Провадження № 11-кп/811/264/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2025 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0003828 від 07.11.2016 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - закрито.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно ухвали суду 06 листопада 2016 року приблизно о 22 год. 00 хв. у ОСОБА_7 , який знаходився у будинку АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 . У ході даного конфлікту ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, умисно, з мотивів неповаги та з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний намір на заподіяння тілесних ушкоджень, скляною пляшкою, яку тримав у правій руці, наніс йому декілька ударів в область голови та обличчя, внаслідок чого пляшка розбилась.

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців та садна на голові, які утворились від дії тупих предметів, садна-подряпини та подряпин на голові і подряпини в підщелеповій ділянці справа, які утворились від дії загострених предметів, могли виникнути від дії уламків розбитої скляної пляшки. Вказані тілесні ушкодження могли виникнули 06 листопада 2016 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується нанесенні легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

На вказану ухвалу суду потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На підтримку своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наводить обставини події від 06.11.2016 за участю обвинуваченого, в результаті яких він отримав тілесні ушкодження, і які, на думку апелянта, свідчать про вчинення хуліганства групою осіб.

Просить врахувати, що обвинувачений погрожує йому та свідкам фізичною та моральною розправою. Судом не було враховано клопотання та запис розмови. Зазначає, що ОСОБА_7 вину визнав частково, не розкаявся, не вибачився та не відшкодував збитків.

Також покликається, що у суді пропав цивільний позов та чеки.

На апеляційний розгляд потерпілий ОСОБА_6 не прибув та про причини неявки не повідомив, хоча про дату та час розгляду справи він був повідомлений належним чином, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор заперечив вимоги поданої апеляційної скарги, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Обвинувачений, його захисник та законний представник також заперечили апеляційну скаргу потерпілого, з огляду на необґрунтованість та безпідставність такої.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення присутніх учасників провадження, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала у повній мірі відповідає цим вимогам.

На розгляд суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003828 від 07.11.2016 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно матеріалів справи обвинувачений у судовому засіданні місцевого суду у присутності свого захисника та законного представника просив дане кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку із закінченням строків давності, подавши відповідну письмову заяву, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 53, т.2). При цьому, обвинувачений зазначив, що вину у скоєному не визнає, проте надає згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, керуючись вимогами кримінального і кримінального процесуального законів, розглянув зазначене клопотання обвинуваченого та обґрунтованого таке задоволив, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив щодо нього кримінальне провадження.

Так, відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Наведені норми законів є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, задоволити таке клопотання.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке було вчинено обвинуваченим 06 листопада 2016 року.

Як правильно встановив місцевий суд, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до положень ст.12 КК України в редакції, яка діяла на час його вчинення (06.11.2016) було класифіковано як злочинів невеликої тяжкості.

Відповідно до положень ст.12 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, дане кримінальне правопорушення (ч.1 ст.125 КК України) віднесено до категорії кримінального проступку.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, визначені у даній нормі закону.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України в редакції, яка діяла на час скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення становив 2 роки.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, строк давності за вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення також становив 2 роки.

Отже, місцевий суд правильно визначив, що двох річний строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення 06 листопада 2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закінчився 06 листопада 2018 року.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність даних, які б свідчили про наявність обставин, передбачених ч.2, 3 ст.49 КК України, зокрема щодо зупинення чи переривання строків давності, визначених ч.1 ст. 49 КК України.

Оскільки, ст.ст.284 - 286 КПК України встановлено сукупність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді, а саме: наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах, то звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності сукупності вказаних умов є обов`язковим.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення строк притягнення до кримінальної відповідальності за яке сплив, за відсутності переривання перебігу давності, з урахуванням того, що обвинувачений не ухилявся від слідства або суду, а також за наявності клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч.1 ст.49 КК України, та за наявності згоди обвинуваченого на таке звільнення, місцевий суд прийняв правильне та обґрунтоване рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрив дане кримінальне провадження.

Висновки суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження належним чином вмотивовані.

Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи потерпілого про те, що за обставин подій, які мали місце від 06.11.2016 за участю обвинуваченого, і в результаті яких він отримав тілесні ушкодження, обвинуваченим було вчинено хуліганство групою осіб, тобто інше кримінальне правопорушення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно ч. 2 даної норми закону під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому, згідно ч.1 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Згідно наявних у матеріалах справи витягів з ЄРДР дане кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 проводилось за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинення умисного легкого тілесного ушкодження (а.с. 149, 150, т. 1), і саме за цією кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003828 від 07.11.2016 надійшов на розгляд суду першої інстанції.

Щодо апеляційних доводів потерпілого про те, що обвинувачений з часу події і до тепер погрожує йому та свідкам фізичною та моральною розправою, то такі не впливають ні на встановлені судом обставини, ні на правильність і законність оскаржуваної ухвали.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що у випадку вчинення щодо нього незаконних дій він має право звернутись у правоохоронні органи з відповідною заявою.

Перевіривши апеляційні доводи потерпілого про те, що у місцевому суді було втрачено поданий ним цивільний позов, колегія суддів встановила наступне.

Згідно обвинувального акта у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_6 цивільний позов не заявляв.

У матеріалах справи відсутні будь які докази, які б засвідчили факт подачі до суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову у даній справі.

При апеляційному провадженні даної справи потерпілий також не надав жодного доказу на підтвердження того, що ним було подано до місцевого суду цивільний позов у цій справі, який, як вказує сам потерпілий, було втрачено у суді першої інстанції.

При цьому, поданий потерпілим ОСОБА_6 до апеляційного суду цивільний позов від 08.03.2025 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди, який потерпілий долучив до поданої ним апеляційної скарги, не може бути прийнятий та розглянутий судом апеляційної інстанції, адже відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, може подати цивільний позов під час кримінального провадження до початку судового розгляду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що він має право звернутись із цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

За наслідками апеляційного розгляду істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України

З урахуванням наведеного апеляційна скарга потерпілого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: