Справа № 344/5713/25
Провадження № 1-в/344/87/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представників установи виконання покарань №12 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з повторним клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, в обґрунтування якого покликався на те, що на даний час він, будучи засудженим до довічного позбавлення волі відбув сімнадцять років одинадцять місяців строку, в умовах максимального рівня безпеки, а подальше відбування покарання є порушенням його прав та не відповідає практиці ЄСПЛ. Висновок комісії про відмову у зверненні до суду з відповідним клопотання вважає незаконним.

У судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали, просили таке задоволити.

Прокурор просив в задоволенні клопотання відмовити, оскільки не вважає доцільним замінювати невідбуту частину покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , його поведінка характеризується тільки з негативної сторони, до нього неодноразово застосовувалися догани та стягнення, на шлях виправлення він не став.

Представник установи виконання покарань підтримав позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання з долученими матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частиніцього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 17 березня 2014 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, п.п. 1, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Даний вирок набрав законної сили.

Крім цього, відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року в строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 травня 2011 року по 04 червня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого із врахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумки оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, загальним балом 49, засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (менше або дорівнює 60).

Згідно з характеристики на засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він раніше судимий: 09.08.1996 року Волноваським районним судом Донецької області за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі. 13.08.2001 звільнений на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію» з ІТК -32 Донецької області. Засуджений: 23.10.2013 Волноваським районним судом Донецької області за п.п. 1, 6, 9, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Вироком судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 17.03.2014 вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23.10.2013 відносно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано. ОСОБА_6 визнано винним за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 194, п.п. 1, 6, 9,13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України, призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.06.2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2017 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11.05.2011 (включно) по 04.06.2015 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку - 11.05.2011 року.

Також, згідно з даною характеристикою, 20.05.2011 року утримувався в Маріупольському слідчому ізоляторі Донецькій області. За час утримання характеризувався негативно, 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не оголошувалося. 08.10.2015 року переведений для подальшого відбування покарання у ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)» Запорізької області. За час перебування в установі характеризувався негативно 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не оголошувалося. 27.11.2019 року відбував покарання в державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№ 6)». За час перебування в установі характеризувався посередньо. До праці не залучався. Режим утримання не порушував. Заохочень не оголошувалося.26.01.2020 року перебував на лікуванні у відділенні Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 61 при державній установі «Херсонський слідчий ізолятор». За час перебування в закладі характеризувався посередньо. Режим утримання не порушував. Заохочень не оголошувалося. 17.03.2021 року повернений, для подальшого відбував покарання до державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)». 22.04.2022 року прибув до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» у зв`язку з евакуацією. За час перебування в установі характеризувався наступним чином. Допускав порушення режиму відбування покарання 2 (два) рази. Заохочень не оголошувалися. До праці не залучався по незалежним від нього причинам. До виконання робіт із благоустрою території установи не залучається. На профілактичному обліку установи не перебуває. Вину у скоєному злочині не визнає. На даний час соціально-корисні зв`язки у засудженого ОСОБА_6 втрачені. З іншими засудженими не конфліктний, однак важко вживається в колективі через різку зміну настрою і поведінку. До працівників адміністрацій не завжди тактовний у разі заперечення може проявляти грубість, не вміє конструктивно вести діалог. Не завжди має охайний зовнішній вигляд. 16.11.2022 розглядалось питання на засіданні адміністративної комісії ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про можливість застосування зміни умов тримання відповідно статей 100, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України. Комісія прийняла рішення відмовити у переводі із приміщень камерного типу максимального рівня безпеки, в яких тримаються дві особи до багатомісних приміщень камерного типу максимального рівня безпеки, засудженому ОСОБА_6 так, як він не довів, що став на шлях виправлення. 23.05.2023 на засіданні адміністративної комісії ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», розглядалось питання щодо можливості представлення засудженого ОСОБА_6 до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. У направленні матеріалів до суду щодо застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, у зв`язку з тим, що він своєю поведінкою не довів, що стає на шлях виправлення. 29.11.2023 ухвалою Івано-Франківського міського суду засудженому ОСОБА_6 відмовлено у замінні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 25.01.2024 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29.11.2023 залишено без змін.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої 04.04.2025 року, заохочення не оголошувалися, а також вісім дисциплінарних стягнень, 30.12.2013 року (догана),- погашено, 15.09.2014 року (догана) - погашено, 23.09.2014 року (догана) погашено, 09.07.2015 року - догана (погашено), 10.08.2017 року 3 (три) доби карцеру (погашено), 19.07.2019 року 5 (п`ять) діб карцеру (погашено), 25.07.2023 року попередження (погашено), 27.12.2024 року догана.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цьогоКодексудля даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п. 2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

У той же час, однією із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність засудженим, що він став на шлях виправлення.

Крім того, при вирішенні даного питання судом враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. Згідно з п. 17 цієї постанови вказано, щопід час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Частиною 3 ст. 107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно дост. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як вбачається із вищевказаної довідки про заохочення і стягнення засудженого до останнього за ввесь строк відбування покарання не застосовано жодних заохочень та вісім дисциплінарних стягнень. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів.

Суд враховує, що засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно з вимогами чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу довели своє виправлення та стали на шлях виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого, зокрема його відношення до встановленого порядку (режиму) відбування покарання, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому приходить до висновку, що останній на час розгляду вказаного клопотання засудженого, не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст. 82 КК України, як такого, що став на шлях виправлення.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не доводить того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення. Проаналізувавши зміст наведених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що засуджений став на шлях виправлення. Тому у клопотанні засудженого слід, - відмовити.

На підставі наведеного, ст. 6 КВК України, керуючись ст. 82 КК України, керуючись ст.ст. 336, 371,372,376, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Повний текст ухвали складено та підписано 12 серпня 2025 року.

Головуюча суддя ОСОБА_10

Судді ОСОБА_11

ОСОБА_12