093 ск 23).

Водночас колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки рішенням суду апеляційної інстанції, на які у касаційній скарзі посилається ОСОБА_4 , оскільки такі рішення не є предметом перегляду саме у цьому провадженні.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

При цьому, відсутні підстави для вирішення питання щодо передачі кримінального провадження на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, оскільки таке питання, з огляду на положення, передбачені ст. 434-1 КПК, вирішується Судом, який розглядає кримінальне провадження, тобто після того, як Суд відповідно до норм КПК дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3