ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2186/25 Справа № 235/1358/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського від 27 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000293 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Південного районного суду м. Кам`янського від 27 травня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 18 липня 2025 року, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків, також зазначено, що наведені ризики є триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

З урахуванням положень ст. 183 КПК України, з огляду на вчинення обвинуваченим злочину з застосуванням насильства до потерпілого, судом не визначено альтернативної застави. Судом враховано, тяжкість інкримінованого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, який легального доходу та міцних соціальних зв`язків не має.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу з огляду на правові позиції ЄСПЛ. Вважає, що клопотання прокурора не містить належних доказів на обґрунтування зазначених них ризиків, а наведені доводи ґрунтуються лише на припущеннях.

Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_5 майже протягом двох років утримується під вартою, та з 2015 року проходив військову службу, а тому з урахуванням того, що обвинувачений має достатній військовий досвід перебуваючи на свободі останній міг бути продовжувати захищати країну.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 є особою раніше не судимою, яка має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, що будуть слугувати достатнім важелем у дотриманні ним належної процесуальної поведінки.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, перевіривши та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, а саме об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку, а також продовження існування ризиків переховування та незаконного впливу на свідків.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільно інтересу, дані про особу обвинуваченого, інші обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказаний вище ризик.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що в сукупності дає підстави вважати, що останній усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховується, що ОСОБА_5 є особою, яка не має зареєстрованого та постійного місця проживання у Дніпропетровській області, а також приймається до уваги введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, що суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховується, що обвинувачений неодружений, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що також свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у запобіганні вказаним ризикам.

Ризик незаконного впливу на свідків, продовжує існувати, оскільки ОСОБА_5 відомі їх місця проживання та реєстрації, а тому з урахування, що останній надають викривальні покази та в суді ще не допитані, ризик впливу з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого існує.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 не працевлаштований, легального джерела доходу не має, приймаючи до уваги характер та суспільний інтерес інкримінованого йому злочину, який було вчинено з застосуванням насильства внаслідок чого настала смерть потерпілого, а зважаючи на вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави за таких обставин.

Доводи захисту щодо позитивно характеризуючих даних ОСОБА_5 були предметом оцінки суду першої інстанції, окрім того наведені обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором від протиправних дій.

Щодо доводів захисника про довготривале утримання обвинуваченого під вартою то вони не є досить переконливими та не слугують підставою для застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованого злочину та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді.

Приймається до уваги, що Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

А тому, з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину, а саме позбавлення життя особи та з огляду на суспільний інтерес вчиненого, попереднє ув`язнення обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з чим застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою подальшого проходження ОСОБА_5 військової служби, як на це вказує захист є неможливим, оскільки перебування на свободі особи, яка під малозначним приводом позбавила життя іншу особу в умовах бойової обстановки може наражати на небезпеку інших осіб.

Отже, за наведеного при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського від 27 травня 2025 року у кримінальному провадженні №0000293 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3