Провадження № 11-кп/824/5107/2025 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 21.09.2025 включно. Визначено ОСОБА_8 заставу у розмірі 8 730 (восьми тисяч семиста тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 26 434 440 (двадцять шість мільйонів чотириста тридцять чотири тисяча чотириста сорок) гривень.

Таке рішення суд мотивував тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано характер та тяжкість злочинів, які інкриміновано ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема, за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки вказаних осіб ще не допитано у судовому засіданні, а обвинуваченому будуть відомі місця проживання/перебування вказаних осіб.

Окрім цього, суд першої інстанції вказав на існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що у випадку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі ОСОБА_8 можливого надання невстановленим співучасникам злочинів порад та вказівок стосовно знищення слідів злочинів, завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаних тяжких злочинів.

Також, судом враховано, що санкція статті, яка інкримінується обвинуваченому, передбачає конфіскацію майна, останній може вчиняти дії з метою приховування наявного в нього майна.

Окрім того, судом вказано на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності. Також вказав, що визначення застави у розмірі 8 730 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погоджуючисьз ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що під час прийняття рішення про задоволення клопотання сторони обвинувачення, місцевий суд не прийняв до уваги доводи, на які посилався захист про спростування існування події кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2 та ч. 1 ст. 361-2 КК України, а також відсутності доказів про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, застосування застави до обвинуваченого не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків на період розгляду справи у суді.

Тому, захист вважає, що застава в розмірі 26 434 440, 00 гривень є такою, що не співвідноситься з матеріальним статками та з даними про особу обвинуваченого, а також обставинами кримінального правопорушення, у зв`язку із чим є завідомо не помірною для ОСОБА_8 , а отже такою, що визначена з порушенням вимог КПК України.

У зв`язку з встановленням судом непомірної застави, яка не співвідноситься з матеріальними статками обвинуваченого, він з 06.06.2024 до цього часу утримується в слідчому ізоляторі, а фактично відбуває покарання, яке не призначене судом.

У своїх доповненнях, сторона захисту звертає увагу, що зазначені у клопотанні прокурора обставини про організацію ОСОБА_8 протиправного заволодіння майном підприємства, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло велику шкоду в розмірі 282 575 238, 00 гривень, за ч. 3 ст. 27 ч. З ст. 206-2 КК України, а також про несанкціоновані збут або розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або на носіях такої інформації, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства, за ч. 1 ст. 361-2 КК України, спростовуються доказами, зібраними в ході досудового слідства, які сторона обвинувачення в процесі обрання запобіжного заходу підзахисному у вигляді тримання під вартою та його продовження не надавала слідчому судді та суду для їх оцінки і врахування під час прийняття рішення.

Про існування таких доказів стороні захисту стало відомо після відкриття органом досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України усіх матеріалів кримінального провадження. Тому використати їх у повній мірі під час продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 з альтернативою визначення застави, стороні захисту не вдалося за можливе.

У свою чергу, прокурор за своєю ініціативою не надавав вище згаданих доказів, тому що у разі їх використання, вони спростовують твердження обвинувачення про існування кримінального правопорушення за ст. 206-2 КК України у даному кримінальному провадженні.

Крім того, в матеріалах, доданих до клопотання, відсутній витяг про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ст. 358 чи 366 КК України до ЄРДР, пов`язаних з використанням підроблених документів, необхідних для скоєння кримінального правопорушення за ст. 206-2 КК України.

Водночас, прокурором не наведені в клопотанні обставини щодо виконавців та їх існування. Так як, за версією слідства вказане кримінальне правопорушення вчинене з розподіленням ролей (організатор, пособник, виконавець). Саме на них лежить обов`язок доведення злочинного наміру до логічного кінця.

Також, неможливо погодитися з висновком суду про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оскільки жодного доказу на підтвердження їх реального існування у діях підзахисного сторона обвинувачення не надала та судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи захисту з цього приводу і у рішенні не вмотивовано, чому він відхиляє аргументи сторони захисту, а приймає позицію сторони обвинувачення.

З цього приводу захист звертає увагу апеляційної інстанції на те, що підзахисний одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, одне із яких інвалід, у зв`язку з чим жінка не працює, підзахисний є єдиним джерелом доходів у сім`ї, постійно знаходиться за місцем свого проживання, отже має сталі та міцні соціальні зв`язки, раніше кримінальних правопорушень не вчиняв, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Допомагає військовому госпіталю у м. Києві у лікуванні бійців ВСУ та інших військових формувань.

Ризики, що передбачені п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 є виключно припущеннями з боку прокурора, з яким погодився суд першої інстанції. Так як, жодних доказів, які б вказували на намагання ОСОБА_8 безпосередньо впливати у подальшому на хід кримінального провадження чи скоїти інший злочин, суд у рішенні не зазначив.

До того ж, судом не вмотивовано, чому до обвинуваченого неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою і чому такий захід не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та нездатний буде перешкодити спробам останнього переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок, викладений в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого переховуватись від суду, впливати на свідків та інших учасників процесу, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, а також надавати поради та вказівки іншим співучасникам злочинів, вчинити інше кримінальне правопорушення та/або продовжити кримінальні правопорушення, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості та недоведеності обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , відсутність складу кримінальних правопорушень та існування події кримінального правопорушення, зокрема, за ч. 3 ст. 206-2 КК України, не можуть бути взятими до уваги, з огляду на те, що під час судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати будь-яку оцінку обставинам провадження або доказам, оскільки питання доведеності обвинувачення вирішується судом у нарадчій кімнаті при постановленні судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження і при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу суд не може вдаватися до оцінки доведеності обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, прокурором не додано жодного доказу на підтвердження реального існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом не прийнято до уваги доводи захисту з цього приводу, є безпідставними.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд врахував та прийшов до висновку, що обставини, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Колегія суддів вважає слушними доводи захисника про те, що ризик переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання, однак, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, розглядається у сукупності з іншими обставинами, які в своїй сукупності збільшують ризик переховування обвинуваченого від суду. Крім того, судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_8 має широкі знайомства, регулярно виїжджав за кордон, що також може свідчити про можливість залишення місця проживання із подальшим переховуванням від правосуддя.

Неспроможними є твердження захисника про відсутність такого ризику, як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , оскільки наявність зазначених ризиків обґрунтовується характером та обставинами вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється останній, в тому числі з метою прикриття злочинної діяльності.

Доводи захисника про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є безпідставними, позаяк, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_8 були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, із яких одна дитина - інвалід, у зв`язку із чим дружина не працює, а обвинувачений є єдиним джерелом доходів у сім`ї, має міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, допомагає військовому госпіталю, не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі дані самі по собі не можуть нівелювати існування ризиків, які були підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені дані про особу обвинуваченого та наявність міцних соціальних зав`язків не дозволяють вважати, що їх існування може втримати обвинуваченого від переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення, зокрема, тяжкого злочину.

Відтак, судом першої інстанції об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника на непомірність розміру застави, визначеної ОСОБА_8 судом першої інстанції, на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінальних правопорушень, за якими ОСОБА_8 обвинувачується у діях,, які пов`язані із організацією протиправного заволодіння майном підприємства, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів, за попередньою змовою групою осіб, що заподіяно велику шкоду, а також із несанкціонованим розповсюдженням інформації з обмеженим доступом, а також дані про особу обвинуваченого.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував наведені вище обставини та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченому заставу в розмірі 26 434 440 грн., що дорівнює 8 730 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків, а що стосується майнового стану, то закон, зокрема, ст. 184 КПК України, не зобов`язує прокурора надавати суду докази щодо майнового стану обвинуваченого при подачі клопотання про застосування запобіжних заходів та продовження запобіжних заходів.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4