ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1757/25 Справа № 195/301/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000017 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт. Черський Нижньоколимського району республіки Якутія Російська Федерація, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судима ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді одного року пробаційного нагляду, за ч.2 ст.190 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточну міру покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік та покладено на неї обов`язки визначені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою(шахрайство) та за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 січня 2025 приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходилася за місцем проживання свого раніше знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник кримінальний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: планшетом марки «Lenovo» Tab M10 Plus FHD 4/64, чорного кольору, який належать ОСОБА_9 , на праві приватної власності.

Реалізуючи свій кримінальний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_7 в цей же день, тобто 25 січня 2025 приблизно о 13 годині 15 хвилин, знаходячись за місцем проживання свого раніше знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де використовуючи довірчі, дружні стосунки, які склалися між нею та ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи на меті в подальшому повертати потерпілому належне йому майно, зловживаючи довірою, звернулася до ОСОБА_9 з проханням надати їй для тимчасового користування вищевказаний планшет під вигаданим приводом про нібито необхідність перегляду відео-файлів, на що потерпілий, будучи помилково впевнений у сумлінності дій ОСОБА_7 , надав свою згоду і передав належне йому вказане майно.

Отримавши вказаний планшет, ОСОБА_7 , продовжуючи зловживати довірою потерпілого, висловила неправдиве зобов`язання повернути його, після чого з місця вчинення кримінального проступку зникла та в подальшому реалізувала дане майно, виручені кошти витратила на власні потреби.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 547/25 від 18.02.2025 року, ринкова вартість планшету марки «Lenovo» Tab M10 Plus FHD 4/64, на момент вчинення проступку становить 4799 грн. 20 коп.

Таким чином, своїми кримінальними діями ОСОБА_7 , незаконно заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму, та розпорядилася незаконно набутим шахрайським шляхом майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 січня 2025 приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходилася за місцем проживання свого раніше знайомого ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , де у неї виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi» «Redmi» моделі «Note 13» 8/256 Gb, чорного кольору, який належать ОСОБА_10 , на праві приватної власності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_7 в цей же день, тобто 29 січня 2025 приблизно о 13 годині 15 хвилин, знаходячись за місцем проживання свого раніше знайомого ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де використовуючи довірчі, дружні стосунки, які склалися між нею та ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи на меті в подальшому повертати потерпілому належне йому майно, зловживаючи довірою, звернулася до ОСОБА_10 з проханням надати їй для тимчасового користування вищевказаний мобільний телефон під вигаданим приводом, що нібито її мобільний телефон вийшов з ладу, на що потерпілий, будучи помилково впевнений у сумлінності дій ОСОБА_7 , надав свою згоду і передав належне йому вказане майно.

Отримавши вказаний мобільний телефон, ОСОБА_7 , продовжуючи зловживати довірою потерпілого, висловила неправдиве зобов`язання повернути його, після чого з місця вчинення злочину зникла, в подальшому реалізувала дане майно, виручені кошти витратила на власні потреби.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 548/25 від 18.02.2025 року, ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi» «Redmi» моделі «Note 13» 8/256 Gb, на момент вчинення злочину становить 6399 грн. 20 коп.

Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_7 , незаконно, повторно заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму, та розпорядилася незаконно набутим шахрайським шляхом майном на власний розсуд.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст.190 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, за ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги перший заступник керівника обласної прокуратури посилається на те, що суд, призначаючи обвинуваченій покарання, залишив поза увагою, що ОСОБА_7 виходячи з положень ч. 3 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне старахування є особою яка досягла пенсійного віку та у відповідності до вимог ст. 61 КК України, таке покарання як обмеження волі до неї не може бути застосоване.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції скасувати, з наведених в апеляційній скарзі мотивів, та ухвалити новий в частині призначення покарання.

Обвинувачена не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України в апеляційні скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.ст. 394, 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведених вимог закону судом дотримано не було.

З матеріалів кримінального провадження, а саме даних про особу обвинуваченої видно, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент ухвалення вироку судом першої інстанції обвинуваченій виповнилося 60 років, у зв`язку з чим покарання у виді обмеження волі до обвинуваченої не може бути застосовано з огляду на вимоги ч. 3 ст. 61 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 , яка досягла пенсійного віку, покарання у виді обмеження волі, порушив вимоги ч. 3 ст. 61 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Отже, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає положенням ст. 61 КК України, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку в цій частині.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком та не тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинила кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, позитивно характеризується за місцем проживання, є осудною та повнолітньою особою.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням принципу індивідуалізації покарання а також положень ч. 3 ст. 61 КК України, обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, у виді пробаційного нагляду та позбавлення волі, й визначити остаточне покарання, на пілставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі,, без його реального відбування, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури та приходить до висновку про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися до реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4