Провадження № 1-кп/712/254/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілої (адвоката) ОСОБА_6

цивільного позивача ОСОБА_7

представника цивільного позивача (адвоката) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси заяву представника цивільного позивача ОСОБА_8 про забезпечення цивільного позову у порядку ст. 43, 150, 151 ЦПК України по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

В судовому засіданні представником цивільного позивача ОСОБА_8 заявлено клопотання про забезпечення цивільного позову у порядку ст. 43, 150, 151 ЦПК України в якому просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме автомобіль Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане 05.03.2011 Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Представник потерпілої ,цивільний позивач підтримали клопотання.

Прокурор у вирішенні клопотання покладались на розсуд суду.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.11.2023 накладений арешт на автомобіль марки Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить обвинуваченому ОСОБА_4 . Також в резолютивній частині зазначено, що заборонено користування, відчуження та будьяка зміна права власності арештованого майна до закінчення здійснення досудового розслідування.

Вказаний автомобіль передано під розписку ОСОБА_4 та на даний час, відповідно до пояснень обвинуваченого, ним не використовується.

Відповідно до ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов?язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов?язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде Прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N? 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз?яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи таку заяву суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти аргат, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом».

Згідно зі ст. 321ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений у його здійсненні.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі N? 761/16659/17 визначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення, в той час як забезпечення позову по суті - це обмеження суб?єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, пов?язаних з них інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на майно, суд вважає за необхідне клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_8 задовольнити та накласти арешт на даний автомобіль.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 131,170, 171, 350 КПК України, ст. 150 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника цивільного позивача ОСОБА_8 про забезпечення цивільного позову у порядку ст. 43, 150, 151 ЦПК України по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль Nissan Qashqai, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане 05.03.2011 Черкаським ВРЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області.

Заборонити користування, розпорядження та будь яку зміну арештованого майна до скасування арешту у встановленому законом порядку.

Ухвала про арешт підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22.08.2025 о 14:00 год.

Головуючий ОСОБА_1