КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2268/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 276 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, скасовано повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та невмотивованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 . Зокрема, апелянт стверджує, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Крім того, автор апеляції відмічає, що слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва, якіздійснюють функції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, питання щодо обґрунтованості повідомлення про підозру ОСОБА_7 неодноразово розглядалося під час вирішення справ про застосування і продовження йому запобіжного заходу.

Також прокурор вважає хибними доводи сторони захисту про очевидність недопустимості доказів, які були покладені в основу повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а саме щодо відомостей, отриманих під час огляду мобільного телефону іншої підозрюваної ОСОБА_11 , вилученого 05 липня 2022 року за результатами обшуку її житла.

Так, апелянт вказує, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року було надано дозвіл на проведення обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення оригіналів документів, електронних носіїв інформації, у тому числі комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, планшетів, флешок, карток пам`яті, які містять інформацію з формування земельних ділянок та її приватизації, а також листування з цих питань із іншими фізичними чи юридичними особами. Зміст вказаної ухвали, на думку автора апеляції, чітко відповідає вимогам ст. 235 КПК України та містить перелік речей і документів, для виявлення яких проводиться обшук. При цьому він зазначає, що слідчий суддя, встановлюючи перелік речей та документів, для виявлення яких проводиться обшук, чітко визначив не тільки загальні, а й окремі індивідуальні ознаки таких речей, за наявності яких можливе їх вилучення під час обшуку.

Крім того, прокурор звертає увагу, що вилучений у ОСОБА_11 , яка є однією із учасників злочинної організації, мобільний телефон марки «Iphone 8 Plus», має важливе доказове значення у кримінальному провадженні та може бути використаний як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки містить в собі листування між ОСОБА_11 та іншими учасниками злочинної організації за допомогою месенджерів «Viber», «Telegram», «WhatsApp», пересилання необхідних фотофайлів, графічних зображень і документів щодо приватизації земельних ділянок на території гідротехнічних споруд Київської ГЕС, яке збереглося у вилученому в неї мобільному телефоні, тобто є доказом тих фактів та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Ці дані, як запевняє апелянт, підтверджені висновком експерта від 25 березня 2024 року № СЕ-19/111- 23/67563-КТ за результатами судової комп`ютерно-технічної експертизи, об`єктом якої був вказаний мобільний телефон.

Також автор апеляції вказує на необґрунтованість заперечень в частині того, що слідчий не виконав вимоги ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 серпня 2022 року (№ 757/17902/22-к) щодо повернення ОСОБА_11 майна, вилученого 05 липня 2022 року під час обшуку, у тому числі вказаного мобільного телефону, з огляду на те, що дана ухвала слідчого судді для виконання до Державного бюро розслідувань за період з 17 серпня 2022 року і до теперішнього часу не надходила.

Далі в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22 квітня 2014 року є багатоепізодним і стосується фактів незаконного заволодіння земельними ділянками державної власності, первинним з яких є епізод вчинення кримінального правопорушення, виявленого у 2014 році. Оскільки всі ці епізоди стосувалися фактично одного об`єкту державної власності, то вони відповідно були об`єднані прокурором в одне кримінальне провадження. При цьому апелянт звертає увагу, що події незаконного заволодіння земельними ділянками, у якому підозрюється ОСОБА_7 , стосуються періоду 2020 - 2021 років, а досудове розслідування щодо них фактично розпочато у вересні 2021 року.

Як наголошує автор апеляції, сторона захисту окремо піддає сумніву висновки судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, оскільки під час їх проведення використано документи часів СРСР.

Таке твердження, за переконанням прокурора, спростовується тим, що слідчими та прокурорами здійснено комплексний підхід до встановлення обставин, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні. Зокрема, як відмічено в апеляційній скарзі, зважаючи, що земельні ділянки, у заволодінні якими підозрюється ОСОБА_7 , розташовані на території гідротехнічної споруди, побудованої у 60-70-х роках минулого століття, то відповідно для об`єктивності проведення судових експертиз було зібрано і надано експертам документи, які стосуються проектування, будівництва та використання цієї території з моменту її введення в експлуатацію до моменту вчинення протиправних дій. При цьому апелянт стверджує, що такі документи були вилучені у встановлений процесуальний спосіб, вивчені та належним чином оцінені судовими експертами, а тому відсутні будь-які підстави для визнання висновків судових експертиз сумнівними.

Також автор апеляції вказує на безпідставність доводів сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, передбаченого ст. 190 КК України, у зв`язку із відсутністю потерпілої особи від шахрайських дій, оскільки потерпілим у кримінальному провадженні визнано Міністерство економіки України, яке є управителем об`єктів державної власності, що підтверджено відповідним листом вказаного Міністерства, про наявність якого стороні захисту було достеменно відомо.

Далі в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що, згідно зібраних доказів, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , виконуючи свою роль і завдання організаторів злочинної організації, одним з яких є ОСОБА_7 , особисто займалися процесом підготовки до укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок від так званих «підставних осіб» до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , інтереси яких вони представляли за довіреністю. Це, на його думку, підтверджено як показаннями свідків, так і відомостями із листування учасників злочинної організації за допомогою месенджерів мобільного зв`язку.

Також апелянт не погоджується зі ствердженнями сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 255 КК України, оскільки, як вважають захисники, відсутні будь-які дані, які свідчать про усвідомлення ОСОБА_7 , як і іншими підозрюваними, факту існування злочинної організації та згоди на участь у ній.

Зокрема, автор апеляції запевняє, що таке твердження спростовується зібраними матеріалами досудового розслідування, які свідчать про існування групи осіб, очолюваної ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , яка у процесі діяльності трансформувалася у стійке ієрархічне об`єднання і набула усіх ознак злочинної організації. Так, прокурор наголошує, що ОСОБА_15 , як один із організаторів цієї групи, розробляв загальні плани вчинення протиправних дій, залучав для їх реалізації відповідних виконавців, у тому числі і ОСОБА_11 , та керував їх діями, а ОСОБА_11 , у свою чергу, будучи особистим помічником ОСОБА_15 , без застережень виконувала всі його вказівки та завдання, які мають явні ознаки інкримінованих їм злочинів. Ці дані, як запевняє апелянт, підтверджено відомостями із листування в чатах месенджерів мобільного зв`язку, учасниками яких були ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та інші.

Також в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що сторона захисту окремо вказує, що земельні ділянки, якими нібито незаконно заволоділи учасники злочинної організації, не відносяться до земель водного фонду відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 28 березня 2024 року № 1-28/03, проведеної за клопотанням сторони захисту та на підставі наданих нею матеріалів.

Дійсно, як вказує прокурор, такий висновок експерта не узгоджується із висновками судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за ініціативою сторони обвинувачення.

Так, апелянт відмічає, що у висновках експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи 28 березня 2024 року № 1-28/03, ініціатором якої є сторона захисту, зазначено, що земельні ділянки, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 22 квітня 2014 року, не накладаються на земельні ділянки під Хотянівською захисною дамбою та оформлені ПрАТ «Укргідроенерго» після 2011 року на праві постійного користування.

Відповідно ж до висновку експертів від 30 жовтня 2023 року № 12505/23-41 про проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні, земельні ділянки, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, сформовані за рахунок земель водного фонду, а саме за рахунок земель захисної дамби, яка проходить на відстані 50 м від лівого берегу дренажного каналу-кар`єру та закінчується у с. Лебедівка. Згідно з технічним паспортом на громадський (виробничий) будинок (приміщення) «Земляні плотини та дамби», адресою гідроспоруди зазначено: вул. Набережна, 1-Г, м. Вишгород Київської області.

При цьому автор апеляції наголошує, що у листі директора СЕД ПрАТ «Укргідроенерго», на який посилається експерт у дослідженні під час проведення земельно-технічної експертизи № 1-28/03, вказано, що ПрАТ «Укргідроенерго» на праві постійного користування оформлено земельні ділянки на загальну площу 43,5848 га, в той час як відповідно до витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна територія, на якій розташовані земляні плотини та дамби гідроспоруди за адресою: вул. Набережна, 1-Г, м. Вишгород Київської області, становить 3076,4009 га.

Крім того, апелянт відмічає, що, відповідно до листа Міністерства економіки № 1877-24 від 17 січня 2024 року, на балансі філії «Каскад Київських ГЕС і ГАЕС» ПрАТ «Укргідроенерго» у м. Вишгороді обліковувалось п`ять об`єктів, які не увійшли до статутного капіталу ПрАТ «Укргідроенерго», в тому числі дамби гідротехнічні, що розташовані по вул. Набережній, 1-Г, які включені до переліку державного майна, яке закріплюється на праві господарського відання за ПрАТ «Укргідроенерго», а уповноваженим органом управління зазначеним державним майном є Міністерство економіки.

Таким чином, як зауважує прокурор, вказані висновки експертів не спростовують один одного, а дослідження у них були проведені за різними матеріалами та питаннями.

Також сторона обвинувачення зазначає, що, відповідно до вимог Земельного, Водного та Лісового кодексів, заборонено передачу у приватну власність громадян для ведення індивідуального садівництва земельних ділянок, віднесених до лісового і водного фонду. При цьому автор апеляції вважає, що варто врахувати, що за матеріалами будівництва та експлуатації гідротехнічних споруд Київської ГЕС територія під її гідротехнічними спорудами була передана у користування лісогосподарських підприємств для її заліснення з метою укріплення тіла дамби.

З огляду на це, як вказує прокурор, зазначена територія за даними Держлісгоспу та Держгеокадастру відносилася до земель лісогосподарського призначення, а самі ділянки, на яких розташовані гідротехнічні споруди, відповідно до вимог Земельного кодексу України, мають бути віднесені до земель водного фонду. Тому апелянт стверджує, що така неузгодженість, на яку звертає увагу сторона захисту, жодним чином не свідчить про відсутність події злочину чи його складу в діях учасників злочинної організації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 365, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

28 листопада 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

17 грудня 2024 року (скарга датована 09 грудня 2024 року) захисникОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернувся в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просить скасувати у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

14 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зазначену скаргу захисника ОСОБА_8 було задоволено і у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, скасовано повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Задовольняючи скаргу захисника ОСОБА_8 про скасування у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , дослідив матеріали, які додані до скарги, та прийшов до висновку, що повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що підозра є необґрунтованою, а доводи, які викладені у ній, є заснованими на доказах, які не містять тих відомостей, про які стверджує орган досудового розслідування, і взагалі не мають відношення до ОСОБА_7 .

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, яке має містити такі відомості як: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, відповідає в повному обсязі зазначеним вимогам ч. 1 ст. 277 КПК України, а також було вручене у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, тобто в день його складення старшим слідчим в ОВС першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_16 , з роз`ясненням підозрюваному його прав під час проведення досудового розслідування, а також за участю його захисника.

При цьому колегія суддів вважає, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі безпідставно послався на те, що в повідомленні від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, відсутні достатні докази для його підозри у вчиненні вказаних злочинів, оскільки в тексті повідомлення про підозру висновки органу досудового розслідування не викладаються, як і не приводяться докази на обґрунтування підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а викладається лише зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та приводиться тільки стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих саме на момент повідомлення про підозру, що фактично і було зроблено старшим слідчим при складанні повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, вдавшись до оцінки викладених у повідомленні від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, обставин кримінальних правопорушень та висновків експертів, причому, без вивчення в повному обсязі матеріалів кримінального провадження, а на підставі переважно лише тих матеріалів, які додані до скарги стороною захисту, передчасно визначився, що відсутні достатні докази для підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 необхідно задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України.

Керуючись ст. ст. 276 - 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, скасовано повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування у кримінальному провадженні № 0000009, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 квітня 2014 року, повідомлення від 28 листопада 2023 року ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209 КК України, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4