запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/498/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/4664/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 червня 2025 року про відмову у арешті майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 червня 2025 року задоволено частково клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0000001, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2024 року за ознаками передбачених ч.3 ст.368, ч.4 ст.28, ч.2 ст.364, ч.2 ст.364, ч.2 ст.364, ч.3 ст.368 КК кримінальних правопорушень про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 27.05.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання директора ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone 15 Pro IMEI: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 ; посвідчення № НОМЕР_4 видане «Держпрацею» 22.03.2024 на ім`я ОСОБА_9 ; мобільний телефон iPhone чорного кольору; флешносій «Kingston» біло-чорного кольору об`ємом 16 Gb.

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 19100 доларів США та 1000 Євро відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на все майно, зазначене у клопотанні.

Свої вимоги мотивував тим, що слідчий суддя не надав оцінку долученим до клопотання доказам, зокрема результатам проведених НС(Р)Д відповідно до яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обговорювали питання неправомірної вигоди службовим особам контролюючих та правоохоронних органів з метою уникнення відповідальності за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людини.

Санкція ч.3 ст.368 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Слідчий суддя не врахував аргументи викладені у відповідному клопотанні, доводи слідчого та прокурора у судовому засіданні.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, перелічене в описовій частині клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що 06.03.2024 на території ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» у ковальсько-ливарному цеху під час виконання робіт з підвищеною небезпекою стався нещасний випадок, що спричинив загибель людини.

В ході проведення слідчих (розшукових) дій отримано оперативну інформацію про те, що службові особи ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», єдиним власником підприємства є AT «Українська залізниця», з метою приховування злочину проти безпеки на виробництві, що спричинило тяжкі наслідки, організували передачу неправомірної вигоди службовим особам контролюючих та правоохоронних органів для уникнення відповідальності за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людини.

У ході досудового розслідування встановлено, що службові особи Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області під час проведення перевірки ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, не вжили обов`язкових заходів щодо виявлених порушень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам у вигляді незаконного використання бюджетних коштів.

27.05.2025 на підставі ухвали слідчого судді, у період часу з 05:40 год. до 07:54 год. було проведено обшук за місцем мешкання директора ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» ОСОБА_9 у квартирі розташованої за адресою АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено вищевказане в клопотанні майно.

27.05.2025 року постановою слідчого вилучені речі та документи визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оскільки речі та об`єкти, вилучені під час проведення обшуку мають істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, можуть зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК слідчий просив накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання, зокрема в частині накладення арешту на грошові кошти пославшись на те, що кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження в межах розслідування якого проводився обшук, відсутні будь-які докази на підтвердження того, що гроші здобуті у протиправний спосіб.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Відповідно до ст.98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз приписів закону про підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які мають наслідком найбільше обмеження прав і свобод людини, засвідчує, що обов`язковими умовами їх ужиття є доведення належним представником сторони обвинувачення наявності, що:

1) існує обґрунтована підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування, що виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) виконання завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням (ч.3 ст.132 КПК).

Водночас, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази, що доводять обставини, на які вони посилаються. Кожну з визначених обставин, приводів, підстав потрібно доводити окремо з посиланням на конкретні матеріальні докази. Бездоказову констатацію існування певної обставини слідчий суддя повинен розглядати як припущення.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За результатами розгляду клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час обшуку, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не надала достатніх доказів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з огляду на таке.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку є речовими доказами та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст.170 КПК, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Водночас, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, на яке просив накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ст.ст.364, 368 КК, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Постанова слідчого у справі про визнання вилучених під час проведення обшуку грошових коштів речовими доказами процесуальним законом не передбачена і на вирішення питання про арешт майна не впливає.

Сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 27.05.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст.98 КПК. Ухвалення на досудовому розслідуванні такої постанови кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відтак колегія суддів звертає увагу, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вилучені грошові кошти мають до розслідуваного кримінального правопорушення і колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на грошові кошти.

Слідчий не навів у своєму клопотанні обґрунтувань чи були арештовані грошові кошти об`єктом кримінально-протиправних дій, чи були вони набуті протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до довідок про доходи № 34 та № 35 від 28 травня 2025 року ОСОБА_9 отримав з січня 2024 року по грудень 2024 року включно заробітку плату в розмірі 2 709 598,16 гривень та з січня 2025 року по квітень 2025 року включно - 1 328 583,96 гривень.

Відтак, законність походження грошових коштів є обґрунтованим.

Слідчим у клопотанні не доведені правові підстави для арешту грошових коштів, можливість використання вказаного майна, як доказу у кримінальному провадженні та для забезпечення даного кримінального провадження, не доведено значення вилучення вказаного майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

Крім того, на час постановлення ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 червня 2025 року про арешт майна ОСОБА_9 або іншим особам у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Рішення слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, на що є посилання у клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі прокурора, не може бути безумовною підставою для арешту майна.

Наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час обшуку від 27.05.2025 року, та не можуть бути підставою для порушення права власників майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

У зв`язку з чим, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів осіб, яким належить майно, а також осіб, у фактичному володінні яких воно знаходиться, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 червня 2025 року про відмову у арешті грошових коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 333/4664/25