ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2116/25 Справа № 209/426/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000461,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який одружений, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі, з урахуванням зміни заявлених вимог до початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки, з відрахуванням щомісячно 20% із суми заробітку в дохід держави.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, зазначає про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, має вроджений порок серця, на його утриманні перебуває малолітня дитина.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 27 листопада 2024 року по 09 квітня 2025 року включно, у строк відбуття покарання з розрахунку один день тримання під вартою в умовах гауптвахти дорівнює одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено в вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 27 листопада 2024 року, приблизно о 10 год. 20 хв. на території філії « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м.Кам`янське Дніпропетровської області, відкрито відмовився виконати усний наказ командира 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_9 , доведений останнім на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 бригади Національної гвардії України від 27 листопада 2024 року № 197дск, про вибуття 27 листопада 2024 року об 1 год. 20 хв військовослужбовців 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі ОСОБА_7 , в район виконання бойових завдань в населений пункт Покровськ Донецької області, з метою виконання бойових завдань з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, на службовому транспорті, зі штатною зброєю, боєприпасами, засобами бронезахисту та індивідуального захисту, іншими необхідними речами.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано у вироку за ч. 4 ст. 402 КК України за ознаками непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 402КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду з огляду на наступне.

Так, частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкцією ч. 4 ст. 402 КК України передбачено покарання за вчинення непокори в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України єтяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий; за місцем військової служби характеризується посередньо; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; є учасником бойових дій; наявність обставини, що пом`якшує покарання, якою було визнане щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, таким, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а підстав для його пом`якшення, що в даному випадку є можливим виключно із застосуванням положень ст. 69 КК України, не вбачає з огляду на сутність інкримінованого останньому кримінального правопорушення та відсутність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь його тяжкості.

Апеляційні вимоги захисника, які зводяться до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на законі про кримінальну відповідальність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України покарання даного виду застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Санкцією ч. 4 ст. 402 КК України таке покарання не передбачене, а також ОСОБА_7 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк, що перевищує два роки, що відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України виключає призначення йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

_____________________ _______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4