Справа № 629/4796/25
Провадження № 1-кс/629/1500/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Артільне Лозівського району Харківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, обіймає посаду майстра відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , має військове звання «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 органами досудового розслідування підозрюється в тому, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 186 від 01 липня 2022 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду майстра відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду майстра відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду майстра відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13.02.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) за відсутності поважних причин, без дозволів командирів, самовільно залишив місце служби місце розташування відділення розбирально складальних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти автомобільної техніки ремонтно відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), та поїхав у невідомому напрямку. При цьому, на місце несення служби ОСОБА_4 не повернувся, перебував поза місцем служби, обов`язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

11.09.2025 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , місцезнаходження останнього було встановлено, де він повідомив про себе і вчинений ним злочин.

Таким чином, ОСОБА_4 з 13.02.2024 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) до 11.09.2025 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

11.09.2025 старший слідчий СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий та прокурор посилались на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 та наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що він може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні підозрюваний проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що одружений, має двох неповнолітніх дітей, які проживають окремо з матір`ю, вказав, що залишив місце служби за сімейними обставинами, проживав за рахунок пенсії матері, яка є вдовою, має захворювання на цукровий діабет, потребує допомогу, його брат був військовослужбовцем та загинув в січні 2023 року, жінка має онкозахворювання, проходить курс лікування, він страждає на захворювання язви дванадцятипалої кишки, постраждав у ДТП до 2020 року, має постійне місце проживання, просив обрати більш м`який запобіжний захід..

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши міркування сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази, слідчий суддя доходить до наступного.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), ст.ст. 148, 155 КПК України, для обрання або для зміни підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, необхідно наявність підстав вважати, що дана особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, буде намагатися або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини в справі, а також продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вбачає наявність розумної підозри відносно підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому державним обвинуваченням злочину. При цьому слідчий суддя, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване підозрюваному діяння.

При вирішенні зазначеного питання судом беруться до уваги обставини, на які посилалися підозрюваний, захисник, а саме, що підозрюваний одружений, та враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вищевикладені обставини підтверджені наданими суду доказами: витягом з ЄРДР № 0000225, актом службового розслідування, протоколами допитів свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність у останнього постійного місця проживання та реєстрації,.

З урахуванням того, що відсутні дані про те, що підозрюваний може ухилятись від слідства, то ризики впливу на свідків, виникнення іншого кримінального правопорушення, можуть бути мінімізовані за рахунок інших запобіжних заходів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

У слідчого судді відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому слідчий суддя виходить із сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного, його поведінки під час розслідування злочину, тощо, бере до уваги, що підозрюваний надав слідчому судді пояснення з приводу підозри. Підозрюваний одружений, має двох неповнолітніх дітей, матір, яка є пенсіонеркою, має захворювання на цукровий діабет, потребує допомоги, брат підозрюваного був військовослужбовцем та загинув в січні 2023 року, дружина підозрюваного страждає на онкологічне захворювання, проходить курс лікування, підозрюваний страждає на захворювання язви дванадцятипалої кишки, має місці соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Отже, при вирішенні питання про обрання виду запобіжного заходу слідчий суддя вважає необхідним застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, з покладенням на підозрюваного обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки слідчий суддя вважає, що мета застосування запобіжного заходу та усунення зазначених вище ризиків може бути реалізована при обранні цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 176-178, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до двох місяців, тобто до 11.11.2025, заборонивши на цей період цілодобово залишати місце постійного проживання АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 ч. 5 ст. 181 КПК України, а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) Прибувати за викликом, до слідчого, прокурора або суду;

2) Не відлучатися за межі с-ща Лиманівка Лозівського району Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) Повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

4) Утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні.

5) Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на в`їзд в Україну та виїзд з України.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Копію даної ухвали негайно надати підозрюваному.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Лозівського районного відділу поліції ГУ НП в Харківській області, прокурору Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 11.09.2025 о 17 годині 40 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_7