ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/672/25

Провадження 1-кп/621/186/25

04 вересня 2025 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник адвокат ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу №621/672/25 (провадження ЄРДР №0009994 від 06.11.2024) за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Гур`їв Козачок Золочівського району Харківської області, громадянин України, з повною середньою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- раніше судимий вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2024 року за ч.4 статті 402 Кримінального кодексу України із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі статті 58 Кримінального кодексу України, замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначено службове обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_6 в дохід держави

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 407 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №207 від 07.07.2023 зарахований до списків особового складу, постановлений на всі види забезпечення та призначений на посаду помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Відповідно до ст.ст.2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан, пов`язаний з військовою агресією Російської Федерації проти України, строком на 90 діб, та в подальшому неодноразово продовжений.

Відповідно до ст. 1, 2 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, Збройні сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

Згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну Гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

У статті 2 вказаного Закону зазначено, що основними функціями Національної гвардії України є:

- захист конституційного ладу України, цілісності її території від спроб зміни їх насильницьким шляхом;

- охорона громадської безпеки і порядку, забезпечення захисту та охорони життя, здоров`я, прав, свобод і законних інтересів громадян, та інше.

У своїй діяльності Національна Гвардія України (далі по тексту НГУ) керується Конституцією України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Всупереч вище зазначеним приписам законодавства України, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби, перебуваючи на посаді помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, 30.05.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилився від проходження військової служби та провів час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 30.05.2024 самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ в районі АДРЕСА_2 та у період з 30.05.2024 по 30.10.2024 тимчасово перебував за межами частини, знаходячись постійно за місцем свого проживання, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби без поважних причин.

За час відсутності на території військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_6 обов`язки військової служби за посадою не виконував, тимчасово перебуваючи поза межами території військової частини України в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд, до моменту добровільного самостійного повернення до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 30 жовтня 2024 року.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані як самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за що передбачено відповідальність за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав. Допитаний в якості обвинуваченого пояснив, що дійсно в липні 2023 року був зарахований військовослужбовцем НГУ за мобілізацією. Весь час сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, виконував бойові завдання, в тому числі на Запорізькому напрямку. В останнє була дуже складна обстановка, багато його побратимів загинули, і в травні 2025 року їх підрозділ відправили на ротацію до тимчасового розташування поблизу с.Бірки Чугуївського району Харківської області. Йому було відомо, що цей відпочинок не тривалий, а оскільки він також проживає в межах Харківської області, то просив командирів надати йому відпустку, щоб відвідати домівку. Однак, йому така відпустка надана не була, в зв`язку з чим він вирішив поїхати додому без дозволу командирів. 30 травня 2024 року, о 19:30, він повідомив свого безпосереднього командира, що йде у СЗЧ, зброю залишає у розташуванні частини, перевдягнув цивільний одяг та на таксі поїхав до міста Харків. До жовтня 2024 року перебував за межами розташування військової частини, був вдома, їздив до знайомої дівчини, номер телефону не змінював, але трубку не брав. Зазначив, що розумів, що вчинює військове кримінальне правопорушення, але йому не надавали відпустку, як він її просив. Просив врахувати, що не відмовляється від подальшого проходження служби та самостійно з`явився до розташування військової частини.

Окрім визнання обвинуваченим своєї причетності до вчинення злочину, його провина підтверджується дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- допитаний в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , яка в травні 2024 року тимчасово розташовувалася поблизу АДРЕСА_2 . Приблизно 30-31 травня 2024 року, на ранковому шикуванні при перевірці наявності особового складу на прізвище ОСОБА_8 ніхто не обізвався, після перевірки встановити місцезнаходження особи не вдалося, телефон не відповідав.

-допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , і за дорученням керівництва він проводив службове розслідування з питань вчинення ОСОБА_11 самовільного залишення військової частини. Він особисто проводив опитування військовослужбовців, які проживали в одній кімнаті з ОСОБА_11 , які в останнє бачили його ввечері 30.05.2024 року, а зранку його на місті не було. Конфліктів між військовослужбовцями та ОСОБА_11 встановлено не було, до лікарів не звертався, причини самовільного залишення служби встановити не вдалося.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими по справі письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0009994 від 06.11.2024, внесеного до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 статті 408 КК України, згідно якого 30.05.2024 військовослужбовець військової служби за мобілізацією, помічник гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає: АДРЕСА_3 , самовільно залишив тимчасове місце дислокації підрозділу в районі н.п. АДРЕСА_2 (а.с.131-133),

- повідомленням про кримінальне правопорушення т.в.о. начальника військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_12 про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (а.с.134);

- матеріалами службового розслідування по факту самовільного залишення місця несення служби солдатом ОСОБА_6 , а саме:

- висновком по факту самовільного залишення місця несення служби солдатом ОСОБА_6 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_13 08.10.2024, відповідно до якого факт самовільного залишення місця несення служби, а саме: 2-ої роти 1-го батальйону «ЗОРЯ», що розташовано в н.п. Бірки Чугуївського району Харківської області, помічником гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення солдатом ОСОБА_6 30.05.2024 та відсутності на службі без поважних причин по теперішній час, вважати підтвердженим (а.с.136-138)

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 №2559 від 10.09.2024 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби солдатом ОСОБА_6 (а.с.139),

- рапортом командира 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення капітана ОСОБА_14 від 30.05.2024 (а.с.140),

- донесенням із військової частини НОМЕР_1 НГУ №10/17/2/3-6084 від 03.06.2024 щодо відсутності солдата ОСОБА_6 о 06:00 30.05.2024 під час контрольного шикування особового складу (а.с.141),

- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №207 від 07.07.2023 щодо зарахування до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення ОСОБА_6 (а.с.142),

- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №151 від 10.06.2024 щодо виключення з усіх видів забезпечення помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_6 , у зв`язку з самовільним залишенням тимчасового місця розташування підрозділу, з 30 травня 2024 року (а.с.143),

- розшуковою картою, згідно якої розшукується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат військової частини НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Золочівським РУ ГУМВС України в Харківській області (а.с.144),

- поясненнями ОСОБА_15 від 13.09.2024, відповідно до яких 30.05.2024 о 06:00 під час контрольного шикування на КСП ГРОП «ЗОРЯ» у м. Бірки Чугуївського району Харківської області ним було виявлено відсутність помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_6 . На телефонні дзвінки не відповідає. Пошукові дії результату не дали. (а.с.146)

- поясненнями ОСОБА_16 від 13.09.2024, відповідно до яких 30.05.2024 о 06:00 під час контрольного шинкування на КСП ГРОП «ЗОРЯ» у м. Бірки Чугуївського району Харківської області ним було виявлено відсутність помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення солдата ОСОБА_6 . На телефонні дзвінки не відповідає. Пошукові дії результату не дали. (а.с.146),

-постановою про визначення (зміну) групи прокурорів які здійснюватимуть провадження прокурорів у кримінальному провдженні (аю.с.151-152),

- постановою про призначення групи слідчих (а.с.153),

- постановою про перекваліфікацію складу злочину у кримінальному провадженні (а.с.154-155),

Заслухавши учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:

Відповідно до положень статей 8485 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ч.1 статті 91 КПК України, обставинами, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які є підставою для застосування спеціальної конфіскації; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які характеризують особу обвинуваченого, які обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану,

Згідно статті 401 Кримінального кодексу України, військовими кримінальними правопорушеннями визнаються передбачені цим розділом кримінальні правопорушення проти встановленого законодавством порядку несення або проходження військової служби, вчинені військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів. За відповідними статтями цього розділу несуть відповідальність військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також інші особи, визначені законом. Поліцейські поліції особливого призначення Національної поліції України, які під час дії воєнного стану залучені до безпосередньої участі у бойових діях, несуть відповідальність за статтями 402, 403, 414-416, 422, 427, 429, 430, 432-435 цього розділу. Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями цього розділу, крім поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, може бути звільнена від кримінальної відповідальності згідно із статтею 44 цього Кодексу із застосуванням до неї заходів, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з частиною 2 статті 24 цього Закону закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, за відсутності підстав закінчення проходження військової служби, без будь-яких поважних причин, самовільно залишив місце несення служби тривалістю понад три доби, вчиненивши правопорушення в умовах воєнного стану.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 407 Кримінального кодексу України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строк від п`яти до десяти років.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.5 статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому є тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, має загальну середню освіту, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією посаді помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Раніше судимий вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2024 року за ч.4 статті 402 Кримінального кодексу України із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України до 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі статті 58 Кримінального кодексу України, замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначено службове обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_6 в дохід держави. (а.с.119-120)

18.02.2025 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 407 Кримінального кодексу України (а.с.156-162).

18.02.2025, о 15:10 годині, ОСОБА_6 було затримано в порядку статті 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в подальшому неодноразово продовжений. (а.с.163-164)

Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до положень статті 66 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим тяжкого злочину, обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення військового злочину та вчинив нове кримінальне правопорушення через 13 днів після постановлення попереднього вироку, але при цьому самостійно добровільно з`явився для продовження служби, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому, суд зважає на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №726/78/23, згідно з якими «звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим».

Вище зазначені висновки не є релевантними до обставин вчинення павопорушення обвинуваченим, однак є релевантними до висновків щодо особливостей призначення покарання, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка, будучи військовослужбовцем, самовільно залишила місце служби, сприятиме тому, що інші громадяни України, які проходять військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану та самовільно залишатимуть місце служби, будуть впевненими у безкарності за залишення місця служби під час мобілізації, невиконанні обов`язку із захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором.

Крім того, відповідно до положень статті 71 Кримінального кодексу України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років. При складанні покарань у виді довічного позбавлення волі та будь-яких менш суворих покарань загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, визначається шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Згідно пп в) п.1 ч.1 статті 72 Кримінального кодексу України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідає три дні службового обмеження для військовослужбовців

Згідно ч.2 статті 72 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень або вироків у виді виправних робіт або службових обмежень для військовослужбовців складанню підлягають лише строки цих покарань. Розміри відрахувань із заробітку засудженого складанню не підлягають і обчислюються за кожним вироком самостійно.

Враховуючи вище наведені правила складання покарань, суд вважає за необхідне частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 року за частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України у виді службового обмеження для військовослужбовців з розрахунку: один день позбавлення волі відповідає трьом дням службового обмеження для військовослужбовців строком 180 днів, що становить 6 місяців позбавлення волі .

За сукупністю вироків остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.2 статті 72 Кримінального кодексу України, покарання у виді 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 року виконувати самостійно.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту його фактичного затримання з 18.02.2025 року.

Згідно ч.5 статті 72 Кримінального кодексу України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи викладене, належить зарахувати обвинуваченому у строк відбування призначеного покарання строк тримання під вартою, починаючи з 18.02.2025 року по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З метою забезпечення виконання вироку належить продовжити обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" до набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1, ч.4 статті 71, ч.1, ч.2 статті 72 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 року за частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України у виді службового обмеження для військовослужбовців, приєднати з розрахунку: один день позбавлення волі до трьох днів службового обмеження для військовослужбовців - 180 днів службового обмеження, що відповідає 6 (шість) місяців позбавлення волі .

За сукупністю вироків остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.2 статті 72 Кримінального кодексу України, покарання у виді 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 року виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 18 лютого 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18.02.2025 до набрання цим вироком законної сили.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_17