Справа № 307/757/25
Провадження №1-кп/307/50/25
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

14 травня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

та його захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2025 року за № 0000020 про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 3 ст. 332 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000020 про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 3 ст. 332 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави. 07 травня 2025 року через канцелярію суду подав клопотання про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави з 870 000 грн. до 726 720 грн.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.01.2025 у справі № 307/163/25 задоволено клопотання сторони обвинувачення та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

На виконання вказаної ухвали 24.01.2025 заставодавцями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було внесено вищевказану заставу.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 у справі № 307/757/25 задоволено клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та зменшено розмір визначеної ОСОБА_14 застави з 908 400 грн. до 870 000 грн., заставу в розмірі 38 400 грн. повернуто заставодавцю ОСОБА_15 .

Вважає, що на даний час існують підстави для зменшення визначеного ОСОБА_6 розміру застави, виходячи з наступного.

Так, слідчим суддею було ОСОБА_6 визначено розмір застави в сумі 300 розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908 400 гри.

Вказаний розмір було визнано достатнім для запобігання ризикам, які існували на момент обрання запобіжного заходу.

Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого та зменшення частини існуючих ризиків, судом вказану суму застави було зменшено до 870 000 грн.

З моменту обрання слідчим суддею запобіжного заходу ОСОБА_14 та в подальшому його виходу з установи попереднього ув`язнення під заставу минув проміжок часу тривалістю понад 2 місяці, а жоден з заявлених стороною обвинувачення ризиків свого підтвердження не знайшов.

Так, само з моменту зменшення судом 19.03.2025 розміру застави, минув проміжок часу в більше, ніж 1,5 місяця і відповідні ризики знову не підтвердились.

Зазначені обставини обґрунтовано підтверджують, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені у ст. 177 КПК України, на даний момент або зменшилися або взагалі зникли.

Досудове розслідування вже завершено, а всі докази - стороною обвинувачення зібрано.

За період з 19.03.2025 і по теперішній час ОСОБА_6 не ухилявся від суду; не вчинив спроб перетнути державний кордон; не вчиняв спроб впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження; не вчинив спроб спотворити, пошкодити або знищити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не вчинив жодного кримінального правопорушення; не порушив покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначені ризики не підтвердилися як під час досудового розслідування, так і з моменту початку розгляду даної справи судом.

Зазначив, що сторона обвинувачення не подавала суду клопотання про продовження дії покладених на ОСОБА_6 обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строк дії яких закінчився 24.03.2025.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про зменшення ризиків, щодо існування яких попередньо заявляла сторона обвинувачення, та про можливість зменшення розміру визначеної ОСОБА_14 застави, а саме - з 870 000 грн. до 726 720 грн.

Така сума, на переконання сторони захисту, є адекватною та відповідає ступеню зменшення раніше заявлених ризиків на даному етапі розгляду справи, а її повернення призведе до зменшення розміру застави на трохи більше, ніж на 15 %.

При цьому, застава в розмірі 726 720 грн. в повній мірі забезпечить подальшу належну процесуальну поведінку ОСОБА_16 та зможе запобігти існуючим на даний час, передбаченим ст.177 КПК України, ризикам.

Просив врахувати, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараз йому більше 53 років, він одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання - АДРЕСА_1 .

Крім цього, у ОСОБА_6 незадовільний стан здоров?я, він є особою з інвалідністю III групи, його дружина ОСОБА_15 також хворіє і є особою з інвалідністю ІІ групи.

Це свідчить про наявність міцних соціальних зв?язків у ОСОБА_6 , відсутність девіантної поведінки та несхильності останнього до вчинення будь яких правопорушень, а відтак, з огляду на сплин часу, вважає що існують підстави для часткового пом?якшення застосованого відносно нього запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_17 заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обставини вказаного клопотання та заперечень щодо задоволення вказаного клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Статтею 194 КПК України визначено, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо буде доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, зокрема, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто по 24 березня 2025 року включно; визначено заставу у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800,00? (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., та у разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою; - не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; - Вказані обов`язки у разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 на строк не більше двох місяців.

ОСОБА_6 24 січня 2024 року звільнений з УВП № 9, у зв`язку із внесенням застави.

Таким чином, на момент розгляду клопотання сторони захисту щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжує діяти запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Частиною 2 даної статті встановлено, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

В обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави, застосованої до ОСОБА_6 , захисник посилається на обставини належної поведінки обвинуваченого протягом усього часу досудового розслідування та з часу звільнення обвинуваченого з УВП, зменшення ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу, та те, що ОСОБА_6 та його дружина є особами з інвалідністю, у зв`язку із чим йому необхідні дані кошти на лікування. В сукупності цих обставин, на думку захисника ОСОБА_7 , достатньо для зменшення розміру застави на 15 %.

Однак, зважаючи на конкретні обставин злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та те, що у разі доведення його вини і визнання винним у його вчиненні, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 09 років з конфіскацією майна, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд не розпочато, жодні докази не досліджено, свідки не допитані і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави не підлягає до задоволення.

Щодо заявленої вимоги про повернення коштів у розмірі 143 280,00 грн. заставодавцю ОСОБА_18 , то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Таким чином, зазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу.

Суд наголошує, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою.

Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи.

Особа не може бути визнана заставодавцем всупереч її бажанню.

При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на зазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший термін за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

Крім того, адвокат ОСОБА_7 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішено питання про арешт майна ОСОБА_19 , подав клопотання про часткове скасування прешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2025 року автомобіль марки «Opel», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_1 , в частині заборони володіння та користування вказаним транспортним засобом.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_7 посилався на те, що в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31.01.2025 у справі № 307/163/25 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб марки «Opel», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з положеннями ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Власник майна, на яке було накладено арешт та його представник присутніми при розгляді питання про арешт майна не були, у зв`язку із чим, на підставі ч. 1 ст. 174 КК України, заявив клопотання про скасування арешту.

Вважає, що арешт накладено не обґрунтовано, з огляду на наступне. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть. що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Власником автомобіля марки «Opel», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_1 , на який було накладено арешт, є ОСОБА_19 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Обмеження ОСОБА_20 як законного власника арештованого автомобіля в можливості володіння та користування вказаним майном без жодних на те причин та правових підстав призводить до порушення гарантованого ст. 41 Конституції України права власності та законного володіння на її майно, яке є непорушним.

Право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо. При цьому, суд враховує, що гарантування права власності є одним із основоположних аспектів забезпечення верховенства права. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення закріплене в ст. 321 ЦК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_19 не є підозрюваною чи обвинуваченою, а відтак арештований автомобіль не може бути предметом спеціальної конфіскації як виду покарання, так як у ОСОБА_20 немає статусу підозрюваної.

Тому, враховуючи дані обставини, подальший арешт зазначеного майна є недоцільним і підстави для його застосування відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що ОСОБА_20 доглядає за своїми батьками - матір?ю - ОСОБА_15 , яка є особою з інвалідністю II групи та батьком - ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю III групи, у зв?язку з чим їм важко пересуватися пішки, а вказаний транспортний засіб використовується для потреб сім`ї, а саме, для постійних поїздок з батьками у лікарню, забезпечення їх продуктами харчування та всім необхідним.

Обмеження ОСОБА_19 як законного власника у володінні та користуванні належним їй майном призводить до необґрунтованого порушення її конституційних прав, що є неприпустимим.

За наведених обставин, адвокат ОСОБА_7 не вбачає підстав для подальшого арешту автомобіля, та вважає, що його слід повернути його законному власнику.

Прокурор ОСОБА_17 заперечив проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що арешт накладено обґрунтовано, вказане тимчасово вилучене майно є знаряддям злочину та у разі визнання обвинуваченого винними у вчиненні злочину, який йому інкримінується, може бути піддано спеціальній конфіскації.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши документи, долучені до клопотань, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Судом встановлено, що 24 січня 2025 року в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено автомобіль марки «Opel», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 .

Постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 24 січня 2025 року вказаний автомобіль був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №00000020 від 14 січня 2025 року.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2025 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів та з метою конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000020 від 14 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а саме, на автомобіль марки «Opel», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст. 170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час розпочатий судовий розгляд, жодні докази не досліджені, відтак скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, адвокатом ОСОБА_7 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на майно не відпала, відтак вказані клопотання є передчасними.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали після її оголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 19 травня 2025 року о 15 год. 15 хв.

Суддя ОСОБА_1