Номер провадження 1-кс/754/2215/25
Справа № 754/9887/25
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2025 року в провадження слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що бездіяльність слідчого полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, яку допущено під час неповернення оригіналів особистих документів, які не мають жодного значення для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025 року, а відтак не є речовими доказами.

Скаржник просить зобов`язати слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 або будь-якого іншого слідчого, який входить до складу слідчої групи у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, стосовно ОСОБА_6 , повернути ОСОБА_6 оригінали особистих документів, які не мають жодного значення для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, які було вилучено 11.03.2025 року під час проведення невідкладного обшуку машиномісця (гаражу) № НОМЕР_1 , що розташований у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , а саме:

-свідоцтво про народження ОСОБА_7 серія НОМЕР_2 , який є сином ОСОБА_6 ;

-свідоцтво про народження ОСОБА_8 серія НОМЕР_3 , яка є донькою ОСОБА_6 ;

-свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_5, довідку від 11.11.2024 №28/7669, бланк порожньої заяви.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задовольнити його скаргу за наведених в ній обставин. Звертав увагу, що вилучене в ході обшуку майно має всі ознаки тимчасово вилученого, на яке у встановленому порядку не було накладено арешт, а тому воно підлягає поверненню ОСОБА_6 . Стверджує, що вилучене майно є особистими документами особи та не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а тому не може бути визнано речовими доказами.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 , оскільки вона є безпідставною та необґрунтованою. Наголошував на тому, що захисник намагається оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка не підлягає оскарженню відповідно до положень ст. 303 КПК України. Стверджує, що вилучене в ході обшуку майно не є тимчасово вилученим в силу положень ч. 7 ст. 236 КПК України.

Слідчий підтримав думку прокурора.

Перевіривши матеріали скарги, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК Українина досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000754 від 11.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, стосовно ОСОБА_6 .

В рамках даного кримінального провадження 11 березня 2025 року було проведено невідкладний обшук машиномісця (гаражу) № НОМЕР_1 , що розташований у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено, з поміж іншого:

-свідоцтво про народження ОСОБА_7 серія НОМЕР_2 , який являється сином ОСОБА_6 ;

-свідоцтво про народження ОСОБА_8 серія НОМЕР_3 , яка являється донькою ОСОБА_6 ;

-свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім`я ОСОБА_6 НОМЕР_5, довідку від 11.11.2024 №28/7669, бланк порожньої заяви.

11 березня 2025 року вилучене в ході невідкладного обшуку майно постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 11.03.2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

В подальшому, в порядку ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про проведення обшуку, за наслідками розгляду якого ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року надано дозвіл на проведення обшукумашиномісця (гаражу) № НОМЕР_1 , що розташований у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 . В ухвалі також зазначено конкретне майно, яке підлягає відшуканню та вилученню.

При цьому, майно, про повернення якого клопоче захисник, входило до переліку майна, яке необхідно було відшукати та вилучити.

Визначення майна, яке є тимчасово вилученим, наведено у ч.7 ст. 236 КПК України.

Так, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Беручи до уваги наведені приписи законодавства, слідчий суддя зазначає, що вилучене в ході обшуку майно,щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, не вважається тимчасово вилученим майном, а відтак, не підлягають застосуванню положення ст. 169 КПК України, які регулюють питання припинення тимчасового вилучення майна.

З огляду на викладене, не можуть бути задоволені вимоги захисника ОСОБА_5 про зобов`язання слідчого повернути тимчасово вилучене майно, зазначене в скарзі, оскільки воно таким не є. Тому не може бути застосована й норма п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України в частині можливості оскарження бездіяльності органу досудового розслідування, яка полягає у неповерненні майна, яке не має ознак тимчасово вилученого.

Водночас встановлено, що зазначене у скарзі майно постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 від 11.03.2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вимога щодо зобов`язання слідчого повернути майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, фактично направлена на спонукання слідчого вчинити дії, що у свою чергу не належить до питань, які вирішуються слідчим суддею під час розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування, тому слідчий суддя не може зобов`язати слідчого вчинити певну процесуальну дію.

Так, згідно з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.ст. 36, 40 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК Україниухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 26, 236, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000754 від 11.03.2025 року - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1