Провадження № 11-кп/824/2432/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000145 від 02.05.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Білої Церкви Київської області, громадянку України, з базовою середньою освітою, незаміжню, безробітню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму, засуджено:

-за ч. 1 ст. 308 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 308 КК України до покарання у виді 5 (п?яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 318 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 318 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

відповідно до ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі;

на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , страждаючи на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, 18.02.2022 розпочала лікування в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 158, під час якого за призначенням (медичними рецептами) лікаря почала отримувати для прийому лікарський засіб «Methadoni, 25 mg», що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, відповідно до Порядку проведення замісної підтримувальної терапії хворих з опіоїдною залежністю, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України №200 від 27.03.2012.

У подальшому, у ОСОБА_7 , яка дізнавшись про спрощений порядок функціонування програми замісної підтримуючої терапії та відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які на ній перебувають, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці виник злочинний умисел на незаконне заволодіння наркотичним засобом - метадон (фенадон) шляхом шахрайства з метою його подальшого неконтрольованого використання, реалізуючи який вона, продовжуючи отримувати у медичному центрі «Клініка-Допомога» відділення № 2 наркотичний лікарський препарат «Methadoni, 25 mg» («Метадон-ЗН») за виданими ними рецептами, діючи умисно всупереч вимог законодавства, неодноразово зверталась до іншого медичного закладу - Медичний центр ПП «Сантана-М», приховавши інформацію про перебування на лікуванні в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, з метою отримання рецепту для купівлі медичного препарату, що містить наркотичний засіб, після чого використовуючи отримані шахрайським способом рецепти у вказаних медичних закладах купляла в аптеках пігулки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон).

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що суд першої інстанції належним чином не вмотивував своє рішення про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України, не врахувавши тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, характер та ступінь суспільної небезпечності останньої, а саме те, що вона після вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 308 та ч. 1 ст. 318 КК України, умисно та усвідомлено продовжила свою протиправну діяльність, внаслідок чого їй було висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 308 та ч. 2 ст. 318 КК України. Вказав, що за вчинені обвинуваченою кримінальні правопорушення передбачені покарання у виді реального позбавлення волі, однак суд безпідставно застосував до неї занадто м`яке покарання, яке не сприятиме її виправленню, а навпаки призведе до продовження злочинної діяльності. Крім цього, зазначив, що всупереч ст. 55 КК України, а також правовій позиції ВС, яка викладена в постанові від 04.09.2023 у справі № 404/2081/22, суд не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на визначений судом строк. За таких обставин, просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 308 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 318 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі; за ч. 2 ст. 308 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаною з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів на строк 3 роки та з конфіскацією всього належного їй майна; за ч. 2 ст. 318 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаною з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів на строк 3 роки та з конфіскацією всього належного їй майна. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарг прокурора, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, в разі визнання особи винуватою, зазначається, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За результатами апеляційного розгляду колегією суддів встановлена наявність порушень вимог КПК України, які регламентують порядок дослідження доказів, забезпечують повноту з`ясування обставин кримінального провадження та забезпечують дотримання прав обвинуваченої на справедливий судовий розгляд.

Так, за змістом частин третьої та четвертої ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати те, що умовами її застосування є з`ясування судом розуміння та усвідомлення учасниками судового провадження змісту обставин, які не оспорюються та роз`яснення їм неможливості оскарження цих обставин у апеляційному порядку. Крім того, приймаючи рішення про необхідність розгляду обвинувального акта в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів, суд має виходити з того, чи можливе винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення під час такого розгляду справи.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, тобто розгляд вказаного кримінального провадження було проведено судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за яких суд обмежився лише допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої. При цьому, суд визнав доведеним те, що ОСОБА_7 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 308 КК України, а саме заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства; ч. 2 ст. 308 КК України, а саме заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, вчиненому повторно; ч. 1 ст. 318 КК України, а саме незаконне використання незаконно одержаного документу, який дає право на отримання наркотичного засобу; ч. 2 ст. 318 КК України, а саме незаконне використання незаконно одержаного документу, який дає право на отримання наркотичного засобу, вчиненому повторно.

Разом з тим, приймаючи рішення про розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд не звернув уваги, що викладені органом досудового розслідування фактичні обставини викликають сумнів в коректності сформульованого обвинувачення та правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 308, ч. 2 ст. 308, ч. 1 ст. 318, ч. 2 ст. 318 КК України.

Так, як вбачається зі встановлених судом першої інстанції обставин справи, ОСОБА_7 , перебуваючи з 18.02.2022 року на лікуванні в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, де вона відповідно до програми замісної підтримуючої терапії отримувала для прийому лікарський засіб, що містить наркотичний засіб, та дізнавшись про спрощений порядок функціонування цієї програми та відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які на ній перебувають, неодноразово зверталась до іншого медичного закладу, в якому шахрайським шляхом, приховуючи перебування на лікуванні в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, отримувала рецепти для купівлі медичних препаратів, які містять наркотичні засоби та купляла в аптеках за цими рецептами пігулки зі вмістом наркотичних засобів.

При цьому, як зазначено у вироку, ОСОБА_7 , діючи шляхом обману лікаря, який не володів повною та достовірною інформацією про пацієнтку, а також довіряв, оскільки при зверненні за медичними послугами вона письмово зобов`язалась не звертатися на лікування в інші медичні заклади, отримувала 13.04.2023, 22.04.2023, 02.05.2023, 16.05.2023, 29.05.2023 в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2 рецепти на отримання лікарських засобів зі вмістом наркотичних засобів та усвідомлюючи незаконність їх одержання, використовувала їх шляхом пред`явлення в аптеках для отримання наркотичновмістих препаратів.

Однак, визнаючи пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення доведеним, суд першої інстанції не врахував, що виписані 13.04.2023, 22.04.2023, 02.05.2023, 16.05.2023, 29.05.2023 в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2 рецепти ОСОБА_7 надані їй на законних підставах, адже, страждаючи на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, вона 18.02.2022 розпочала лікування в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, під час якого за призначенням (медичними рецептами) лікаря почала отримувати для прийому лікарський засіб, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, та у подальшому, дізнавшись про спрощений порядок функціонування програми замісної підтримуючої терапії та відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які на ній перебувають, у неї виник злочинний умисел на незаконне заволодіння наркотичним засобом - метадон (фенадон) шляхом шахрайства з метою його подальшого неконтрольованого використання, реалізуючи який вона, продовжуючи отримувати у медичному центрі «Клініка-Допомога» відділення № 2 наркотичний лікарський препарат «Methadoni, 25 mg» («Метадон-ЗН») за виданими ними рецептами, неодноразово зверталась до іншого медичного закладу - Медичний центр ПП «Сантана-М», приховавши інформацію про перебування на лікуванні в ТОВ медичний центр «Клініка-Допомога» відділення № 2, з метою отримання рецепту для купівлі медичного препарату, що містить наркотичний засіб, після чого, використовуючи отримані шахрайським способом рецепти у вказаних медичних закладах, купляла в аптеках пігулки, які містять у своєму складі наркотичний засіб метадон (фенадон).

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на думку колегії суддів є істотним та таким, що позбавило можливості суд першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Наведене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення.

При цьому, оскільки судом проведено розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів, то допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог КПК України є таким, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості прийняти своє рішення у справі, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, оскільки перевірка обґрунтованості та доведеності пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення відноситься до компетенції суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У зв`язку з цим, при новому розгляді слід усунути зазначені порушення, перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, у тому числі і щодо необхідності призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 308 КК України та прийняти законне та обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону. При цьому, звернути увагу, що за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і за наявності таких саме даних про особу винної, застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України необхідно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4