Справа № 1-кс/593/235/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2025 р. м. Бережани

Слідчий суддя Бережанського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого СВ ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бережанського районного суду Тернопільської області клопотання слідчого СВ ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо: підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потутори Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Згідно матеріалів клопотання вбачається, що до відділу поліції № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області 05.02.2025р. надійшов лист директора Бережанського ліцею Тернопільської обласної ради ОСОБА_7 щодо вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с.Потутори, розпусних дій щодо малолітньої особи учениці 7-Б класу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки с.Потутори, Бережанської ТГ, Тернопільського району, Тернопільської області наприкінці січня 2025 року.

Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 05.02.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

Під час досудового розслідування постановою слідчого від 07.07.2025р. змінено кримінально-правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.2 ст.156 КК України на ч.4 ст.152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, 26 січня 2025 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , зайшов до житлового будинку ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з наміром вжити спиртні напої. Побачивши малолітню ОСОБА_8 , яка спала на ліжку в кімнаті будинку, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, а саме зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 26 січня 2025 року близько 22 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_9 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись відсутністю поблизу батька малолітньої ОСОБА_8 , який зміг би перешкодити вчиненню злочину, достовірно розуміючи те, що ОСОБА_8 , є малолітньою, користуючись безпорадним, з огляду на вік, станом малолітньої потерпілої, перебуваючи на ліжку у безпосередній близькості від неї, діючи умисно, з мотивів задоволення своєї статевої пристрасті, незважаючи на прохання малолітньої потерпілої ОСОБА_8 припинити протиправні дії, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи правом на статеву свободу та статеву недоторканість потерпілої, використовуючи свою фізичну перевагу, без добровільної згоди потерпілої, маючи на меті намір на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи з використанням пальців руки, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_8 шляхом вагінального проникнення пальцями своєї руки.

Вказані неправомірні дії ОСОБА_5 викликали у малолітньої потерпілої ОСОБА_8 короткочасні переживання страху, смутку, обурення, образи та відрази, оскільки ОСОБА_5 вчинив протиправні дії щодо останньої без її згоди, посягаючи таким чином на нормальний моральний, психологічний стан малолітньої потерпілої ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

07.07.2025 р. старшим слідчим СВ ВП №1 Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_4 , за погодженням з процесуальним прокурором виконувачем обов`язків керівника Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Потутори Бережанського району Тернопільської області, українцю, громадянину України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 , просять клопотання задоволити та взяти під варту підозрюваного ОСОБА_5 .

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили стосовно даного клопотання та просять суд обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши в судовому засіданні думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_5 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-заявою потерпілої ОСОБА_8 на ім`я директора Бережанського ліцею ТОР ОСОБА_10 про те, що два тижні до моменту написання заяви від 04.02.2025 року, друг батька потерпілої на ім`я ОСОБА_11 по місцю її проживання вчинив відносно потерпілої насильницькі дії сексуального характеру;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 (матері потерпілої ОСОБА_8 ), яка повідомила, що 26.01.2025 року, близько 22 години ОСОБА_13 по місцю їхнього проживання зі слів її доньки вчинив дії сексуального характеру відносно ОСОБА_8 . Які саме дії вчиняв ОСОБА_14 відносно її дочки ОСОБА_8 свідок не бачила, однак перед цим ОСОБА_14 «приставав» до неї;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (батька потерпілої ОСОБА_8 ), який повідомив, що 26.01.2025 року, близько 22 години ОСОБА_14 дійсно перебував у нього вдома. Чи вчиняв ОСОБА_14 сексуальне насильство відносно його доньки йому невідомо, оскільки в цей час він був відсутній по місцю проживання. Про те, що ОСОБА_14 вчиняв дії сексуального характеру щодо його дочки - ОСОБА_8 свідку розказала його дружина ОСОБА_15 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що 26.01.2025 року, близько 22 години він разом із ОСОБА_17 прийшли до будинку ОСОБА_9 батька потерпілої ОСОБА_8 . Надалі ОСОБА_14 передав ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 200 гривень для того щоб придбати алкоголь. В подальшому свідок разом із ОСОБА_9 пішли придбати алкогольні напої. Чи вчиняв ОСОБА_14 сексуальне насильство відносно ОСОБА_8 йому невідомо, оскільки в цей час був відсутній;

-поясненням ОСОБА_5 , який підтвердив факт перебування 26.01.2025 року близько 22 години в будинку ОСОБА_18 , однак заперечив вчинення будь яких насильницьких дій сексуального характеру відносно ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що під час слухання комісією Бережанської міської ради на якій у присутності психолога ОСОБА_15 (матір потерпілої ОСОБА_8 .0 повідомила, що сусід на ім`я ОСОБА_11 приставав до її дочки ОСОБА_8 , коли вони лежали на ліжку в с.Потутори Тернопільського району Тернопільської області, а саме цілував, мацав груди її дочки, запихав руку в трусики ОСОБА_8 , однак вона нічого не робила так як сказала що боялась ОСОБА_20 .

-протоколом допиту свідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що 30.01.2025 року їй у телефонному додатку Вайбер надійшло повідомлення потерпілої від ОСОБА_8 про те, що в неділю до них додому приходили друзі тата, і коли тато із одним із них пішов по горілку, інший залишився та почав до неї приставати, а мама в цей час була біля неї, але нічого на то не говорила;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_22 (класного керівника ОСОБА_8 ), яка повідомила, що 04.02.2025 року до неї підійшла ОСОБА_8 і розповіла, що близько 22 години 30 хвилин у неї вдома була спроба її зґвалтувати другом батька на ім`я ОСОБА_11 , жителем с. Потутори;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_23 , яка повідомила, що 31.01.2025 року до неї в кабінет зайшли психолог ОСОБА_21 та ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_8 розповіла, що до них додому прийшов друг тата ОСОБА_11 і обмацував її, як вона зрозуміла з розповіді проникнення в піхву не відбулося, вказані дії ОСОБА_11 вчиняв руками;

-протоколом огляду предмета разом із додатками, а саме мобільного телефона ОСОБА_21 , в ході якого виявлено її переписку між свідком та потерпілою ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , яка підтвердила факт вчинення відносно неї кримінального правопорушення ОСОБА_5 ;

-висновком спеціаліста відділення захисту дитини (за моделлю Барнахус) згідно якого ОСОБА_8 під час допиту описала дії дядька ОСОБА_20 по відношенню до неї, як такі, які містять ознаки дій сексуального характеру, також є ознаки переживання психотравмувальної події;

-протоколом допиту малолітнього свідка ОСОБА_24 (сестри ОСОБА_8 ), згідно якого вона підтвердила факт вчинення насильницьких дій сексуального характеру ОСОБА_17 відносно ОСОБА_8 ;

-Висновком судово-психіатричного експерта №303 від 15.04.2025;

-іншими зібраними у справі доказами.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої особи викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України, підставою для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, оскільки у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, він не працює, джерело його доходів не відомо.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2) незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, підозрюваний ОСОБА_5 , може впливати на малолітню потерпілу, та свідків у кримінальному провадженні, чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння він може схиляти їх до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування, адже відповідно до положень ст. 42 КПК України має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на потерпілу, свідків існує, тому що дане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, підозрюваний, батьки потерпілої та свідки у даному кримінальному провадженні проживають в одному населеному пункті.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтування неможливості запобігання ризику, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

- застосування застави щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній ніде не працює, і перебуваючи на волі він усвідомлюючи міру покарання за вчинений злочин може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків;

- застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній перебуваючи на волі він усвідомлюючи міру покарання за вчинений злочин може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків;

- застосування особистого зобов`язання та особистої поруки щодо ОСОБА_5 не є можливим, оскільки останній перебуваючи на волі він усвідомлюючи міру покарання за вчинений злочин може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків.

У відповідності до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі:

-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_5 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Суд, проаналізувавши та оцінивши наведені обставини в їх сукупності та беручи до уваги вище викладене, а також те, що для забезпечення потреб досудового розслідування, зокрема своєчасного, з дотриманням розумних строків, якісного та повного досудового розслідування, та з метою уникнення ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ч.1 ст.131, ч.1, п.5 ч.2 ст.183 КПК України, приходить до висновку, що необхідно обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України і згідно ст.182 КПК України, вважає, що розмір застави підозрюваному слід визначити у виді 150-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

А також, роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно віддати розпорядження про звільнення з-під варти підозрюваного та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. З моменту звільнення підозрюваного з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132,176 178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потутори Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартоютерміном 60 (шістдесят) діб - тобто до 08 вересня 2025 року (включно), з правом внесення застави в розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті ) гривень.

У разі внесення застави покласти на підозрюваногоОСОБА_5 слідуючі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за їх викликом;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Термін дії ухвали становить до 08 вересня 2025 року (включно).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1