ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3572/25

Номер провадження 1-кп/495/659/2025

27 червня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Білгороді-Дністровський Одеської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000671 від 19.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Олександрівка, Тарутинського району Одеської області, громадянина України, неповнолітнього, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітніх дітей на утриманні немає, із неповною середньою освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , вступивши у злочину змову з ОСОБОЮ 1 та ОСОБОЮ 2 (матеріали відносно яких виділені в окремі провадження), достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 за № 64/2022, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами), у січні 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись у невстановленому слідством місці, діючи із корисливих мотивів, вступили у злочинну змову, спрямовану на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України та, добре розуміючи порядок перетину та недоторканість державного кордону України, організували діяльність, метою якої є незаконне переправлення осіб через державний кордон України, та розробили відповідний злочинний план, який передбачав поширення серед знайомих осіб та у соціальних мережах та спеціальні програми для обміну повідомленнями (месенджери), інформації щодо надання платних послуг щодо незаконного переправлення через державний кордон України, підшукуванні та вербуванні осіб, які бажають залишити територію України у напрямку Республіки Молдова, яким тимчасового обмежено право на виїзд з території України.

З метою незаконного збагачення ОСОБА_4 , ОСОБА 1 та ОСОБА 2 (матеріали відносно яких виділені в окремі провадження) розподілили між собою ролі:

Роль ОСОБА_4 полягала в пошуку осіб які виявили намір перетнути державний кордон поза межами пунктів пропуску, роз`яснення їм способу перетину та вартість вказаної послуги.

В свою чергу ОСОБА 1 особисто зустрічався з особами, які виявили намір незаконно перетнути державний кордон України, проводив інструктаж та надавав вказівки щодо подальших дій, отримував грошові кошти.

ОСОБА 2, маючи зв`язки з невстановленою в ході слідства особою, забезпечував безперешкодне проходження транзитної ділянки траси в пунктах пропуску «Маяки» «Удобне», осіб які виявили бажання незаконно перетнути державний кордон України.

Так, в лютому 2025 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому тимчасово обмежено право на виїзд з України, перебуваючи в місті Одеса, від свого знайомого дізнався про те, що ОСОБА_4 надає послуги щодо перетину державного кордону України поза межами пунктів пропуску.

Для цього, в лютому 2025 року ОСОБА_7 , зателефонував за наявним телефонним номером: НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 , де останній йому повідомив, що може допомогти в перетині державного кордону України в напрямку Республіки Молдови, послуга буде коштувати 7000 (сім тисяч) доларів США. В вказану суму входила допомога в перетині пунктів пропуску «Маяки» та «Удобне», розселення в селі Олександрівка Білгород-Дністровського району Одеської області та переправлення через державний кордон України поза межами пунктів пропуску. На вказану пропозицію ОСОБА_7 погодився, та отримав від ОСОБА_4 вказівку зв`язатись за номером телефону НОМЕР_2 до ОСОБА 1, який проінструктує з питань незаконного перетину державного кордону України.

Так, 15.03.2025 ОСОБА 1, перебуваючи в м. Одеса, біля автостанції «Старосінна» зустрівся з ОСОБА_7 де ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА 2 який в подальшому проінструктував ОСОБА_7 з приводу перетину пунктів пропуску «Маяки» та «Удобне», та необхідністю в подальшому передати грошові кошти ОСОБА 2 та перекинути їх через банк на банківську картку ОСОБА 2.

В подальшому ОСОБА 2 надав вказівку ОСОБА_7 прибути до селища Сарата, Білгород-Дністровського району, Одеської області, де необхідно буде передати частину грошей у сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США, та отримати подальші вказівки щодо незаконного перетину державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА 1, 19.03.2025 знаходячись на автовокзалі по вул. Осипенко, 26 в селищі Сарата, Білгород-Дністровського району, Одеської області, зустрівши ОСОБА_7 отримав від нього 4000 (чотири тисячі) доларів США, та надав вказівку сісти на рейсовий автобус у напрямку с. Олександрівка, Білгород-Дністровський району, Одеської області, де його мав зустріти ОСОБА_4 . Після передачі грошових коштів о 12:40 працівниками правоохоронних органів ОСОБА 1 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а його незаконні дії припинено.

В свою чергу ОСОБА_7 прибувши до села Міняйлівка Білгород-Дністровського району Одеської області 19.03.2025 приблизно о 17:00, зустрівся з ОСОБА_4 який посадив ОСОБА_7 посадив на свій мотоцикл та вирушили до села село Олександрівка Білгород-Дністровський району Одеської області.

Того ж дня, прибувши в село Олександрівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області ОСОБА_4 заселив ОСОБА_7 до невстановленого в ході слідства будинку, та надав вказівку чекати останнього до темної пори доби, для подальшого перетину державного кордону України.

Приблизно о 20:30, 19.03.2025 ОСОБА_4 прибувши до невстановленого в ході слідства будинку, отримав від ОСОБА_7 4000 (чотири тисячі) доларів США, за організацію незаконного перетину державного кордону України та надав вказівку вирушати до лінії Державного кордону України з Республікою Молдова. В 20:40 працівниками правоохоронних органів ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а його незаконні дії припинено.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправленні осіб через державний кордон України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

19 травня 2025 року між сторонами кримінального провадження: прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 та його законним представником ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_5 за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочині.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням та покласти обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

За змістом угоди, обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання з іспитовим строком 2 роки.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 332 КК України визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в ній покарання з іспитовим строком 1 рік.

Законний представник обвинуваченого не заперечувала проти затвердження угоди.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, законного представника та його захисника, які просили суд затвердити укладену угоду про визнання винуватості, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 19.05.2025 з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Подана на затвердження суду угода про визнання винуватості відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину та розкаюється у скоєному, повністю розуміє правові наслідки укладання та затвердження угоди, підтверджує, що укладення даної угоди сторонами є добровільним.

Укладення угоди сторонами дійсно є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставин для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлено.

Так, щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання, суд враховує, що за умовами угоди сторони дійшли згоди щодо призначення обвинуваченому покарання менше санкції статті обвинувачення на підставі ст. 69 КК України та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в зв`язку з чим без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна на підставі ч. 2 ст. 98 КК України, та на підставі ч. 2 ст. 69 КК України без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, тривалість іспитового строку залишено на розсуд суду.

Узгоджене в угоді покарання обвинуваченого, на думку суду, відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є достатнім та необхідним для його виправлення й попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 19 травня 2025 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 та його законним представником ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_6 та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд відносить його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України відсутні.

Сторонами угоди узгоджено та погоджено призначення ОСОБА_4 покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

При призначенні міри покарання із застосуванням ст. 75, 104 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд також враховує, що ОСОБА_4 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженню не заявлявся.

Докази про наявність процесуальних витрат відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України наступним чином: імітацію грошових коштів купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 30 шт. з єдиним номером № LB23277272C, упаковані до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244655, змив на спиртову серветку з правої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244656; змив на спиртову серветку з лівої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до сейф пакету № ICR0235732 слід знищити.

У відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, ст. 96-1, 96-2 КК України суд вважає за необхідне застосувати у цьому кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки Galaxy A34 imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , сім картками мобільного оператора НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , належного ОСОБА_4 , що був одним із засобів вчинення злочину.

Ухвалюючи таке рішення суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) (п. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само ряду кримінальних правопорушень, передбачених у цій статті.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 використав свій мобільний телефон із сім-картами для поширення серед знайомих осіб та у соціальних мережах та спеціальні програми для обміну повідомленнями (месенджери), інформації щодо надання платних послуг щодо незаконного переправлення через державний кордон України, отже, мобільний телефон, визнається судом знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

З урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, враховуючи той факт, що обвинувачений використовував мобільний телефон задля поширення серед знайомих осіб та у соціальних мережах (месендерах) інформації щодо надання послуг щодо незаконного перенаправлення осіб через державний кордон, які бажають залишити територію України у напрямку Республіки Молдова, яким тимчасового обмежено право на виїзд з території України, з урахуванням цих обставин і цінності мобільного телефону, його конфіскація не суперечитиме наведеним вище стандартам ЄСПЛ і не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в ході судового розгляду не обирався і суд вважає що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому обирати не має необхідності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314, 373, 374, 473-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.05.2025, укладену між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000671 від 19.05.2025.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому, узгоджену сторонами міру покарання за ч. 3 ст. 332 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) позбавлення волі без конфіскації майна та без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого ОСОБА_4 .

Міру покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту оголошення вироку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: арешт майна, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2025 справа № 495/1692/25 (номер провадження 1-кс/495/533/2025) в частині накладення арешту на імітацію грошових коштів купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 30 шт. з єдиним номером № LB23277272C, упаковані до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244655; мобільний телефон марки Galaxy A34 imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , сім картками мобільного оператора НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , упакований до поліетиленового сейф пакету № PSP1244654; змив на спиртову серветку з правої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244656; змив на спиртову серветку з лівої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до сейф пакету № ICR0235732, вилучені в ході обшуку затриманої особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - скасувати.

Речові докази, а саме:

- імітацію грошових коштів купюрами номіналом 100 доларів США у кількості 30 шт. з єдиним номером № LB23277272C, упаковані до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244655, змив на спиртову серветку з правої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до поліетиленового сейф пакету № PSP 1244656; змив на спиртову серветку з лівої руки, упакований до пластикового контейнеру, який в свою чергу упакований до сейф пакету № ICR0235732 - знищити.

- до мобільного телефону марки Galaxy A34 imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , сім картками мобільного оператора НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , упакований до поліетиленового сейф пакету № PSP1244654 - застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, у якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_9