Ширяївський районний суд Одеської області
29.05.2025 Справа №: 518/954/21 Провадження № 1-кп/518/2/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ширяєве кримінальне провадження № 0000206 від 29.08.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2019 року, приблизно о 05:10 годині, водій ОСОБА_4 , керував технічно справним легковим автомобілем марки «Renault» моделі «Fluence», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », та здійснював рух по проїзній частині дороги державного значення «Київ-Одеса» від м. Київ в напрямку м. Одеси та перевозив пасажирів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Здійснюючи рух у правій смузі по вказаній автодорозі на 352 км на ділянці, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги для руху у протилежних напрямках та наближаючись до вантажного автомобіля марки «Renault» моделі «Magnum480» з спеціалізованим напівпричепом марки «МАЗ» моделі «» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , котрий рухався попереду, у попутному з ним напрямку, порушуючи «Правила дорожнього руху» України, будучи неуважним, проявляючи злочинну самовпевненість, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію, внаслідок чого не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для х учасників руху об`їзду перешкоди, не впорався з керуванням та допустив зіткнення передньою частиною автомобіля марки «Renault» моделі «Fluence», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » з задньою частиною спеціалізованого напівпричепа марки «МАЗ» моделі «» реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

За результатами дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля марки «Renault» моделі «Fluence», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійно- уламкового перелом тіла Thl2 хребця, поперечного перелому ніжок дуги та поперечних відростків Thl2хребця, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа без зміщення уламків та порушення носового дихання які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівого крила та кінчика носа, забійна рана тім`яної ділянки з права, множинні садна обличчя які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, водій ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 2.3. б); 12.1; 12.3.; 13.1. «Правил дорожнього руху» України, якими передбачено: п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення монтажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості монтажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу самостійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для учасників руху об`їзду перешкоди»; п. 13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог пунктів 2.3. б); 12.1; 12.3.; 13.1. «Правил дорожнього руху» України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що, дійсно, у вказані час, місце та спосіб вчинив, зазначене в обвинувальному акті кримінальне правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, щодо цивільного позову вважає, що такий задовленню не підлягає.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а наслідки позбавлення права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку їм зрозумілі, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та дають змогу вирішити долю речових доказів та судових витрат, а також матеріали цивільного позову.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Така ж позиція викладена і у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року (Справа № 444/870/22, провадження № 51- 2989 кмо 23).

Суд, дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

При ухваленні вироку відносно ОСОБА_10 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені.

Згідно висновку досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Таким чином, суд враховує, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його відношення до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, приймаючи до уваги висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, з огляду на наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд дійшов висновку, що призначення покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі із застосуванням обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Що стосується заявленого до ОСОБА_4 цивільного позову суд приходить до наступного.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, згідно якого він просить стягнути з обвинуваченого 100 000 грн моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, від яких отримує досі фізичну біль та страждання, дуже тривалий час проходив лікування та реабілітацію, у зв`язку із тілесними пошкодженнями, чим йому спричинені душевні страждання. Обвинувачений ОСОБА_4 відмовився відшкодовувати йому моральну шкоду в добровільному порядку у зв`язку з чим вимушений звернутись з цивільним позовом до суду.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У ч.1 ст. 128 КПК України, передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частина перша статті 129 КПК України передбачає, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При вирішенні питання щодо цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому ОСОБА_6 протиправними діями ОСОБА_4 пов`язаними із заподіянням тілесних ушкоджень, суд бере до уваги ступінь та глибину душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку із цими діями, а також негативні зміни в його житті, які сталися у зв`язку із цим.

З урахуванням цього, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілому заподіяно моральну шкоду на суму 10 000,00 грн., яка повинна бути стягнута з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 124 ч. 2 КПК України, суд вважає стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 8 423,27 гривень за проведення експертиз.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого судом не обирався і клопотання щодо обрання такого обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдану йому кримінальним правопорушенням моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави 8 423 гривень 27 копійок в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експертів.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 24.09.2019 року на автомобіль марки «Renault» моделі «Fluence», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_11