ВИРОК

Іменем України

29.05.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 14.05.2025, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого, востаннє: вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2024 за ст.395, ст.71 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбачених ч.3 ст.389 КК України,-

в с т а н о в и в :

Вироком Франківського районного суду міста Львова від 07.05.2024 (судова справа №465/3393/24, провадження №1-кп/465/936/24) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця пробаційного нагляду з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Так, 01.10.2024 засудженого ОСОБА_4 в приміщенні Франківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного вироком Франківського районного суду міста Львова від 07.05.2024 покарання у виді 1 року 1 місяця пробаційного нагляду та встановлено дні явки останнього до органу пробації, а саме, перший та третій понеділок кожного місяця, в тому числі роз`яснено, що ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених ст. 49-1 КВК України, за невиконання яких передбачена кримінальна відповідальність.

Однак, ОСОБА_4 , маючи умисел на ухилення від відбування призначеного йому вироком Франківського районного суду міста Львова від 07.05.2024 (судова справа №465/3393/24, провадження №1-кп/465/936/24) остаточного покарання у виді 1 року 1 місяця пробаційного нагляду, без поважних на те причин, у супереч покладених на нього судом обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України, ухилився від відбування даного покарання шляхом його неявки без поважних причин на планову реєстрацію у Франківський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області, 07.10.2024, 16.12.2024, 07.04.2025, у зв`язку із чим останньому виносились попередження про можливість притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 389 КК України у разі порушення порядку та умов відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Встановлені досудовим розслідуванням обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Ухвалою судді від 26.05.2025 призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.3 ст.389 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченого, вивчивши обвинувальні акти та додані до них матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікується його дії за ч.3 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку ), дані про особу обвинуваченого: раніше судимий; має постійне місце проживання, за період його проживання скарг від сусідів не поступало; за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не зверталася та не перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень»; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

У відповідності до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових необхідним та достатнім для злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення у виді обмеження волі, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи особливості й обставини вчиненого кримінального проступку, форму вини, мотиви і мету вчинення проступку, спосіб та стадію його вчинення, поведінку обвинуваченого до та після вчинення неправомірних дій та саму особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

За приписами ч. 1 ст. 72 КК України менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи, зокрема, з такого їх співвідношення: пункт 5 - одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Відтак, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2024, та з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.72 КК України, остаточнно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Згідно з вимогами ст. 58 КВК України, строк покарання у виді обмеження волі обчислюється з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України, та призначити покарання у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 07.05.2024, та з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.72 КК України, остаточнно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його отримання.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику обвинуваченого.

Суддя ОСОБА_1