Провадження № 1-кп/679/39/2025
Справа № 679/1595/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин кримінальне провадження, внесене 26 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001470 стосовно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Коломия Івано-Франківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, фізичної особи -підприємця, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Разом з тим 19.08.2024 ОСОБА_6 пройшов медичний огляд та згідно з довідкою військово-лікарської комісії придатний до військової служби згідно з Наказом Міністерства оборони № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силі України».

Того ж дня працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в службовому кабінеті по АДРЕСА_3 , військовозобов`язаному ОСОБА_6 , на виконання Указу Верховного Головнокомандувача ЗСУ № 69 від 24.02.2022 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період», вручено повістку з визначеним терміном прибуття на 08 годину 00 хвилин 22.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 для відправки у навчальний центр.

Однак 22.08.2024 ОСОБА_6 , будучи належним чином попереджений щодо вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме Ухилення від призову та мобілізації, без вагомих причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено «Акт неприбуття військовозобов`язаного».

Крім того 13.09.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу будинку АДРЕСА_4 на виконання Указу Верхового Головнокомандувача ЗСУ № 69 від 24.02.2022 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період» військовозобов`язаному ОСОБА_6 повторно була вручена повістка (повістка про відправку), в якій зазначалося про необхідність прибути 13.09.2024 на 17:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 для відправки у навчальний центр.

Однак 13.09.2024 ОСОБА_6 , будучи належним чином попереджений щодо вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме Ухилення від призову та мобілізації, згідно з планом відправки військовозобов`язаних, переслідуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу, без вагомих причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, військовозобов`язаний ОСОБА_6 всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України № 272/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016, з метою ухилення від призову за мобілізацією в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про місце, час прибуття 22.08.2024 та 13.09.2024 без вагомих причин відмовився від проходження військової служби, ухилившись таким чином від призову за мобілізацією в особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення він не визнає в повному обсязі. При цьому пояснив, що 19.08.2024 він самостійно прибув в ТЦК. В той же день пройшов ВЛК, після чого йому вручили «бойову» повістку. 22 серпня 2024 року він дійсно не з`явився до ТЦК по бойовій повістці. Ще 19.08.2024 обвинувачений, перебуваючи у приміщенні ТЦК під час отримання повістки на 22.08.2024, повідомив працівникам ТЦК, що він член християнської релігійної організації та є Свідком Єгови, а тому він не прибуде по «бойовій» повістці до ТЦК, оскільки проходження військової служби є неприйнятним для нього в силу релігійних переконань. Також обвинувачений свою письмову заяву щодо відмови (неможливості) явки за викликом по бойовій повістці до ТЦК на 22.08.2025 направив поштою на адресу ТЦК. В подальшому 12 вересня 2024 року обвинуваченого викликали в поліцію. В приміщенні поліції обвинуваченому працівниками ТЦК була вручена «бойова» повістка на 13.09.2024. ОСОБА_6 знову, посилаючись на свої релігійні переконання, пояснив працівникам поліції, що не прибуде за викликом по повістці до ТЦК, та того ж дня знову направив до ТЦК письмове повідомлення аналогічно змісту. Окрім цього обвинувачений зазначив, що він охрещений з 14 років та став Свідком Єгови, та з моменту початку вивчення Біблії має глибокі і чіткі переконання, які не дозволяють йому бути військовим і підтримувати військові дії, при цьому він пройшов альтернативну службу замість строкової у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями.

Незважаючи на покази обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, доведена повністю сукупністю доказів, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні відповідно до ст. 94 КПК України.

Так, свідок ОСОБА_7 , який є працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.08.2024 для оповіщення. В той же день він пройшов ВЛК, висновком якої був визнаний придатним для проходження військової служби. 19.08.2024 ОСОБА_6 була виписана «бойова» повістка на 22.08.2024. ОСОБА_6 сказав працівникам ТЦК, що він не може проходити військову службу через релігійні переконання, проте свідок роз`яснив ОСОБА_6 , що законом не передбачена відстрочка від військової служби у зв`язку із наявністю у військовозобов`язаного релігійних переконань. У той же час ОСОБА_6 було роз`яснено, що військова служба за мобілізацією передбачає і посади, під час перебування на яких особа може служити, не беручи до рук зброю, зокрема водії, кухарі тощо. 22.08.2024 ОСОБА_6 не прибув на виклик до ТЦК за повісткою, тому матеріали щодо розшуку ОСОБА_6 було направлено до поліції. При цьому до ТЦК від ОСОБА_6 надійшов лист, що він не може прибути за викликом по «бойовій» повістці до ТЦК у зв`язку із релігійними переконаннями. 13 вересня 2024 року працівники ТЦК знову вручили ОСОБА_6 «бойова» повістку про необхідність явки до ТЦК 13.09.2024. 13.09.2024 ОСОБА_6 знову не прибув на виклик за повісткою до ТЦК, а відповідним листом ОСОБА_6 знову повідомив ТЦК, що не прибуде за викликом по повістці до ТЦК, у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він знайомий із ОСОБА_6 з 2013 року. ОСОБА_6 є Свідком Єгови та релігійним служителем. Регулярно приймає участь у зібраннях та проповідує.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується сукупністю досліджених судом письмових доказів:

- витягом з ЄРДР про реєстрацію 26.08.2024 за матеріалами, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_4 , кримінального провадження № 0001470 з правовою кваліфікацією за ст. 336 КК України, з якого вбачається, що 26.08.2024 до ЧЧ ВПД № 1 Шепетівського РУП надійшли матеріали від ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Коломия Івано-Франківської області, мешканець АДРЕСА_2 , ухиляється від призову по мобілізації (а. с. 29 т. 1);

- рапортом інспектора СРПП ВПД № 1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 від 26.08.2024 відповідно до якого 26.08.2024 близько 11:00 до ВПД № 1 надійшли матеріали щодо притягнення до відповідальності громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який ухиляється від призову під час мобілізації. Матеріали зареєстровані в ЄО 26.08.2024 за № 3081 ( а. с. 30 т. 1);

- тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 , яке видано замість військового квитка, та з якого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийнятий на облік запасу Збройних Сил України за ВОС № 600, посадою оператор ЕОМ, 21.10.2008 у Коломийському ОМВК Івано-Франківської області, а 19.08.2024 взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 ; (а.с. 75 т. 1);

- листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 22 серпня 2024 року № 1/5837 на адресу Відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, яким направлено матеріали щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який ухиляється від призову під час мобілізації та в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (а. с. 47 т. 1);

- довідкою ВЛК від 19 серпня 2024 року № 94/2699, згідно з якою ОСОБА_6 , 1986 року народження, придатний до військової служби (а. с. 51 т. 1) ;

- розпискою ОСОБА_6 про одержання ним о 17:00 19 серпня 2024 року повістки про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 22.08.2024 о 08:00 для відправки до команди 4152 за ВОС № 600 ( а. с. 50 т. 1);

- попередженням ОСОБА_6 , яке останній отримав 19.08.2024, про те, що у разі неприбуття ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повістки на відправку 08:00 22.08.2024 будуть оформлені документи в правоохоронні органи для притягнення його до відповідальності згідно зі ст. 336 КК України (а. с. 50 т. 1);

- заявою ОСОБА_6 від 20.08.2024, якою він повідомив начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не може з`явитися в ТЦК по повістці на відправку 22.08.2024, у зв`язку з тим, що він охрещений та присвячений служитель релігійної громади Свідків Єгови, має релігійні переконання, які не дозволяють йому проходити військову службу чи військові навчання, як це зазначено в заяві від 19.08.2024, наданій ним для ТЦК особисто та поштою (а. с. 55 т. 1 зворот);

- заявою ОСОБА_6 , що надійшла до ІНФОРМАЦІЯ_2 21.08.2024, в якій він повідомив, що не погоджується на проходження військової служби через свої релігійні переконання, та у зв`язку із цим заявляє про те, що готовий погодитися на проходження невійськової (альтернативної) цивільної служби, якщо цього буде вимагати держава (а. с. 56 т. 1);

- рапортом старшого офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.08.2024 про те, що ним проводилося оповіщення мобілізованих осіб, які перебувають в запасі та не проходили військову службу в Збройних силах країни. Так згідно наказу ОК «Захід» необхідно було набрати команду у складі 1 осіб які мають вирушити на навчальний збір та проходження військової служби. Під час відбору військовозобов`язаних які визнані придатними до військової служби, та на виконання Указу Президента України № 69 від 24.02.2022 «Про призив військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період» громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 ,тел. НОМЕР_2 , в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17:00 19.08.2024 отримав бойову повістку про необхідність з`явитися 22.08.2024 на 8:00 для відправки у навчальний центр, при отриманні повістки гр. ОСОБА_6 був письмово попереджений за ст. 336 КК України. На передодні відправки військовозобов`язаного гр. ОСОБА_6 повідомив заявою від 20.08.2024, яка надійшла поштою, що не прибуде, так як має релігійні переконання. Вище вказаний громадянин так і не прибув для відправки. Враховуючи вище викладене можна пройти до висновку що гр. ОСОБА_6 умисно ухиляється від мобілізації (а.с. 49 т. 1);

- актом про неприбуття військовозобов`язаного, який складено старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_7 та затверджено 22.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_10 , яким встановлено, що ОСОБА_6 зобов`язаний прибути в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , на 08:00 годину 22.0серпня 2024 року для вибуття до військової частини НОМЕР_3 , однак громадянин ОСОБА_6 , будучи ознайомлений про час, день і причину виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причину неявки ОСОБА_6 повідомив заявою 20.08.2024 (а.с. 48 т. 1);

- листом-відповіддю № 1488 від 29.08.2024 Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 19.08.2024 по 21.08.2024 за медичною допомогою до лікарів КНП НМР «Центр ПМСД» не звертався (а.с. 33 т. 1);

- листом-відповіддю № 2507-1 від 29.08.2024 Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин», відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за медичною допомогою у відділення екстренної медичної допомоги не звертався (а.с. 36 т. 1);

- листом Славутської міської ради Хмельницької області № 04-31/653 від 29.08.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_2 , у виконавчий комітет Славутської міської ради протягом 2023-2024 років з заявою стосовно проходження альтернативної невійськової служби на території Славутської міської територіальної громади не звертався (а.с. 39 т. 1);

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 за № 1/6070 від 02.09.2024, яким повідомлено ОСОБА_6 на його заяву про відстрочку на військову службу під час мобілізації, що відповідно до Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024, яка затверджує Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відстрочка від призову на військову службу надається військовозобов`язаним з підстав, зазначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В даній статі не зазначено законодавцем підстав надання відстрочки з релігійних переконань. Відповідно до ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за релігійними переконаннями. Законодавство не передбачає можливості звільнення від військового обов`язку через релігійне переконання. Статтею 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Представники релігій, в яких є заборона тримати зброю, можуть проходити службу в підрозділах забезпечення: медицини, зв`язку ,логістики, транспорту тощо. Указом Президента України № 64 від 24.02.2022, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1.1.7, 20 ч. ст.106 Конституції України оголошена та проводиться загальна мобілізація, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права людини, передбачені ст. ст. 30-34, 38, 39, 41- 44, 53 Конституції України, також вводитися тимчасові обмеження, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 83 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Отже, особа будучи військовозобов`язаною особою, а також не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу може бути призвана на службу. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про альтернативну службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть також встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби. На даний час в умовах воєнного стану проходження альтернативної служби не передбачено. Враховуючи викладене, ви підлягаєте призову на військову службу (а.с. 31 т. 1);.

- листом- відповіддю Нетішинської міської ради № 29/01-14-3523 від 06.09.2024 та відповіддю за № К/1074-14-339/2024 від 06.09.2024, з яких вбачається що Нетішинська міська рада у відповідь на звернення ОСОБА_6 щодо організації його невійськової (альтернативної) цивільної служби, оскільки він є охрещеним Свідком Єгови і має глибокі релігійні переконання на основі Біблії, повідомила ОСОБА_6 , що для з`ясування питання щодо проходження ним невійськової (альтернативної) цивільної служби йому потрібно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 82-85 т. 1);

- листом- відповіддю Нетішинської міської військової адміністрації № 29/02-01-891/2024 від 09.09.2024 та відповіддю за № К/107-04-99/2024 від 06.09.2024, з яких вбачається що Нетішинська міської військової адміністрації у відповідь на заяву ОСОБА_6 щодо погодження на проходження ним альтернативної (невійськової) служби, як охрещеним Свідком Єгови в Україні, повідомила ОСОБА_6 , що ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час війни не визначена, так як існують ті обставини, коли має місце охорона громадського порядку, здоров`я, життя і моральності населення, захисту прав і свобод інших людей (а. с. 91 т. 1);

- листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 від 13 вересня 2024 року № 1/6319 на адресу Відділу поліцейської діяльності № 1 Шепетівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, яким направлено матеріали щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , який ухиляється від призову під час мобілізації та в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (а. с. 92 т. 1);

- розпискою ОСОБА_6 про одержання ним о 13 вересня 2024 року повістки про з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.09.2024 о 17:00 для відправки до команди НОМЕР_3 за ВОС № 600 ( а. с. 94 т. 1);

- попередженням ОСОБА_6 , яке останній отримав 13.09.2024, про те, що у разі неприбуття ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повістки на відправку 17:00 13.09.2024 будуть оформлені документи в правоохоронні органи для притягнення його до відповідальності згідно зі ст. 336 КК України (а. с. 93 т. 1);

- листом-відповіддю № 2787-2 від 20.09.2024 Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Спеціалізована медико-санітарна частина м. Нетішин», відповідно до якого громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 13.09.2024 за медичною допомогою у відділення екстренної медичної допомоги не звертався (а.с. 96 т. 1);

- повідомленням ОСОБА_6 від 20.08.2024, яким він повідомив начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не з`явиться в ТЦК по повістці на відправку на 13.09.2024 на 17:00, оскільки раніше він вже повідомляв про причини відмови від проходження військової служби через релігійні переконання, як Свідка Єгови. Раніше ним була надана довідка про те, що він є ОСОБА_12 та заява з проханням про заміну військової служби на невійськову, згідно з пунктом 4 ст. 35 Конституції України (а. с. 105 т. 1);

- протоколом огляду відео від 14.09.2024, яким проведено огляд DVD-R компакт-диску з відеозаписами відмови ОСОБА_6 від отримання повістки 13.09.2024, яке було надане ІНФОРМАЦІЯ_6 , та відеозаписами під назвою «повістка 1» і під назвою «повістка 2», з яких встановлено таке:

З відеозапису під назвою «повістка 1» встановлено, що на відрізку часу 11:57:49 13.09.2024 два працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 заходять до відділу поліції, де при вході стоїть громадянин ОСОБА_6 , один з працівників ТЦК та СП повідомив ОСОБА_6 , що здійснюється відео зйомка, після чого інший працівник ТЦК та СП повідомив ОСОБА_6 що на його ім`я є бойова повістка для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 13.09.2024 на 17:00. Водночас ОСОБА_6 було вручено для ознайомлення шляхом прочитання попередження вимоги ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме ухилення від призову за мобілізацією, ознайомившись зі змістом попередження. ОСОБА_6 відмовився від отримання бойової повістки, про що написав на самому документі попередження. На відрізку часу 12:02:49 відео закінчується.

З відеозапису під назвою «повістка 2» встановлено, що 12:02:49 13.09.204 громадянин ОСОБА_6 , дописує відмову від отримання бойової повістки на попередженні після чого фотографує вказане попередження на свій мобільний телефон, після чого на відрізку часу 12:05:18 відео закінчується ( а.с. 76-81 т. 1);

- постановою старшого слідчого СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області капітана поліції ОСОБА_13 від 22.09.2024 відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження (а.с. 180 т. 1).

Сторона захисту не спростувала доказів прокурора.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд визнає належними та допустимими доказами, які були досліджені в судових засіданнях, оскільки вони відповідають вимогам КПК України, порушень вимог ст.ст. 104, 106, 223 КПК України чи вимог ст.ст. 87, 99 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких й узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Наведені докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом доводять факти того, що військовозобов`язаний ОСОБА_6 всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України № 272/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», п. 1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016, з метою ухилення від призову за мобілізацією в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попереджений щодо вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та будучи належним чином попередженим про місце, час прибуття 22.08.2024 та 13.09.2024 без вагомих не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та без вагомих причин відмовився від проходження військової служби, ухилившись таким чином від призову за мобілізацією в особливий період.

Даючи оцінку наведеним вище доказам у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством, і сумнівів в їх достовірності не викликають, а тому, з урахуванням їх, на підставі аналізу цих доказів, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останнього.

Таким чином, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що діяння кримінального правопорушення мало місце, дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 336 КК України як умисні дії, які виразилися в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Щодо посилання ОСОБА_6 на неможливість призову на військову службу через наявність релігійних переконань, суд зазначає таке.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Згідно зі статтею 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Положення ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період це два самостійні види військової служби і Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, тобто заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, цим Законом не встановлена.

Тобто Україна запровадила альтернативи військовій службі у мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку Російської Федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання.

Україна як держава веде облік осіб, які є військовозобов`язаними, і здійснює стратегічне планування оборонних операцій з урахуванням інформації про кількість осіб, які перебувають на такому обліку та можуть у разі загрози державності під час війни бути залучені до оборони держави.

Так, призов за мобілізацією може зумовлювати виконання військового обов`язку не лише в бойовій обстановці, але може бути пов`язаний з іншими видами несення цієї служби, як наприклад виконання обов`язків водія, кухаря, ремонтника техніки.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийнятий 21.10.2008 у Коломийському ОМВК Івано-Франківської області на облік запасу Збройних Сил України за ВОС № 600, посадою оператор електронних обчислювальний машин, а 19.08.2024 взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 за цими ж ВОС та посадою.

Відповідно до Переліку військово-облікових спеціальностей рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 вересня 2020 року за № 317 ВОС за № 600 під назвою « електронних обчислюваних машин» відноситься до військово-облікових спеціальностей розділу 7.1 «Спеціальності обчислювальної техніки»

Обвинувачений ОСОБА_6 повістками від 19.08.2024 та від 13.09.2024 викликався для з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до команди НОМЕР_3 саме за ВОС № 600, як оператор електронних обчислювальний машин.

Отже під час проведення призову за мобілізацією ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 його було мобілізовано саме за військово-обліковою спеціальністю, яка відноситься до спеціальностей, що передбачають виконання робіт з обчислювальною технікою, за посадою оператор електронних обчислювальних машин, які безпосередньо не пов`язані з виконанням особою військового обов`язку з залученням до участі у бойових діях. Вказане свідчить про врахування ІНФОРМАЦІЯ_6 під час призову ОСОБА_6 за мобілізацією його релігійних переконань. Проте обвинувачений не з`явився для проходження будь -якої військової служби, зокрема тієї, яка не пов`язана із використанням та носінням зброї.

Положенням Закону України від 12.12.1991 № 1975-XII «Про альтернативну (невійськову) службу» (далі - Закон), яким унормовано правові підстави та порядок заміни військової служби альтернативною (невійськовою).

За змістом частини 1 статті 1 Закону альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби на яку призивають громадян зазначених у ст. 15 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), віком 18-25 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон не передбачає.

Відповідно до протоколу № 3 засідання комісії з питань альтернативної (невійськової) служби Коломийської міської ради від 25.09.2008 було вирішено: так як термін проходження альтернативної (невійськової) служби ОСОБА_6 закінчився, зарахувати термін проходження служби в ВАТ «Коломиясільмаш» і підготувати та направити відповідні документи у військомат (а.с. 57 т. 1).

Тобто держава забезпечила дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ч. 4 ст. 35 Конституції України, під час настання його обов`язку щодо проходження ним строкової військової служби, оскільки він, в силу своїх релігійних переконань, пройшов альтернативну (невійськову) службу замість строкової військової служби.

Статтею 9 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень частини 2 цієї статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Всупереч доводам сторони захисту, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.

Суд критично оцінює посилання сторони захисту на практику ЄСПЛ, за якою відмова особі у доступі до альтернативної служби була визнана порушенням статті 9 Європейської конвенції з прав людини, а саме свободи думки, совісті і релігії, зокрема тому, що ці порушення встановлені у країнах, які на той час не перебували у воєнному стані. За таких умов мобілізація особи всупереч її релігійним переконанням становить надмірне втручання в права людини. Стан захисту країни від зовнішньої агресії створює інші, особливі обставини, які не оцінювались ЄСПЛ.

Положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини та закріплено у ст. 35 Конституції України. Одним з аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

В умовах збройної агресії проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни.

За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленого в статті 9 Конвенції та статті 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань.

З довідки Центру Свідків Єгови релігійної організації «релігійний центр Свідків Єгови в Україні» за № 10370 від 04.06.2024, яка надана обвинуваченим ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 22 липня 2000 року є присвяченим охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, а 05.11.2009 призначений на посаду священнослужителя старійшиною (єпископом) збору (а.с. 3 т. 2).

ОСОБА_6 під час судового розгляду довів факт наявності у нього певних релігійних переконань, суд не заперечує їх важливість саме для нього. Але воєнний стан в Україні накладає обмеження на всі сфери суспільного та особистого життя. Тому право сповідувати свою релігію або переконання, яке визнається та захищається державною, є обмеженим в частині відмови від мобілізації. Жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.04.2025 в справі № 573/406/24 дійшов таких висновків в аналогічній справі.

Україна запровадила альтернативи військовій службі в мирний час і громадяни України можуть безперешкодно ними скористатися. Проте у воєнний час, під час мобілізації і оборонної війни обов`язок захисту України, яка зазнала агресивного нападу з боку Російської Федерації, покладається на всіх громадян України незалежно від їхнього віросповідання.

У час, коли Україна здійснює самооборону, коли існування самої держави є під загрозою, кожен громадянин України повинен усвідомлювати необхідність пошуку балансу між потребами держави і інтересами самого громадянина. ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на необхідність врахування «особливої суспільної потреби» і «пропорційно переслідуваної законної мети» у випадках, пов`язаних із необхідністю виконання певного обов`язку і свободою віросповідання.

Існування особливої суспільної потреби є очевидним, оскільки Україна веде оборонну війну, а не агресивну, Україна зазнала нападу з боку держави, яка є значно більшою за площею і кількістю населення, лінія активних бойових дій і лінія кордону, з боку якого може відбутися потенційний напад противника, вимірюється тисячами кілометрів.

Ситуація мобілізації для боротьби проти зовнішнього агресора є такою особливою загрозою, яка дає підстави для держави очікувати від військовозобов`язаних громадян України прийняття певних обмежень.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_6 військово-лікарською комісією був визнаний придатним до військової служби та без достатніх підстав відмовився від проходження військової служби.

Суд вважає необхідним зазначити, що призов ОСОБА_6 на військову службу по мобілізації (як це зазначив в своїй постанові Верховний Суд України від 13 червня 2024 року (справа № 601/2491/22) не означає автоматично, що він зобов`язаний брати до рук зброю, адже з огляду на його релігійні переконання та конституційний обов`язок із захисту Вітчизни під час несення служби він міг бути задіяний у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що невизнання вини обвинуваченим, зазначення релігійних переконань, як підстави для ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, спрямоване на спотворення фактичних обставин справи для уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, є фізичною особою-підприємцем.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно зі ст. ст. 66, 67 КК України обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

Згідно висновку досудової доповіді про ОСОБА_6 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеку для суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжких злочинів, відношення обвинуваченого, який не визнав свою вину, до скоєного, що судом розцінюється як намагання уникнути відповідальності за вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-психіатра не перебуває, а також думку сторін, висловлену у судових дебатах.

Враховуючи наведене, а також поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому його виправлення слід здійснювати тільки в умовах ізоляції від суспільства, визначивши покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і цілком відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Також суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає необхідним зазначити, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого та думки учасників кримінального провадження, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Після набрання вироком законної сили дозволити затримання ОСОБА_6 та поміщення до Держаної установи «Хмельницький слідчий ізолятор», де утримувати його до направлення до місця відбування покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання.

Речовий доказ, а саме оптичний диск для лазерних систем зчитування DVD-R із записами відео відмови ОСОБА_6 від отримання повістки 13.09.2024 залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1