490/1099/25 12.05.2025
н/п 1-кп/490/1202/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1099/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001339 від 11 жовтня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Тоцьке-2 Тоцького району Оренбурзької області Російської Федерації, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений, проходить військову службу за мобілізацією на посаді інженера військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, на момент вчинення кримінального правопорушення працював на посаді водія тролейбуса 3 класу в КП ММР "Миколаївелектротранс", раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2024 року, близько 07:15 год., у світлий час доби, за відсутності опадів, він як водій, керуючи технічно справним тролейбусом марки "Дніпро Т-203", інвентарний номер 0031, та, здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту №9, рухався по сухій, асфальтобетонній, прямій ділянці проїзної частини пр.Центрального, яка має три смуги руху у одному напрямку, у середній смузі з боку вул.3-ї Слобідської у напрямку вул.Садової в м.Миколаєві.

Під час руху в обраному напрямку, в районі буд.122 по пр.Центральному в м.Миколаєві, водій ОСОБА_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відведення, грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 "б", 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, розуміючи, що його дії не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагуючи на її зміни, не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при зміні напрямку руху праворуч втратив контроль над керуванням даного транспортного засобу та допустив виїзд тролейбусу за межі проїзної частини праворуч, де відбулося його зіткнення із залізобетонною електричною опорою.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам вказаного тролейбуса спричинено тілесні ушкодження, а саме пасажиру ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді переломів 4, 5, 6, 7, 8 ребер зліва, які ускладнились підшкірною емфіземою зліва, лівобічним гемопневмотораксом, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та пасажиру ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому хірургічної шийки правого плеча, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 "б", 12.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіянням вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, винним себе визнав в повному обсязі та суду пояснив, що на момент вчинення кримінального правопорушення він працював на посаді водія тролейбуса в КП ММР "Миколаївелектротранс". 11 жовтня 2024 року близько 07:00 години він, керуючи тролейбусом, здійснював перевезення пасажирів по визначеному маршруту та рухався по проїзній частині пр.Центрального від вул.3-ї Слобідської у напрямку вул.Садової в м.Миколаєві. Після того, як він від`їхав від зупинки громадського транспорту "вул.3-я Слобідська", він або втратив свідомість, або заснув, оскільки нічого не пам`ятає. Він прийшов до тями у той момент, як тролейбус зіткнувся із залізобетонною електричною опорою, розташованою праворуч від проїзної частини по ходу його руху в районі вул.Садової. Після цього, він почав надавати допомогу потерпілим, які знаходились в салоні даного тролейбусу, до приїзду на місце події карети швидкої медичної допомоги. Після вказаних подій, він допомагав потерпілій ОСОБА_6 із придбанням необхідних їй медикаментів. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов КП ММР "Миколаївелектротранс" про відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати "вагомий внесок" кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до тяжких злочинів та вчинений з необережності, і враховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , за місцем роботи в КП ММР "Миколаївелектротранс" характеризувався позитивно, за даними Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, лікування та обстеження не проходив, проходив стаціонарне лікування в наркологічному відділенні в 2013 році з діагнозом: "Синдром залежності від алкоголю, стан відміни без ускладнень", як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Центральним районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахування інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, низький ризик небезпеки для суспільства, а також низький рівень вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Визнання обвинуваченим своєї провини та усвідомлення протиправності своїх дій, істотно знижує ступінь тяжкості скоєного. А тому, встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Як зазначено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року (із змінами) "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст.286 КК України, суд може не призначати за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, оскільки станом на сьогоднішній день він проходить військову службу і його діяльність не пов`язана із керуванням транспортного засобу.

По даному кримінальному провадженню Комунальним підприємством Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" в особі представника ОСОБА_8 подано позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП ММР "Миколаївелектротранс" в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 578374 гривень. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (зіткнення з залізобетонною електричною опорою) тролейбус Дніпро Т-203 д.н.з. 0031 зазнав значних механічних пошкоджень. Згідно із калькуляцією на виробництво робіт для відновлення тролейбуса Дніпро Т-203 №0031, розмір майнової шкоди, яка завдана КП ММР "Миколаївелектротранс" складає 578374 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовну заяву КП ММР "Миколаївелектротранс" визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали, якими обґрунтовується позовна заява, на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, з`ясувавши характер позовних вимог, суд приходить до такого висновку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до приписів статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові №4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п.6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як вбачається з копії калькуляції до замовлення №92/24 на виробництво робіт для відновлення тролейбуса Дніпро Т-203 №0031 (під керуванням водія ОСОБА_3 ), якому внаслідок необережного керування завдано матеріальних збитків по пр.Центральному, 122, 11.10.2024 року о 07 год. 10 хв., загальна вартість витрат складає 578374 /п`ятсот сімдесят вісім тисяч триста сімдесят чотири/ гривень.

З урахуванням викладеного, позовна заява про відшкодування на користь КП ММР "Миколаївелектротранс" матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, на суму 578374 гривень, який визнається обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідно до ст.1166 ЦК України, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 05.11.2024 року №СЕ-19/115-24/19023-ІТ, від 07.11.2024 року №СЕ-19/115-24/19024-ІТ, від 22.11.2024 року №24-6393) на загальну суму 9396 (дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн 32 к..

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позовну заяву Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Миколаївської міської ради "Миколаївелектротранс" в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 578374 /п`ятсот сімдесят вісім тисяч триста сімдесят чотири/ гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (від 05.11.2024 року №СЕ-19/115-24/19023-ІТ, від 07.11.2024 року №СЕ-19/115-24/19024-ІТ, від 22.11.2024 року №24-6393) на загальну суму 9396 (дев`ять тисяч триста дев`яносто шість) грн 32 к..

Речовий доказ:

тролейбус марки "Дніпро Т-203", бортовий номер НОМЕР_2 , переданий на зберігання КП ММР "Миколаївелектротранс" вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1