ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуСправа № 495/3109/25
Номер провадження 1-кп/495/620/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Білгороді-Дністровському Одеської області кримінальне провадження, відомості про яке внесено 15.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, уродженця міста Сабірабад, Сабірабадського району Азербайджанської Республіки, що проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, працює за наймом, у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню доньку 2021 року народження, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

26.08.2020 працівниками Тернопільського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції, у тому числі протидії нелегальній міграції, виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , який після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України.

При цьому з`ясовано, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.12.2019 в`їхав на територію України через пункт пропуску «Гоптівка» Харківської області за паспортним документом серії НОМЕР_1 , виданим 20.09.2019, терміном дії до 19.09.2029, з приватною метою та межі України не покидав.

Відповідно до «Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, іноземці або особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду. Тобто, за час дозволеного 90-денного строку впродовж 180 днів, на момент виявлення, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , перебував в Україні понад встановлений строк та із заявою щодо продовження строку перебування до територіальних органів і підрозділів Державної міграційної служби України не звертався, продовжував знаходитись на території України без законних на це підстав, заходів щодо виїзду за межі України не вживав.

З урахуванням викладеного, 26.08.2020 стосовно вказаного іноземця Тернопільським міським відділом Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області складено протокол про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Крім того, відносно ОСОБА_6 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 24.09.2020.

Разом з тим, добровільно, у встановлений строк, ОСОБА_6 територію України не покинув та продовжував перебувати у місті Тернополі без законних підстав і жодних заходів щодо виїзду не вживав. На підставі зазначеного, Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області було скеровано адміністративний позов до Тернопільського міськрайонного суду щодо його примусового видворення за межі України, який 29.11.2022 задоволено судом.

Після цього, 01.12.2022 Тернопільським відділом №1 Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, у зв`язку з грубим порушенням міграційного законодавства та невиїзду у встановлений термін за межі України, відсутністю законних джерел доходів та підстав для подальшого перебування на території України, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 строком на п`ять років, та цього ж дня вказана особа покинула територію України.

Надалі, у грудні 2022 року січні 2023 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в Азербайджанській Республіці та достеменно знаючи про рішення Тернопільського відділу № 1 Управління Держаної міграційної служби України в Тернопільській області про заборону в`їзду йому на територію України строком на п`ять років, вирішив незаконно перетнути державний кордон України з метою подальшого перебування на її території.

Для реалізації свого злочинного умислу і недопущення виявлення працівниками Державної прикордонної служби України вказаної заборони, 28.01.2023 він здійснив зміну своїх анкетних даних з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримав новий паспорт громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_2 від 10.02.2023.

Отримавши вказаний документ, ОСОБА_6 , який змінив свої анкетні дані на ОСОБА_4 , перебуваючи за межами України, усвідомлюючи неможливість здійснення ним у встановленому порядку перетину державного кордону України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд в Україну, вирішив незаконно потрапити в Україну за паспортом громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_2 від 10.02.2023, на ім`я ОСОБА_4 , не повідомляючи при цьому співробітникам Державної прикордонної служби України про заборону в`їзду йому на територію України строком на п`ять років.

У подальшому, 04.03.2023 ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, використовуючи паспорт громадянина Азербайджанської Республіки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 , в`їхав на територію України через український пункт пропуску «Маяки-Удобне» (неподалік від села Маяки Одеського району Одеської області), що на кордоні з Республікою Молдова, чим завершив власні дії спрямовані на незаконне перетинання державного кордону України.

15.03.2023, під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції, у тому числі протидії нелегальній міграції, працівниками Тернопільського відділу №1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 , попереднє прізвище ОСОБА_6 , якому 01.12.2022 заборонено в`їзд на територію України.

Отже, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), достеменно знаючи про рішення Тернопільського відділу № 1 Управління Держаної міграційної служби України в Тернопільській області про заборону в`їзду йому на територію України строком на п`ять років, 04.03.2023 незаконно перетнути державний кордон України з метою подальшого перебування на її території.

Таким чином, дії ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 332-2 КК України, як незаконний перетин державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України.

23.04.2025 між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 332-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочині.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме 3 (три) роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосуванням ст. 76 КК України та покладенням на нього обов`язків, визначених судом.

За змістом угоди, обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 332-2 КК України визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч. 2ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в ній покарання.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили суд затвердити укладену угоду про визнання винуватості, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 23.04.2025 з наступних підстав.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, а також особливо тяжких злочинів, у випадках, передбачених п. п. 2, 3 ч. 4 ст. 469 КПК України.

Подана на затвердження суду угода про визнання винуватості відповідає вимогам ч. 4 ст.469, ст.472 КПК України.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину та розкаюється у скоєному, повністю розуміє правові наслідки укладання та затвердження угоди, підтверджує, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставин для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.

Узгоджене в угоді покарання обвинуваченого, на думку суду, відповідає тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є достатнім та необхідним для його виправлення й попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 23.04.2025 в м. Тернополі між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відсутні.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що воно відносяться до категорії нетяжких злочинів, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення правопорушення, зокрема те, що він надав викривальні покази, розкаявся у вчиненому, те, що раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину.

Відтак суд доходить висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення в межах санкції інкримінованої статті узгоджене сторонами покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При призначенні міри покарання із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком суд також враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки на території України, малолітню доньку на утриманні, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався і суд вважає, що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому обирати немає необхідності.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженню не заявлявся. Процесуальні витрати у справі відсутні. Речові докази відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314,373,374,473-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23.04.2025, укладену в місті Тернополі між прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 15.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143.

ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) на період іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) не обирати.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, у якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_7