Справа № 452/4231/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/358/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комарів Турійського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки, якщо він під час випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 визначено не застосовувати.

Ухвалено скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2024 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, він 02 травня 2024 року, приблизно о 05 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним трактором колісним марки «Т-150К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом (машина для внесення рідких органічних добрив) марки «МЖТ-10», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі «Міжинець-Самбір» між населеними пунктами с. Воютичі та с. Бісковичі Самбірського району Львівської області, у напрямку до с. Воютичі, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед виїздом на зустрічну смугу руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, після чого відбулося зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , а в подальшому із автомобілем марки «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної події водій автомобіля марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, закриту травму грудної клітки у вигляді забою легень, закриту тупу травму органів черевної порожнини у вигляді травматичного розриву печінки, забою підшлункової залози, гематоми шлунково-ободової зв`язки, травму позаочеревинного простору у вигляді забою правої нирки. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути від контакту із виступаючими частинами салону автомобіля, під час дорожньо-транспортної пригоди із зіткненням транспортних засобів 02 травня 2024 року. Тупа травма живота з розривом печінки супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею, потребувала невідкладного оперативного лікування ушивання печінки, яке було проведено 02 травня 2024 року і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я відповідно п. 2.1.3.л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. Забій легень, забій правої нирки, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно п.2.3.1.а вищезазначених «Правил». Садна відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Тобто, у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. п. 1.5, 1.2 Розділу 1; п. 2.3 б), д) Розділу 2; п. 10.1 Розділу 10 та п. 11.3 Розділу 11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, зокрема, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного основного покарання із іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки. В решті вирок суду залишити без змін.

В мотивах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, покликається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі врахував дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилась у грубому порушенні ним ПДР України, що спричинило ДТП, в результаті якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Зазначає, що обвинувачений на момент вчинення ДТП не працював, а працевлаштування останнього на посаду тракториста необхідно розцінювати як спосіб уникнення призначення додаткового покарання, оскільки з часу вчинення ДТП до моменту працевлаштування ОСОБА_7 пройшов значний проміжок часу.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та думку захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, є пенсіонером за віком, за місцем проживання характеризується позитивно, працює трактористом ФГ «Оберіг-П», де характеризується як дисциплінований та сумлінний працівник, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, його вік, сімейний стан, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апелянта про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції, вважаючи за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання, врахував, що дорожньо-транспортна пригода сталася за межами населених пунктів під час виконання обвинуваченим трудових обов`язків, обвинувачений ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення був тверезий, що підтверджено відповідним медичним висновком, швидкість руху автотранспортного засобу, яким керував потерпілий ОСОБА_10 , яка становила 100-110 км/год.

Крім того, суд врахував клопотання директора ФГ «Оберіг-П» ОСОБА_12 , який з посиланням на воєнний стан, ситуацію в агропромисловому комплексі, виконання безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_7 , який працює в господарстві на посаді тракториста, сільськогосподарських робіт, з урахуванням того, що останній не підлягає призиву по мобілізації у зв`язку з досягненням пенсійного віку, просив при винесенні вироку не позбавляти ОСОБА_7 права керування транспортними засобами, а також те, що керування транспортним засобом (трактором) є професійною діяльністю обвинуваченого, якою він заробляє собі на життя, матеріальний стан обвинуваченого та його родини, яка є малозабезпеченою.

Відтак, на переконання колегії суддів, непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами відноситься до дискреційних повноважень судді, не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону та є обґрунтованим в даному випадку.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого та дані досудової доповіді Самбірського районного відділу Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, ставлення обвинуваченого до вчиненого правопорушення, позицію потерпілого, який на суворій мірі покарання не наполягав, суд дійшов до вірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням згідно з ст. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з врахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст.ст. 65, 75 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для досягнення мети покарання щодо виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2025 року немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4