Номер провадження:1-в/521/984/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 ( у режимі відеоконференції), представника установи виконання покарань ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі, у режимі відеоконференції, провадження за заявою ОСОБА_4 про приведення у відповідність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 р. за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р.,

ВСТАНОВИВ:

До Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшла вказана заява ОСОБА_4 про приведення у відповідність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 р. за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р.

У судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив задовольнити. Вважає покарання за даним вироком за епізодом про крадіжку мобільного телефоном занадто суворим, з урахуванням того що телефон він повернув, та застосувати до нього ст. 69 КК України.

Прокурор проти задоволення клопотання засудженого заперечувала.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 р. за ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357, 70, 71, 72 КК України ОСОБА_4 засуджено до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі. За даним вироком ОСОБА_4 засуджено, крім іншого, за три епізоди крадіжок, а саме: 09.09.2022 на суму 40 000грн., 11.03.2023 на суму 1100 грн., 14.05.2023 на суму 800 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2024 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 відносно ОСОБА_4 в час тині визнання його винним за ч.4 ст . 185 КК України за епізодами від 11.03.2023 року на від 14.05.2023 року скасовано. Закрито кримінальне провадження за епізодами від 11.03.2023 та від 14.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі Закон N 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1240,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону N 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за епізодом від 09.09.2022, за яке він засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2481 грн, розмір завданої шкоди потерпілому становить 40 000 гривень, що перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

Питання за іншими ж двома епізодами, від 11.03.2023 та 14.05.2023, вирішено Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2024, як і питання щодо можливості застосування до засудженого вимог ст. 69 КК України.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року за ч.4 ст.185 КК України вважається кримінальним правопорушенням, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_4 про приведення у відповідність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 р. за ч.1 ст. 357 ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Хаджибейський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1