Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/1978/25

Провадження № 11-сс/4815/151/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000149 від 04.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на автомобіль марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору, власником та користувачем якого є ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника транспортного засобу адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22 квітня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Вказує, що клопотання прокурора надійшло до суду з порушенням ч.5 ст.171 КПК України, оскільки автомобіль було вилучено 04.03.2025 року та того ж дня направлено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів, а клопотання прокурор подав 18.04.2025 року, тобто лише через півтора місяці з дня вилучення транспортного засобу. Наголошує, що слідчий суддя був зобов`язаний перевірити точний час подання клопотання про арешт майна і лише після цього приймати рішення про початок його розгляду чи повернення його прокурору для усунення недоліків, тому вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню.

Також просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності власника майна та його представника.

До початку апеляційного розгляду від прокурора надійшла заява, в якій він вказує, що оскільки клопотання не містить посилання та не подане в порядку ч.5 ст.171 КПК України, то твердження представника власника майна про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно є необґрунтованими, тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Також просить проводити розгляд даного провадження за його відсутності, тому враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені вимоги закону слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного провадження вбачається, що СВ Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000149 від 04.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

04 березня 2025 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди по вул. Центральній в с. Цепцевичі, Сарненського району Рівненської області було виявлено автомобіль марки «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями, отриманими при ДТП, який було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик ГУНП в Рівненській області для зберігання тимчасово затриманих та арештованих транспортних засобів за адресою: вул. Технічна, 1 м. Сарни Рівненської області.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора про арешт майна, оскільки транспортний засіб, на який накладено арешт, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, визнаний речовим доказом, є матеріальним об`єктом, що зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з чим погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги про порушення прокурором строків звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з даної норми закону вбачається, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Однак згідно клопотання прокурора, транспортний засіб «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був тимчасово вилучений. Комплексний підхід до тлумачення чинного законодавства не дає підстав стверджувати, що наявність статусу тимчасово вилученого майна є обов`язковим для розгляду питання про накладення арешту на майно, тому в даному випадку не підлягають застосуванню положення ч.5 ст.171 КПК України щодо строку звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 22 квітня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000149 від 04.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2