Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/7760/25
У Х В А Л А

24 липня 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ЄСІТС) - ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001737, яке внесене до ЄРДР 25 березня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В :

судом здійснюється розгляд кримінального провадження № 0001737, яке внесене до ЄРДР 25 березня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з дорученням Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 11 квітня 2025 року № 004-260002397, захист ОСОБА_4 здійснює адвокат ОСОБА_5 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 відмовився від захисту обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на відсутність між ними згоди стосовно способу захисту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що у них із захисником ОСОБА_5 різні позиції стосовно пред`явленого йому обвинувачення, а тому просив надати йому іншого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти заміни захисника ОСОБА_5 на іншого.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 47 КПК України, захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Одночасно, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, з утриманням на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а при наявності медичних показань у спеціально відведених кімнатах, які забезпечують надання медичної допомоги.

Вмотивував його тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

На даний час, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Така потреба обумовлена тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчиняти дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризик переховування від суду обумовлений тяжкістю пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, за результатами розгляду якого останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Ризик незаконного впливу на свідків обумовлений тим, що свідки проходять військову службу разом з ним, в одній військовій частині, що створює передумови для впливу на останніх, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, є рецидивістом.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, єдиним запобіжним заходом, який може застосовуватися до ОСОБА_4 є тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили відмовиту у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 .

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, які містяться в кримінальному провадженні, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

У судовому засіданні, прокурор посилався, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Отже, ризик переховування від суду встановлюється на основі ступеня тяжкості можливого покарання, а також інших обставин, які можуть підтвердити чи спростувати існування такого ризику.

У своєму клопотанні, прокурор ОСОБА_3 існування ризику переховування від суду обґрунтовував посилаючись лише на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Вказане не узгоджується з вищезазначеною практикою Європейського суду з прав людини, а тому суд відхиляє аргумент прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити спроби переховування від суду.

Своєю чергою, обвинувачений проходив військову службу разом зі свідками в одній військовій частині, що створює передумови для впливу на останніх, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, з метою перешкоджання судовому розгляду, а тому суд вважає установленим наявність ризику незаконного впливу на свідків.

Суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення слід оцінювати, з огляду на репутацію особи, наявність у неї судимостей, її характеристику за місцем проживання, криміногенних факторів тощо.

За результатами дослідження даних про судимості обвинуваченого ОСОБА_4 установлено, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, відбував покарання реально.

У даній справі, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Отож, вказане свідчить, що обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Будь-яких соціальних зв`язків, які зможуть попередити вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

Отже, до нього необхідно продовжити застосування запобіжного заходу

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Отже, оскільки наведені прокурором ризики продовжують існувати є підстави для продовження строку дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Своєю чергою, підстав застосовувати до ОСОБА_4 м`якшого запобіжного заходу немає, оскільки, згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, цей запобіжний захід для нього є безальтернативним.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, у разі звільнення під заставу, він може продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема, може ухилятися від виконання обов`язків військової служби, а тому заставу визначати йому не слід.

За таких обставин, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 47, 49, 392, 395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

прийняти відмову захисника ОСОБА_5 від здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Доручити Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги замінити захисника ОСОБА_5 (доручення від 11 квітня 2025 року № 004-260002397) на іншого, для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 за призначенням у кримінальній справі ЄУН 357/7760/25, 1-кп/357/846/25 та забезпечити його прибуття в судове засідання, призначене на 11 серпня 2025 року о 10:00 год., у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: вул. П.Скоропадського, 4-А, м. Біла Церква, Київська область, 09107.

Копію ухвали направити до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги для виконання.

Клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 верасня 2025 року (включно), з утриманням на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а при наявності медичних показань у спеціально відведених кімнатах, які забезпечують надання медичної допомоги.

Ухвала в частині заміни захисника оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на цю частину ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

В іншій частині, ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, у порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області