Провадження № 11-кп/811/242/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25 січня 2024 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 за цим вироком рахувати з моменту його затримання 20.07.2021.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 у період часу з 22:50 год. 19.07.2021 по 02:48 год. 20.07.2021, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння смерті здійснив напад на свою матір ОСОБА_10 , після чого почав наносити множинні удари руками та ногами по тулубу та голові потерпілої, чим заподіяв останній тупу поєднану травму голови у вигляді синця у правій лобній ділянці, синця з садном на чолі справа вище брови, синця з підшкірним крововиливом у правій скроневій ділянці, синця на чолі зліва, садна з підшкірним крововиливом на чолі зліва, трьох саден над лівою бровою з переходом у скроневу ділянку, синця з садном на переніссі, синця на верхній повіці лівого ока, синця на нижній повіці лівого ока з переходом на щоку та верхню повіку, синця у лівій висковій ділянці з переходом на щоку, синця по внутрішній поверхні лівої вушної раковини, множинних саден у лівій завушній ділянці, синця з гематомою на всьому протязі правої вушної раковини з переходом у завушну ділянку, обширного садна у правій завушній ділянці з переходом на задню праву поверхню шиї та верхню поверхню правого плечового поясу, зламів перших зубів справа та зліва та другого зуба справа, масивних зливних крововиливів в м`які покрови голови справа у лобній, тім`яній та скроневій ділянках і зліва у скроневій, тім`яній та потиличній ділянках, крововиливів під м`які оболонки головного мозку у правій тім`яній частці, лівій тім`яній частці та у лівій скроневій частці по базальній поверхні; тупу травму грудної клітки у вигляді масивного крововиливу з гематомою по правій боковій поверхні грудної клітки в проекції середньо-задньо-пахвових ліній від 3-го ребра до краю реберної дуги, підшкірного крововиливу на грудній клітці зліва в проекції молочної залози, синця з саднами навколо по лівій боковій поверхні грудної клітки в проекції передньо-пахвової лінії та 7-го 10-го ребра, масивного крововиливу з утворенням кишені, заповненої кров`ю у м`язах грудей справа від середньо-пахвової лінії з переходом на м`язи спини від рівня 2-го до 12-го ребер, крововиливу у м`язи спини справа від рівня 2-го до 12-го ребер до рівня остистих паростків грудного відділу хребта з утворенням кишені, заповненої рідкою кров`ю, множинних віддалених переломів ребер справа 3,6,7,8-го по середньо-ключичній лінії та 9,10,11-го по середньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври з масивними крововиливами навколо, прямих переломів ребер справа 3,4,5,6,7,8,9,10,11-го по біля-хребтовій лінії, з них 5,6,7,8,9-те з пошкодженням пристінкової плеври з масивними крововиливами в міжреберні м`язи, множинних крововиливів та розривів тканини правої легені по задній і боковій поверхнях нижньої та середньої часток, крововиливу у праву плевральну порожнину (гемоторакс об`ємом біля 1,5 л рідкої крові), крововиливу в навколоаортальну жирову клітковину по ходу грудного відділу аорти; забій правої нирки. Внаслідок отриманих множинних тілесних ушкоджень наступила смерть ОСОБА_10 .

На цей вирок апеляційну скаргу подала потерпіла ОСОБА_9 просить надати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення реалізації права на судовий захист, виключення помилок, які мали місце при розгляді у суді першої станції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду справи протягом 27 місяців порушувались процесуальні норми. Суддя суду першої інстанції перешкоджав реалізації прав учасників процесу. На її клопотання, подані в письмовій та усній формі безпідставно відмовив 6 разів в допиті слідчого ОСОБА_11 , не задовільнив клопотання про відвід прокурора ОСОБА_12 , котрий не забезпечив своєчасну явку свідків від державного обвинувачення поліцейські ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , котрі були допитані, один на третій, другий на четвертий раз.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_15 двічі викликав поліцію і швидку для надання допомоги своїй матері ОСОБА_10 , котра знаходилася в нетверезому стані (3,45 пр. в крові). Поліцейські ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на прохання надати допомогу ОСОБА_16 не надали, швидку відмовилися викликати.

Вказує, що речові докази прокурором ОСОБА_17 були представлені в судовому засіданні на 5 раз. Вони не є дійсними, так як були вилучені в її квартирі без участі адвоката, понятих, обвинуваченого, членів частки вказаної квартири ( ОСОБА_18 ) підозрюваного.

Підкреслює, що при допиті експертів, з`ясувалося, що деякі не мали відповідної освіти, кваліфікації.

Звертає увагу, що при огляді місця події в кв. АДРЕСА_3 , де загинула її дочка виявлені відбитки рук, сліди крові, котра не належала ОСОБА_16 або ОСОБА_19 , а належали третій особі.

Підкреслює, що на її звернення і клопотання захисту понята ОСОБА_20 (котра тимчасово винаймала кв. АДРЕСА_4 ) та ухвалою судді повинна була доставлена примусово на судове засідання прокуратурою не була реалізована. Проте, з невідомих причин ОСОБА_20 у вироку суду вказана, як особа, яка проживала в її квартирі АДРЕСА_3 .

Потерпіла вважає, що суддя ОСОБА_1 не здійснював судочинство в межах визначених процесуальним законом, проявляв нетактовність, не повагу, не був ввічливим, не проявляв витримку і повагу до неї, як потерпілої сторони. Під час судових засідань непроявляв самостійності в прийнятті рішень, фактично судовими засіданнями керував прокурор ОСОБА_21 , котрого без відводу замінили на прокурора ОСОБА_22 .

Підкреслює, що суд не взяв до уваги важкі хвороби її доньки, котра вживала більше 10 років алкоголь, 7 разів лікувалася в наркологічному відділенні і 2 в психіатричному та була пов`язана з підозрілими особами, котрі примушували її брати кредити в банках, а коли почала відмовляти давати їм кошти, погрожували їй фізичною розправою. Матеріали з цього приводу суд першої інстанції відмовився долучити до справи.

Вважає, що суд порушив загальні засади кримінального провадження такі як ст.22 КПК України відмові у доведенні перед судом переконливості, а частина 6 цієї статті покладає на суд обов`язок зберігати об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав.

На цей вирок апеляційну скаргу подав адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок обвинуваченому ОСОБА_6 винесено незаконно, з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як при його винесенні мало місце порушення кримінально-процесуального закону, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинувачених.

Неправильне застосування кримінального закону полягає в тому, що суд визнав ОСОБА_10 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, не давши належної оцінки тим обставинам справи, які були встановлені в процесі досудового розслідування та під час судового провадження.

Порушення кримінально - процесуального закону полягає в тому, що судом враховані як докази ті факти та обставини, які здобуті з порушенням вимог чинного законодавства, а ряд з них взагалі не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що покликаючись в вироку на докази як на такі, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 , суд діяв всупереч вимогам наведених правових норм, так як вживав формулювання про можливість приналежності слідів крові останньому, що недопустимо та безпідставно.

Вказує, що обвинувачений під час дачі свідчень в суді пояснив, що неодноразово намагався витягнути з туалету свою маму, що доводить можливе попадання крові матері на його одяг чи тіло. Також після затоплення туалету він ганчіркою вимочував воду, в якій з великою вірогідністю могла знаходитись кров потерпілої.

Суд не згадав у вироку покази експерта ОСОБА_23 , наданих ним в судовому засіданні, згідно яких, кров на одяг, руки чи тіло ОСОБА_6 могла попасти з будь-якого місця, де вона знаходилась.

Що стосується синців на правій кисті та в ділянці правого колінного суглобу ОСОБА_6 , наявність яких суд трактує як доказ вини, то захисник зауважує, що дане твердження не відповідає фактичним обставинам справи. Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 пояснила, що припухлість на правій кисті руки та в ділянці правого колінного суглобу у ОСОБА_6 могли виникнути не тільки 20.07.2021 року, а й декілька днів раніше. Вона не давала категоричну відповідь про появу цих пошкоджень саме з 19.07.2021 року по 20.07.2021 року, як зазначається у вироку. Обвинувачений якраз і показав, що ці тілесні пошкодження в нього виникли за декілька днів до події кримінального правопорушення, бо побився з невідомими особами. Тому визнавати судом покази ОСОБА_6 в цій частині неспроможними немає жодних підстав.

Захист переконаний, що подія злочину відбулась саме до першого приїзду працівників патрульної поліції. Захист згідний з тим, що кров на футболку попала саме до 01.30 години 20.07.2021 року, але категорично заперечує той факт, що її наявність підтверджує вину обвинуваченого.

Вважає, що суд повинен був критично віднестись до суджень працівників поліції стосовно дивної поведінки обвинуваченого. Тим більше, в цьому випадку суд, не встановивши мотивів такої поведінки, прийшов лише до єдиного, на його думку, переконання, що це пов`язано саме з скоєнням обвинуваченим цього злочину. Хоча, якщо припустити незрозумілу поведінку ОСОБА_6 , (хоча з записів нагрудних камер цього не просліджується), то цьому може бути безліч причин, а не тільки та, яка вигідна для формулювання обвинувачення та засудження.

Посилання у вироку на висновок судово-медичної експертизи як на доказ вини обвинуваченого безпідставний, так як сам по собі не вказує на те, що ці пошкодження нанесені потерпілій саме ОСОБА_6 . У висновку містяться достатні дані лише про факт отримання пошкоджень потерпілою та причинний зв`язок їх із настанням смерті.

Показання свідка ОСОБА_25 є неналежним доказом в справі, так як не тільки не доказують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, а й взагалі не несуть жодної інформації стосовно події чи осіб, причетних до неї.

Щодо правомірності проведення огляду місця події з участю понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , то під час дачі показань потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що спілкувалась з ОСОБА_26 і остання говорила, що на місці події не була, знаходилась в коридорі та в себе вдома, а тільки підписала протокол огляду місця події, який їй надали працівники поліції. На протязі практично всього періоду судового слідства стороною захисту та потерпілою неодноразово заявлялись клопотання про допит свідка ОСОБА_26 , однак свідок в судове засідання не була викликана та допитана. Наявність формальних рапортів працівників поліції про неможливість встановити її місцезнаходження тільки підтверджують той факт, що останнім не вигідно, щоб вона дала покази, які б підтвердили недопустимість протоколу огляду місця події.

Щодо посилання в вироку на відеозапис з камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », згідно якого в період після від`їзду о 01.37 год. 20.07.2021 працівників поліції, які прибули вперше на виклик за місцем події, до моменту прибуття їх за другим викликом о 02.42 год., жодна особа з під`їзду будинку АДРЕСА_5 не виходила та не заходила, то цей доказ є, на думку захисника, неналежним, так як згідно встановлених обставин спричинення тілесних пошкоджень відбувалось до цього проміжку часу, а значить не несе інформації стосовно події злочину чи спростовує будь-які факти.

Захист констатує, що хоча цей відеозапис отриманий в належний процесуальний спосіб, однак піддає сумніву автентичність цього відеозапису з огляду на те, що в іншій частині цього запису міститься інформація, яка суперечить встановленим в справі обставинам. Немає впевненості у відсутності підробок,чи цей відеозапис являється безперервним, чи немає на цьому записі ознак монтажу чи вибіркової фіксації, а, відтак, допустимості його як доказу .

Апелянт вважає, що посилання на покази потерпілої ОСОБА_9 як на доказ вини ОСОБА_6 є безпідставні та надумані. В своїх показах потерпіла жодним чином не висказувалась негативно про свого внука, більш того, чітко заявила, що очевидцем подій зазначеного дня взагалі не була, перебувала за межами України. Суд не проаналізував та не зазначив у вироку, що потерпіла ОСОБА_27 вважає внука невинним та заявляла, що з огляду на примірну поведінку ОСОБА_6 та факт, що він з матір`ю ніколи не сварився, завжди її захищав, Під час сімейних конфліктів він завжди захищав матір та ставав на її сторону, тому впевнена, що він цей злочин не вчиняв.

Стосовно висновку суду про неспроможність показання обвинуваченого, наданіниму суді, з приводу можливої причетності сторонніх осіб до вчинення злочину, так як жодних підтверджених даних існування невідомого ОСОБА_28 матеріали кримінального провадженнянемістять, зазначає, що крім показань у суді ОСОБА_6 про його існування, який детально описував незнайомого на ім`я ОСОБА_28 , згідно показань свідків ОСОБА_29 , та ОСОБА_30 їм про нього розказував обвинувачений під час знаходження в квартирі в день події. Так само згідно показів свідка ОСОБА_25 він чув, як ОСОБА_31 говорив про якогось мужчину, який приходив до них у квартиру.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься клопотання адвоката ОСОБА_32 про прийняття мір по встановленню незнайомого по імені « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Дані про намагання встановити таку особу ні органом досудового слідства ні судом в матеріалах справи відсутні. Тому, звичайно, суд безпідставно послався на те, що даних існування невідомого ОСОБА_28 матеріали кримінального провадження не містять.

Наголошує, що суд не встановив спосіб та знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Суд зазначив, що обвинувачений наніс всі тілесні пошкодження руками та ногами. Не зрозуміло, на підставі яких доказів він прийшов до такого висновку. Їх в матеріалах справи немає, а звідси спосіб нанесення пошкоджень, констатований судом, є тільки його припущенням.

Стверджує, що суд не встановив причину припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Адже в вироку правильно зазначено, що показаннями потерпілої ОСОБА_9 та свідків зі сторони захисту ОСОБА_18 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 які у суді надали показання з приводу обставин, які характеризують обвинуваченого, та обставин його взаємовідносин із матір`ю підтверджується, що останній не мав тривалих неприязних відносин з матір`ю та під час сімейних конфліктів, які часто відбувалися у його квартирі, переважно ставав на бік матері. Але, знову ж таки, суд доводить свідчення зазначених осіб не зовсім правильно та точно. Всі свідки та потерпіла заявили, що ОСОБА_6 взагалі не мав неприязних відносин з матір`ю (а не тривалих-як зазначив суд) та завжди ставав на бік матері (а не переважно - як зазначив суд).

Окремо зауважує, що, під час судового слідства захистом неодноразово подавались клопотання про призначення та проведення судової психологічної експертизи з застосуванням поліграфу, однак в задоволенні таких клопотань судом було відмовлено без достатніх причин.

Водночас, в апеляційній скарзі захисник просить, призначити в кримінальній справі судову психологічну експертизу з використанням поліграфа, до проведення якої залучити в якості експертів працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), попередивши про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. На вирішення експертизи поставити таке питання: Чи виявляються в ході психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа в обвинуваченого ОСОБА_6 реакції, які свідчать про те, що він не наносив тілесні пошкодження потерпілій ОСОБА_10 20.07.2021 року та не бажав їх наносити чи спричинити смерть останній?

Заслухавши доповідача, виступ потерпілої, захисника, обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , ОСОБА_25 , ОСОБА_36 , експертів ОСОБА_37 , ОСОБА_23 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_24 , а також письмовими доказами: протоколом огляду місця події від 20.07.2021 з додатками у вигляді фототаблиці та відеозаписом слідчої дії; протоколом огляду трупа від 20.07.2021; висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/114-21/14788-Д від 27.08.2021; висновком судово-імунологічної експертизи № 1079/2021-ім від 21.07.2021; висновком судово-імунологічної експертизи № 1079/2021-ім від 21.07.2021; висновком судово-імунологічної експертизи № 1196/2І-ім від 05.08.2021; висновком судово-медичної експертизи № 415/2021ц від 28.08.2021; висновком судово-медичної експертизи № 417/2021ц від 28.08.2021; судово-імунологічної експертизи №1205/2021-ім від 03.09.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №1206/2021-ім від 03.09.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №1209/2021-ім від 06.09.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №1207/2021-ім від 03.09.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №1208/2021-ім від 03.09.2021; висновком судово-імунологічної експертизи №1077/2021-ім від 23.07.2021; протоколом огляду предметів від 16.08.2021; змістом розмови між обвинуваченим та працівниками патрульної поліції, яка зафіксована на носії інформації речовому доказі згідно з постановою слідчого від 16.08.2021 (відеозаписі з нагрудних камер поліцейських ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ); даними електронного обліку заяв і повідомлень про вчинені правопорушення, що надійшли до Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області (ЄО № 30261 від 20.07.2021 та ЄО № 30263 від 20.07.2021); протоколом огляду від 18.08.2021, аудіозаписом другого виклику працівників поліції. Оператор служби 102; даними, які містяться на носіях інформації DVD-R диски, на яких знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_6 , які визнані речовим доказом постановою слідчого від 21.07.2021; протоколу огляду предмета від 21.07.2021, а саме мобільного телефону ОСОБА_6 ; даними отриманої на виконання ухвали суду про тимчасовий доступ до речей і документів від 17.08.2023 (протокол тимчасового доступу до речей і документів від 21.09.2023) інформації про взаємоз`єднання абонента мобільного оператора зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » сім-картки з № НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_6 ; висновком судово-імунологічної експертизи №1077/2021-ім від 23.07.2021 встановлено; висновком експерта судово-токсикологічної експертизи № 2792/2021-т від 26.07.2021; висновком судово-гістологічної експертизи № 1971/2021 від 11.08.2021; висновком судово-медичної експертизи № 761/2021 від 19.08.2021; висновком судово-медичної експертизи № 864/2021 від 22.07.2021; висновком судово-психіатричної експертизи № 397 від 04.08.2021; даними матеріалів єдиного обліку заяв і повідомлень, що надходили до Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області в період 2017-2021 р.р., зміст яких детально викладено у вироку суду.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Доводи захисту щодо сумнівності або припущень у висновках суду, неналежної оцінки доказів, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, вирок не містить припущень, а ґрунтується на встановлених фактах, підтверджених комплексом доказів. Суд не порушив вимог ст. 17 КПК України, і доводи захисту про сумнів у винуватості не підтверджуються фактично. Питання допустимості, належності та достовірності доказів розглянуто судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 94 КПК України.

Так, покликання апелянтів в апеляційних скаргах на відсутність умислу у ОСОБА_6 на вбивство потерпілої, на можливу неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції встановив умисел обвинуваченого на заподіяння потерпілій смерті, при цьому, обґрунтовано вказав, що локалізація, характер та обсяг нанесених ОСОБА_10 по життєво важливих органах тілесних ушкоджень вказують саме на наявність умислу ОСОБА_6 на вбивство матері, оскільки останній усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки, і бажав їх настання (прямий умисел) або навіть, якщо не бажав їх, але свідомо припускав їх настання (непрямий умисел).

Вказане узгоджується і з практикою Верховного Суду, зокрема з висновком викладеним у Постанові ККС ВС від 27 квітня 2021 року у справі №333/1571/16-к, провадження № 51-1768км19.

Крім цього колегія суддів, погоджується з викладеним у вироку про те, що доводи сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_6 мотиву на вбивство матері є необґрунтованими. Оскільки, дійсно, показаннями потерпілої та свідків зі сторони захисту підтверджується, що останній не мав тривалих неприязних відносин з матір`ю та під час сімейних конфліктів, які часто відбувалися у його квартирі, переважно ставав на бік матері. Однак, враховуючи особу обвинуваченого, наявність у нього імпульсивних рис характеру, епізодів агресивної поведінки вдома, підтвердженням чого є численні матеріали єдиного обліку заяв і повідомлень, що надходили до Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області та складались, в тому числі відносно обвинуваченого в період 2017-2021 р.р., та дані висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 , разом з тим, суд вірно вважав, що таке вбивство було ним вчинено саме на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

На переконання колегії суддів, поведінка ОСОБА_6 після події свідчить про відсутність активної допомоги потерпілій, байдужість до її стану, як встановлено обвинувачений швидку медичну допомогу викликав лише один раз о 02.23 год., до цього часу таких викликів не здійснював, повторні дзвінки до поліції з розмитими поясненнями є поведінкою, яка не відповідає дійсній тривозі за життя людини, що додатково в сукупності з іншими доказами підтверджує винуватість обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його невинуватості у вчиненні умисного вбивства потерпілої, колегія суддів, розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі, перенести тягар відповідальності на інших осіб і тим самим применшити особисту роль у вчиненні інкримінованого йому діяння і настанні злочинних наслідків.

Захисник в апеляційній скарзі вказує, що обвинувачений під час дачі свідчень в суді пояснив, що неодноразово намагався витягнути з туалету свою маму, що доводить можливе попадання крові матері на його одяг чи тіло. Також після затоплення туалету він ганчіркою вимочував воду, в якій з великою вірогідністю могла знаходитись кров потерпілої.

В свою чергу, суд першої інстанції встановив, що під час огляду місця події були виявлені три групи слідів крові: дві у туалеті, одна на коридорі поряд із туалетом, які, як встановлено у подальшому експертним шляхом, могли належати ОСОБА_10 . Згідно відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції під час їх першого виїзду на місце події такі сліди (дві групи слідів крові в туалеті) по лівій стороні на стіні були зафіксовані, хоч працівники поліції і не звернули перший раз на них увагу.

Також сліди крові, білок людини та клітини плоского епітелію, які могли належати ОСОБА_10 , експертним шляхом були виявлені під нігтями рук обвинуваченого ОСОБА_6 , а також сліди крові, які могли належати ОСОБА_10 , експертним шляхом були виявлені на змивах з обох рук обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також за результатами судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що виявлені в останнього синці на правій кисті та в ділянці правого колінного суглобу могли виникнути 20.07.2021. Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 підтримала зазначений висновок, пояснивши, що припухлість на правій кисті руки та в ділянці правого колінного суглобу у ОСОБА_6 могли виникнути 20.07.2021, однак не раніше 19.07.2021. Згідно наданих обвинуваченим у судовому засіданні показань останній категорично ствердив, що тілесних ушкоджень 19-20.07.2021 не отримував. Показання щодо того, що він за декілька днів до події кримінального правопорушення побився з невідомими особами, є неспроможними для обґрунтування появи у нього у цей день саме тілесних ушкоджень, які є характерними для нанесення побоїв іншій людині.

Також під час огляду місця події було виявлено безпосередньо у кімнаті, яка перебувала в особистому користуванні ОСОБА_6 , належну йому кофту (футболку на довгий рукав) білого кольору, на якій було виявлено близько 30 слідів крові різних розмірів та локалізації, які, як в подальшому було встановлено експертним шляхом, могли належати ОСОБА_10 . При цьому згідно відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції під час їх першого виїзду на місце події зазначена кофта (футболка з довгим рукавом) була одягнена на обвинуваченому та візуально на відеозаписі безпосередньо були видно сліди крові на ній. До другого приїзду працівників патрульної поліції обвинувачений переодягнувся та зняв із себе зазначену кофту.

Таким чином, судом першої інстанції враховано, що кров могла потрапити на тіло та руки обвинуваченого тільки за умови тісного фізичного контакту, пояснення про "витирання води з підлоги" є не переконують, оскільки, за показами свідків-поліцейських, обвинувачений не виявляв занепокоєння станом матері, а головною його турботою була саме вода на підлозі. Доводи про випадкове забруднення одягу обвинуваченого кров`ю є неспроможними, оскільки виявлені сліди мали різну локалізацію та щільність, що вказує на контакт при нанесенні тілесних ушкоджень, а не побутовий контакт із поверхнями.

Неспроможними є покликання про те, що суд не згадав у вироку покази експерта ОСОБА_23 , ОСОБА_24 наданих ним в судовому засіданні, згідно яких, кров на одяг, руки чи тіло ОСОБА_6 могла попасти з будь-якого місця, де вона знаходилась, оскільки Вирок містить аналіз усіх показань експертів. Посилання на висловлені ними можливі альтернативні механізми потрапляння крові або походження ушкоджень не мають переваги над сукупністю інших доказів. У суді досліджувались як висновки експертів, так і їх роз`яснення, а оцінка суду відповідає принципам логіки, допустимості і належності.

Судом першої інстанції, належно мотивовано безпідставність пояснень обвинуваченого про те, що він отримав тілесні ушкодження внаслідок бійки з невідомими особами до події, зокрема тим, що за результатами судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що виявлені в останнього синці на правій кисті та в ділянці правого колінного суглобу могли виникнути 20.07.2021. Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_24 підтримала зазначений висновок, пояснивши, що припухлість на правій кисті руки та в ділянці правого колінного суглобу у ОСОБА_6 могли виникнути 20.07.2021, однак не раніше 19.07.2021. Згідно наданих обвинуваченим у судовому засіданні показань останній категорично ствердив, що тілесних ушкоджень 19-20.07.2021 не отримував. Показання щодо того, що він за декілька днів до події кримінального правопорушення побився з невідомими особами, є неспроможними для обґрунтування появи у нього у цей день саме тілесних ушкоджень, які є характерними для нанесення побоїв іншій людині.

Підставно судом у вироку вказано і те, що не спроможними є показання обвинуваченого, надані ним у суді, з приводу можливої причетності сторонніх осіб до вчинення злочину за обставин тривалого спілкування обвинуваченого з матір`ю: спочатку після того, як невідомий на ім`я ОСОБА_28 нібито покинув їхню квартиру на кухні, потім у туалеті, куди він нібито її відвів після падіння, а потім після свого повернення з вулиці перед повторним приїздом працівників патрульної поліції. Відповідно до роз`яснень, які надав судовий експерт ОСОБА_38 з такими змінами та крововиливами у внутрішніх органах ОСОБА_10 могла прожити приблизно 1-1,5 год. з часу заподіяння їй тілесних ушкоджень. Вище наведені покази обвинуваченого, слід розцінювати як спосіб захисту для уникнення відповідальності, а не як об`єктивну версію подій.

Доводи захисника про те, що суд дійшов висновку про заподіяння тілесних ушкоджень руками та ногами без належної доказової бази, є безпідставним та спростовується матеріалами кримінального провадження. Так, висновок про механізм нанесення тілесних ушкоджень судом зроблено на підставі висновків судово-медичної експертизи, у тому числі висновку № 1765 від 21.07.2021 року, у якому зазначено, що характер наявних ушкоджень (множинні садна, синці, гематоми, переломи ребер, тупі травми грудної клітки та голови) є типовим для дій, вчинених з використанням тупих твердих предметів, включно з частинами тіла людини, зокрема руками й ногами. Відсутність інших знарядь або предметів, які могли бути використані для нанесення таких тілесних ушкоджень, підтверджена під час огляду місця події та протоколами огляду, в яких не зафіксовано жодних слідів, які б свідчили про використання сторонніх предметів як знарядь злочину. Таким чином, у поєднанні з характером ушкоджень та відсутністю інших версій, суд обґрунтовано дійшов висновку про заподіяння тілесних ушкоджень саме руками та ногами. Поведінка обвинуваченого до, під час і після події, його намагання пояснити походження крові побутовими обставинами, суперечності у його показаннях, а також наявність тілесних ушкоджень на його руках і ногах, зафіксованих під час медичного огляду, підтверджують безпосередній фізичний контакт із потерпілою у формі активного застосування сили.

Твердження захисника про те, що суд не встановив причину припинення злочинних дій обвинуваченим є необгрутованими, оскільки судом було встановлено, що тілесні ушкодження, несумісні з життям, були нанесені потерпілій в обмежений проміжок часу, після чого її стан став критичним. Саме настання смерті потерпілої і стала фактичним моментом припинення подальшого впливу з боку обвинуваченого.

Щодо порушень під час огляду місця події на які звертають увагу апелянти, то, як слідує з матеріалів кримінального провадження, огляд місця події проводився відповідно до вимог ст. 237 КПК України з участю понятих, із фіксацією на фото- та відеозасоби. Усі докази, які були отримані під час цієї слідчої дії, оцінювались судом з точки зору допустимості та належності. При вилученні речових доказів процесуальний порядок було дотримано. Зазначені потерпілою порушення не встановлені.

При цьому, згідно показань, наданих в суді першої інстанції, свідка ОСОБА_25 , який є сусідом обвинуваченого, і разом з іншою сусідкою залучався як понятий при проведенні слідчої дії огляду місця події від 20.07.2021, підтвердив законність та обставини, за яких була проведена слідча дія, підстав вважати, що показання свідка ОСОБА_25 є неправдивими чи з метою оговорити обвинуваченого або йому нашкодити, стороною захисту не наведено і таких не встановлено і в суді апеляційної інстанції.

Крім того, слід звернути увагу, що зазначення у вироку місцем проживання ОСОБА_20 в квартирі АДРЕСА_7 не свідчить про істотне викривлення фактичних обставин справи, оскільки вирок не ґрунтується на свідченнях цієї особи, тому наведене зауваження не має правового значення для вирішення справи по суті.

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_9 на стан здоров`я потерпілої ( ОСОБА_10 ) та її зв`язків з іншими особами, то можлива наявність у потерпілої алкогольної залежності не виключає протиправності насильницьких дій щодо неї, а наведені доводи потерпілою з цього приводу не спростовують встановленого у вироку.

Покликання захисника в апеляційній скарзі на безпідставне посилання у вироку на ряд доказів, зокрема на висновок судово-медичної експертизи є необґрунтованими, на переконання колегії суддів, висновки експертиз у даному кримінальному провадженні проведені кваліфікованими експертами, належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні, зробленому на підставі діючого законодавства, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до справи і мають доказове значення. Тому вказані висновки, суд першої інстанції поклав в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновкам експертиз в суду немає.

При цьому, посилання суду у вироку на судово-медичну експертизу, про яку захисник згадує в своїй апеляційній скарзі, є правомірним, адже така підтверджує механізм і час заподіяння ушкоджень, а ідентифікація особи, яка їх нанесла, здійснена судом на підставі сукупності доказів.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обтяжуючої покарання обставини, з належним мотивуванням. Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на необхідність дотримуватися принципу юридичної визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права і передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою касацію, а сама можливість існування двох думок на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть бути лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України»).

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було створено необхідні умови для реалізації сторонами принципів змагальності й диспозитивності, закріплених у статтях 22 та 26 КПК. Покликання потерпілої на емоційне ставлення судді, прояви неповаги чи втрати неупередженості є суб`єктивними і не підтверджуються матеріалами справи. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні й доведеності їх переконливості перед судом.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4