Справа № 307/5075/24
Провадження №1-кп/307/327/24
ТЯЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Закарпатської області
У Х В А Л А

23 червня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тячів кримінальне провадження № 0000451 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працює, судимості не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.262, ч.1, 2 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

в провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.262, ч.1, 2 ст.263 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, в період з 26 лютого 2022 року по 07 годину 08 березня 2022 року, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, під час дії на всій території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, згідно якого із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, проник в салон автомобіля марки "Toyota Land Cruiser Prado 150", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його родичу ОСОБА_6 , який в цей час, із-за військової агресії росії проти України, разом з своєю сім`єю тимчасово прибув проживати до ОСОБА_4 та який знаходився на території дворогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_1 , звідки з підлокітника, таємно викрав належну ОСОБА_6 вогнепальну зброю марки "Форт-17Р", з серійним номерним позначенням № НОМЕР_2 , з набоями в ньому, після чого з викраденим з автомобіля втік у невідомому напрямку, таким чином отримавши можливість розпоряджатися викраденим.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, після того, як в період з 26 лютого 2022 року по 07 годину 08 березня 2022 року, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, викрав з підлокітника автомобіля марки "Toyota Land Cruiser Prado 150", державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 вогнепальну зброю марки "Форт-17Р", з серійним номерним позначенням № НОМЕР_2 , з набоями в ньому та усвідомлюючи, що це вогнепальна зброя, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №662, відніс її та сховав у невстановленому органом досудового розслідування місце, де її таким чином зберігав до 04 червня 2024 року.

04 червня 2024 року, близько 06 години, ОСОБА_4 , діючи умисно, знаючи, що в нього не має передбаченого законом дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї і бойових припасів, всупереч вимогам чинного законодавства України, взяв із сховки вище вказаний викрадений пістолет з набоями та пішов з ним до свого двоюрідного брата ОСОБА_7 , який проживав в АДРЕСА_1 , де зайшовши в будинок, застрелив останнього, а сам з місця події з пістолетом та набоями в ньому втік.

Крім цього, ОСОБА_4 , 04 червня 2024 року, близько 06 години 30 хвилини, маючи умисел на спричинення смерті іншій особі, прийшов на територію дворогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_7 , який являється йому двоюрідним братом та з яким перебував у довготривалих неприязних відносинах через спірні земельні питання між ними, зайшовши у середину будинку, де у спальній кімнаті, умисно, з метою заподіяння смерті останньому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, здійснив постріл з вищевказаної викраденої вогнепальної зброї марки "Форт-17Р", з серійним номерним позначенням № НОМЕР_2 , в голову ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді сліпого вогнепального поранення правої половини голови з множинними переломами кісток черепу та ушкодженням голови мозку, від яких останній помер на місці, а ОСОБА_4 з місця події втік у невідомому напрямку.

Крім цього, ОСОБА_4 , у невстановленому місці та за невстановлених обставин отримав та у подальшому, без передбаченого законом дозволу та в порушення положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21 серпня 1998 року №662, з невстановленого органом досудового розслідування часу, носив при собі мисливський ніж спеціального подвійного призначення, який відноситься до категорії холодної зброї колючо-ріжучої дії та ніж, який відноситься до простої метальної холодної зброї колючо-ріжучої дії, які зберігав та носив при собі до моменту вилучення працівниками поліції, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 , 04 червня 2024 року, близько 10 години 30 хвилини, на автомобілі марки "Volkswagen" моделі "Passat В3", з державним номерним знаком НОМЕР_3 , заїхав на територію стаціонарного блокпосту, що в селі Лазещина Рахівського району Закарпатської області України, на відстані біля 200 метрів від дорожнього знаку "Яблунівський перевал", де був затриманий в порядку статті 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. В подальшому, в ході огляду автомобіля, на передньому пасажирському сидінні згаданого автомобіля, було виявлено вище вказані два ножі, які відносяться до категорії холодної зброї колючо-ріжучої дії, які виготовлені промисловим способом та які було вилучено працівниками поліції Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області 04 червня 2024 року, в період з 13 год. по 14 год.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України, тобто у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за ч.1 ст.262 КК України, тобто у викраденні вогнепальної зброї та бойових припасів, за ч.1 ст.263 КК України, тобто в носінні і зберіганні вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, та за ч.2 ст.263 ККУкраїни, тобто в носінні іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Прокурор в судовому засіданні подав клопотання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що не відпали ризики, зазначені в п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акта, з долученими до нього додатками, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду від 06 червня 2024 року обрано виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24години 00 хв. 03 вересня 2024 року, включно.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 жовтня 2024 року, включно.

Ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 грудня 2024 року, включно.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2025 року, включно.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 березня 2025 року, включно.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 травня 2025 року, включно.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 червня 2025 року, включно.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. "С" Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язані оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинені нетяжкого, тяжких та особливо тяжкого злочинів, за один з яких санкція статті передбачає покарання в виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Також, на думку суду, і надалі існують ризики, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги вищенаведене, та те, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.262, ч.1, 2 ст.263 КК України, строк тримання під вартою, який визначений ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2024 року, на 60 днів, тобто до 21 серпня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1