ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002318 від 10 червня 2024 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шишківці, Кіцманського району, Чернівецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого директором ПСП «Буковина-Форальберг» раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

та матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003601 від 26 вересня 2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Микулинці, Теребовлянського району, Тернопільської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки

Провадження № 11-кп/822/146/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 332 КК України Доповідач: ОСОБА_10

України, одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, за апеляційними скаргами начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року -,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районів Чернівецької області.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, зобов`язавши його протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районів Чернівецької області.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, зобов`язавши її протягом іспитового строку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбування покарання з іспитовим строком визначено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді застави відносно ОСОБА_6 , обраний ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2024 року, до набрання вироку законної сили, залишено в силі.

Заставу в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, внесену 30 серпня 2024 року ОСОБА_12 за ОСОБА_6 , після набрання вироку законної сили, визначено повернути ОСОБА_12 .

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в червні 2024 року, за попередньою змовою, з метою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, підшукали громадян ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

З цією метою 09 червня 2024 року ОСОБА_6 на невстановленому транспортному засобі марки «Mersedes» із невстановленого місця доставив ОСОБА_13 до ТЦ «Депот» по вул. Головній в м. Чернівці, а ОСОБА_7 , в свою чергу, на невстановленому транспортному засобі до того ж місця з вул. Гагаріна в м. Чернівці доставила ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

В подальшому, на автомобільній парковці ТЦ «Депот» в м. Чернівці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали вказівки ОСОБА_16 , ОСОБА_15 ОСОБА_14 , слідувати за ОСОБА_6 і діяти за його інструкціями та, з метою подальшого переправлення через державний кордон України, пересісти в салон автомобіля «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору під керуванням громадянина України ОСОБА_17 .

Громадянин ОСОБА_17 , будучи необізнаним про злочинну діяльність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повіз ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на автомобілі «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 в бік державного кордону з республікою Румунія де, в межах населеного пункту Слобідка Чернівецької області, були затримані прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби НОМЕР_2 прикордонного загону.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, тобто сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

На вищевказаний вирок суду першої інстанції начальник Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року скасувати у частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області терміном на 3 (три) роки.

ОСОБА_7 просить визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області терміном на 3 (три) роки.

В решті вирок суду першої інстанції просить залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75, 76 КК України, не врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, а саме той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, відносить до категорії тяжких злочинів.

Вказує, що призначаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області, суд першої інстанції не призначив термін відбування даного додаткового покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування як основного покарання, так і додаткового.

Також, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій обвинувачених та їх вини у скоєнні кримінального правопорушення, просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 , на підставі ст. 75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказує, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні, в суді першої інстанції, свою провину визнали в повному обсязі, щиро розкаялись та вказали, що вчинений ним злочин був зумовлений батьківським та материнським інстинктом, оскільки будучи батьками, хотіли допомогти батькам інших хлопців. Однак районним судом, при ухваленні вироку, не достатньо було це враховано.

Також, зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченим, суд першої інстанції, не в достатній мірі врахував як обставину, що пом`якшує покарання обвинувачених, те, що вони не є особами суспільно небезпечними, які здатні на системне вчинення кримінальних правопорушень, не в повній мірі розуміли суспільну небезпеку скоєного ними діяння, а саме те, що безпосереднім об`єктом цього злочину є суспільні відносини з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканості її кордонів, те, що вони перебувають у шлюбі, мають на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягались, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебувають та мають позитивні характеристики за місцем проживання.

Окрім того, вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 здійснює активну волонтерську діяльність з передачі військовим частинам транспортних засобів та техніки, купівлі та передачі на потреби ЗСУ, карети швидкої допомоги.

Таким чином, з урахуванням позитивних характеристик, а також процесуальної позиції і поведінки обвинувачених, просить звільнити обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування реального покарання в порядку ст.ст. 75, 76 КК України, призначивши їм іспитовий строк 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, думку прокурора, яка просила задовільнити подану апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, думку адвоката ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку та правильність кваліфікації їх дій, жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів не переглядаються. Провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст.349 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурора та захисника обвинувачених ОСОБА_8 щодо законності призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінальних покарань», передбачено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не судимі, вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнали повністю, щиро розкаялись та підтвердили обставини вчинення ними кримінального правопорушення, а також дані про осіб обвинувачених, які перебувають у шлюбі, мають на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають.

Також суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченим, врахував, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є особами, які становлять суспільну небезпеку або схильні до систематичного вчинення кримінальних правопорушень. Їх безпосередні дії та роль у вчиненні злочину полягали у перевезенні осіб, які мали намір незаконно перетнути державний кордон, з одного місця в місті Чернівці до іншого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд також врахував його активну участь у волонтерській діяльності, яка, зокрема, виражається у передачі транспортних засобів, а саме карети швидкої допомоги, на потреби Збройних Сил України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували їх покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд належним чином врахував, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом першої інстанції правильно враховано всі обставини, з якими закон про кримінальну відповідальність пов`язує призначення покарання.

Доводи прокурора про м`якість покарання є необґрунтованими.

Суд першої інстанції прийняв рішення про вид та розмір покарання на основі дослідження обставин справи та характеристик обвинувачених, відповідно до яких ОСОБА_7 на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 53), раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась (т. 1 а.с. 54), характеризується позитивно по місцю проживання (т. 1 а.с. 55), вину у скоєному визнала повністю та щиро розкаялась. ОСОБА_6 раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався (т. 1 а.с. 60), характеризується позитивно по місцю проживання (т. 1 а.с. 61), на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 62).

Апеляційний суд погоджується з викладеними у вироку мотивами прийняття районним судом рішення щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Доводи захисника ОСОБА_8 про надмірну суворість призначеного покарання апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість інкримінованого злочину, характер та ступінь участі обвинувачених, а також їхні особисті дані, внаслідок чого призначене покарання є справедливим та співмірним вчиненому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливе виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без реального відбуття призначеного покарання, із застосуванням до них положень ст. 75, 76 КК України.

Саме такий вид і розмір покарання, на погляд колегії суддів, є необхідний і достатній для виправлення обвинувачених та запобіганню вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, районним судом не дотримано вимог закону при призначенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додаткового покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

В порушення зазначеної норми закону, районний суд, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаної із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районів Чернівецької області, не визначив на який термін його призначено.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК України, передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області, та звільняючи їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК із встановленням іспитового строку 2 (два роки), не дотримався вищевказаних вимог закону та застосував положення ст. 75 КК, як до основного, так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність.

Аналогічний правовий висновок щодо необхідності зазначення в резолютивній частині вироку про звільнення обвинуваченого від відбування лише основного покарання зроблено Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2024 року у справі № 307/2056/20.

За таких обставин, доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при постановленні вироку в частині призначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ст. 75 КК судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року підлягає скасуванню в частині призначення обвинуваченим додаткового покарання та звільнення їх від призначеного додаткового покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу начальника Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати в частині призначення кожному із них додаткового покарання та звільнення їх від призначеного додаткового покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_7 вважати засудженою за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із наданням логістичних послуг і перевезенням громадян у м. Чернівці та прикордонних районах Чернівецької області строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного їй основного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального Суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_10

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3