ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/201/25 Провадження 1-кс/636/876/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2025 місто Чугуїв

Слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , прокурора Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляд слідчого судді 15.07.2025 надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 (зміненої постановою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025) у кримінальному провадженні №№0000981, внесеного до ЄРДР 15.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, яке обґрунтовано тим, що 29.05.2025 ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області клопотання прокурора заступника керівника Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000981, внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України про арешт майна задоволено частково. Накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 від 15.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

12 червня 2025 року ухвалою Харківського апеляційного суду ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000981 від 15.10.2024 за ч.3 ст.190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 скасовано в частині вирішення питання арешту на кв. АДРЕСА_2 ; накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні №0000981 від 15.10.2024 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної ОСОБА_7 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Заявник вважає, що арешт майна ОСОБА_5 був накладений необґрунтовано з наступних підстав. Так, 15.10.2024 на підставі заяви потерпілої ОСОБА_8 . СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області було внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування. Із заяви потерпілої ОСОБА_8 встановлено, що у кінці вересня 2023 року, проживаючи у смт. Новопокровка, Чугуївського району Харківської області у мережі інтернет, а саме через додаток «Instagram» познайомилась із ОСОБА_5 , а всередині жовтня вона приїхала до неї в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. В цей період ОСОБА_8 нібито надала ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 16000 доларів США, за які вона придбала автомобіль Volvo XC 90 2015 року випуску, 53000 доларів США готівкою на придбання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 та 31000 доларів США для придбання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане повністю не знаходить своє підтвердження, оскільки ОСОБА_8 з ОСОБА_5 познайомилися 01.10.2023 на сайті знайомств «Bodo». ОСОБА_9 перша написала, потім зателефонувала та розповіла, що вона знаходиться в Польщі у батька. В ході розмови вона розпитувала ОСОБА_5 де вона мешкає і чим займається, виявляла інтерес до її батьків, хто вони, ким працюють. ОСОБА_5 розповіла ОСОБА_8 , що займається елітними тваринами, має лабрадора ретривера рідкісного забарвлення ОСОБА_10 , також є заводчиком котів породи Мейн кун. Про себе ОСОБА_9 повідомила, що вона є тренером-інструктором, зараз безробітна, живе з мамою та братом у місті Харків, район ХТЗ.

Вони неодноразово спілкувалися по телефону, розповідаючи одна одній про своє життя. ОСОБА_5 мала необережність розповісти ОСОБА_8 , що володіє нерухомістю, а крім цього, з огляду на падіння цін на житло в умовах війни, хоче ще придбати декілька квартир, оскільки у спадщину отримала певні кошти та хоче їх інвестувати саме в нерухомість. Наголошувала на тому, що ОСОБА_9 проявляла неабиякий інтерес до ідеї ОСОБА_5 , розпитуючи у подробицях, звідки в неї гроші. На той час вона сприйняла таку її зацікавленість виключно як намір дізнатися більше одна про одну, навіть не підозрюючи, яким чином у подальшому цією інформацією вона буде маніпулювати. Так, в ході спілкування ОСОБА_5 сказала ОСОБА_8 , що частину коштів їй дала бабуся в якості компенсації її частки та частки її батька у квартирі, також вона їй подарувала дачу. А дідусь за життя подарував ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 , земельну ділянку в селищі смт. Кіровське, СТ Сфера-2, гараж у кооперативі у Дніпрі (який вона продала у 2014 році).

Крім цього, у дідуся ОСОБА_5 була пристрасть-антикваріат, він мав багато вінілових платівок, книги 19 століття, багато монет старовинних, сервізи зі срібла. Після його смерті все перейшло у спадок ОСОБА_5 , адже саме на неї він склав заповіт на все своє майно. Приїхавши з Німеччини у вересні 2023 року, ОСОБА_5 мала намір інвестувати в нерухомість кошти, які давно у неї лежали, як спадщина від діда та отримані від бабці за частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 . Крім цього, ОСОБА_5 збирала кошти від продажу своїх тварин та деякі кошти зекономила з допомоги у Німеччині (коли на початку 2022 року виїжджала у зв`язку з оголошенням військового стану у країні).

Оскільки ціни на нерухомість впали, тому ОСОБА_5 хотіла придбати квартири за прийнятною ціною, таким чином, інвестувати в майбутнє. ОСОБА_9 знала про це, оскільки секретів у них не було одна від одної. Будь-яких коштів у борг на придбання цих квартир ОСОБА_5 ні в кого не брала, адже в неї була певна сума і вона розраховувала саме на неї. Кошти ОСОБА_5 довго зберігала у сусідки ОСОБА_11 , яка може це підтвердити. Так, 01.04.2024 ОСОБА_5 за свої власні кошти (47800 €) придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Ці кошти їй дала бабуся, як відступні за її частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 (за домовленістю в родині, ця сума включала компенсацію і за частку її батька та матері у цій квартирі). Надалі вона відмовилася від квартири на користь свого дядька. Ці обставини може підтвердити свідок ОСОБА_12 .

Під час укладання угоди щодо квартири в Одесі у нотаріуса були присутні: ОСОБА_5 - як покупець, ОСОБА_13 - як продавець, два ріелтори: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (« ОСОБА_16 ») та ОСОБА_8 , яку ОСОБА_5 попросила підтримати її при укладанні договору, адже вони тоді були у хороших відносинах та разом проживали. Гроші передавались ОСОБА_5 продавцю в окремій кімнаті при ріелторі ОСОБА_17 . Багато купюр були в поганому стані, оскільки гроші вона довго зберігала. Продавця це не збентежило. 17.04.2024 ОСОБА_5 купила квартиру у Дніпрі ( АДРЕСА_4 . Із продавцем спілкувалася вона безпосередньо, бо це були її сусіди по АДРЕСА_7 . Тобто послуг ріелтора не було. Продавець озвучила, що хоче за квартиру кошти в доларах США новими купюрами (30 000 $). У ОСОБА_5 на руках було 28 500 $ новими купюрами (а інші були старі, у гіршому стані, тому що вона їх довго зберігала). Ще 1500 доларів США ОСОБА_5 дала мама, ОСОБА_18 , новими купюрами (оскільки перед цим родина ї теперішнього чоловіка продала дачу і кошти у них були). Будь-якого відношення до придбання цієї квартири ОСОБА_9 не має. Обставини наявності у ОСОБА_5 власних грошових коштів, які вона інвестувала в нерухомість, можуть підтвердити свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_11 .

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного, обґрунтованого рішення, необхідно врахувати: існування обґрунтованої підозри та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають бути зазначені у клопотанні слідчого, який звертається до слідчого судді з проханням заарештувати майно, та, відповідно, в ухвалі слідчого судді. Натомість, ні в клопотанні слідчого, ні в резолютивній частині ухвали слідчого судді не вказано на віднесення квартири ОСОБА_5 до категорії речових доказів, які можуть бути знищені, втрачені, пошкоджені та можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

За ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в т.ч. предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В даній кримінальній справі відсутній підозрюваний та відповідні процесуальні рішення передбачені ст.ст.276-279 КПК України. Водночас апеляційний суд вказав, що арешт майна з підстав передбачених ч.1, 2 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацію майна та, на відміну від двох останніх підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Не можливо в повній мірі погодитись з цим. У п.2 розділу «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2024 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказує, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому майно може перебувати, як у згаданих осіб, та і в інших фізичних або юридичних осіб. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Таким чином, ухвала слідчого судді прийнята з істотним порушенням вимог КПК України, та за недоведеністю арешту майна, який при викладених у клопотанні слідчого обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника гарантованих законодавством. Крім того, на теперішній час, на момент подання клопотання про скасування арешту майна, пройшло достатньо часу, а це 9 місяців, для проведення всіх необхідних слідчих дій у повному обсязі. При цьому ніякого статусу у кримінальному провадженні ОСОБА_5 не має, об`єкт нерухомого майна не визнаний у кримінальному провадженні речовим доказом. Тому жодних підстав для продовження цього арешту не існує. Наявність арешту заважає власнику розпоряджатись ним на власний розсуд.

Згідно заяви самої потерпілої ОСОБА_8 зазначено, що місце нібито кримінального правопорушення відносно неї є: м. Верхньодніпровськ, м. Одеса та м. Дніпро, а місце реєстрації ОСОБА_8 є: АДРЕСА_8 . Тому з незрозумілих підстав, досудове розслідування проводиться СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області. З цього приводу на адресу Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 07.07.2025 направлена заява про вчинення кримінального правопорушення за перевищення службових повноважень процесуальним керівником Чугуївської окружної прокуратури Харківської області та носить склад кримінального правопорушення, передбачений ст.365 КК України.

Крім того, 07.07.2025 на адресу Генерального прокурора України надіслана скарга на бездіяльність Чугуївської окружної прокуратури Харківської області, Харківської обласної прокуратури щодо проведення перевірки незаконних дій процесуального керівника Чугуївської окружної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 від 15.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, які полягають у бездіяльності щодо зміни територіальної підслідності та вжиття заходів щодо визначення місця територіальності підслідності кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання про скасування арешту підтримала, просила задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що наразі досудове розслідування триває, проводиться перевірка обставин по справі та збирання доказів, підставою накладення арешту є забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову), в частині накладення арешту на майно особи - цивільного відповідача. Вказувала, що обгрунтованість накладення арешту була підтверджена під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, на тепершній час потреба у такому застосуванні заходів забезпечення не відпала, просила у задовленні лопотання ОСОБА_20 відмовити.

Слідчий суддя, ознайомившись із клопотанням, встановив наступне.

Так, ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025 ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 29 05 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000981 від 15 10 2024 за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувано в частині вирішення питання арешту на кв. АДРЕСА_1 ; апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_21 задоволено частково; накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні № 0000981 від 15.10.2024 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 ; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Так, як вказано у вищезгаданих ухвалах слідчого судді та апеляційного суду, СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000981 від 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Згідно матеріалів кримінального провадження у період часу з вересня 2023 року по серпень 2024 року ОСОБА_5 підозрюється у тому, що вона, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_8 , чим вчинила шахрайство в умовах воєнного стану, що заподіяло значної шкоди, що підтверджується витягом з ЄРДР від 15.10.2024. В процесі проведення досудового розслідування проведено огляд предметів - мобільного телефону потерпілої, допит потерпілої, допит свідка ОСОБА_22 , отримано відомості з ДПС України щодо доходів ОСОБА_5 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_23 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_24 за період з 2014 по 2024, проведено огляд флеш-накопичувача з записами телефонних розмов. Згідно копії договору дарування від 29.01.2025 №92 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_23 квартиру АДРЕСА_9 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 10.04.2025. Також з наданих до клопотання прокурора матеріалів вбачається, що потерпілою в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди у розмірі 4765111 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, тобто, відповідно до положень КПК України потерпіла ОСОБА_8 є цивільним позивачем, а ОСОБА_5 , - цивільним відповідачем.

З огляду на викладене, зважаючи на імовірність спричинення протиправними діями ОСОБА_25 збитків потерпілій ОСОБА_8 , з метою забезпечення цивільного позову, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтовано висновку про необхідність накласти арешт на квартиру, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності. Враховуючи викладене, доводи апелянта щодо безпідставності та необґрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на квартиру ОСОБА_5 через відсутність доказів про визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні не мають доказового підґрунтя, оскільки спростовуються висновком слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно саме з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Так слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000981 15.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, не завершено, потерпілою ОСОБА_8 до ОСОБА_5 заявлено цивільний позов в рамках кримінального провадження; законність та обґрунтованість арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 29.05.2025 підтверджено ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.06.2025.

Таким чином, представником заявника не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано відповідно до положень ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання необґрунтоване і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1