Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/291/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 397/180/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 185 (81, 86-1, 140) В ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2025 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносілка Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

визнано винуватим та призначено покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - у виді громадських робіт строком на 100 годин.

Покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 гривень - виконувати самостійно.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним викраденні офіційних документів та у викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Так, 02.03.2023 близько 19.00 год. неповнолітній ОСОБА_8 знаходився у гостях у ОСОБА_9 у приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Перебуваючи в цей час у вказаному місці ОСОБА_8 помітив на столі належну ОСОБА_10 банківську карту Акціонерного товариства "Приватбанк" № НОМЕР_1 , яка згідно ст. 1 Закону України "Про інформацію", п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п.15.2 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ч.4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_10 .

В подальшому, цього ж дня, а саме 02.03.2023 близько 19:40 год. у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння офіційним документом, а саме належною ОСОБА_10 банківською карткою АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 .

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що його злочинні дії не помічені ОСОБА_10 та сторонніми особами, шляхом вільного доступу зі столу у приміщенні кімнати житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , таємно викрав належну ОСОБА_10 банківську карту АТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_1 , з подальшою метою таємного викрадення (крадіжки) грошових коштів з вказаної банківської картки.

Крім того, 03.03.2023 близько 07:50 год. у ОСОБА_8 , який перебував за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 та якому було достовірно відомо, що на банківському рахунку ОСОБА_10 НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ "ПриватБанк" знаходяться грошові кошти, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаних грошових коштів.

ОСОБА_8 діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, в умовах воєнного стану, будучи впевненим, що його злочинні дії не будуть помічені ОСОБА_10 та сторонніми особами, розуміючи суспільну небезпечність своїх злочинних діянь та бажаючи їх настання, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9A 2/32GB Granite Gray (M2006C3LG), належний ОСОБА_10 за допомогою встановленого на ньому додатку "Приват 24", знаючи секретний код до нього, без відома і згоди ОСОБА_10 таємно, шляхом вільного доступу викрав грошові кошти в сумі 35000 гривень з банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ "ПриватБанк", які належали ОСОБА_10 , якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просила вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановити ухвалу, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим: за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень; за ч. 4 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України до громадських робіт строком на 100 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин. В іншій частині вирок залишити без змін. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в порушення ч. 1 ст. 70 КК України суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень не визначив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення не надано, проте захисником надано клопотання про розгляд справи без їх участі. Оскільки в апеляційній скарзі питання погіршення становища обвинуваченого не ставиться, тому колегія суддів доходить висновку про можливість розгляду справи без участі обвинуваченого та захисника.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінального правопорушення та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинуваченого і вважає, що його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, як викрадення офіційних документів та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків (ч.1 ст. 357 КК України) та до категорії тяжких злочинів (ч.4 ст. 185 КК України), особу винного, який на момент вчинення кримінальних правопорушень є неповнолітнім, проживає з батьком, матір`ю, братами та сестрою, за місцем проживання характеризується задовільно, в побуті доброзичливий, ввічливий, підтримує добрі стосунки як у сім`ї так і в спілкуванні з односельцями, в конфліктних ситуаціях не був помічений, не навчається, не працює, раніше не судимий, на профілактичному обліку сектору поліцейської діяльності не перебував та не перебуває, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Сім`я ОСОБА_8 на обліку служби у справах дітей Олександрівської селищної ради як така, що опинилась в складних життєвих обставинах не перебуває. Згідно Акту обстеження умов проживання ОСОБА_8 від 09.03.2023 сім`я проживає по АДРЕСА_1 в житловому будинку з пічним опаленням, в якому 2 кімнати, кухня, коридор, веранда. За зазначеною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сестра ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , брат ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Умови проживання задовільні, наявна необхідна побутова техніка, продукти харчування. Для виховання, розвитку та проживання дітей створені умови, забезпечені всім необхідним. Стосунки між членами сім`ї добрі, дружні, допомагають одне одному у навчанні та матері по господарству, батько мобілізований. Згідно звіту про неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,, останній за зовнішніми ознаками здоровий, ознак затримки або порушення розвитку не має. Провину у діянні, в якому обвинувачується, визнає та розкаюється. Підбурювачі невідомі. Ступінь впливу з боку дорослих середній. Дана сім`я на обліку СЖО не перебуває; склад сім`ї матір, батько та четверо дітей. Стосунки в сім`ї доброзичливі, діти поважають матір, мати забезпечує умови для дітей, батько мобілізований. ОСОБА_8 вільний час проводить вдома; друзів схильних до пропусків занять не має.

Орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, належний рівень соціальної адаптації, інтелектуально-комунікативні особливості поведінки, емоційну врівноваженість, наявність загальносуспільних цінностей, та середній рівень ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення, прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому правопорушенні, орган пробації вважає доцільним застосувати покарання, альтернативне позбавленню волі на певний строк.

Врахував обставини відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання та обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 510 гривень, за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - у виді громадських робіт строком на 100 годин, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Разом із тим, згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ч. 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) визначено що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 20 Постанови, передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. Встановлений ст. 70 КК ( 2341-14 ) порядок, згідно з яким суд зобов`язаний призначити покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів, стосується як основних, так і додаткових покарань.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних, (п.21 Постанови).

При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК (2341-14). Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання (п.22 Постанови).

За таких підстав, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України не призначив за правилами, передбаченими ч.1 ст.70 КК України, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 слід змінити в частині призначеного покарання із застосування положень ч.1 ст.70 КК України. В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим:

- за ч.1 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

- за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України до громадських робіт строком на 100 годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,

вважати засудженим ОСОБА_8 до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)