ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1319/25 Справа № 201/7452/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Курячівка Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 Кримінального кодексу України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження №0000045 від 15 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК, на підставі ч.6 ст.193 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК).

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні-квітні 2014 року у м. Луганськ та в інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія рф шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області, всупереч законодавству України, 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «луганська народна республіка» (далі «лнр»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «лнр» представниками рф з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «лнр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

У результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів РФ на території Луганської області так званої «лнр», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Агресія проти України" A/RES/ES-11/1 від 2 березня 2022 року та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнано, що російська федерація вчинила агресію проти України, порушивши базові норми ООН, тобто є державою-агресором.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжується Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області, починаючи з 24.02.2022 по теперішній час опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 № 224 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та викладено нову редакцію переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Відповідно до вказаного переліку територія Білокуракинської селищної територіальної громади Сватівського району Луганській області з 05.03.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

В подальшому Наказом Міністерством розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 втратив чинність Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затверджений новий Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до якого Білокуракинська селищна територіальна громада Луганської області окупована 05.03.2022.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України Білокуракинська селищна територіальна громада Сватівського району Луганській області захоплена збройними силами російської федерації спільно з незаконними збройними формуваннями так званої «лнр», та на її території створено ланку незаконних органів влади, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора, зокрема, законом т. зв. лнр № 428-ІІІ від 14.03.2023 «Про створення на території луганської народної республіки міських округів та муніципальних округів, встановлення їх кордонів» (мовою оригіналу : «Об образовании на территории луганской народной республики городских округов и муниципальных округов, установлении их границ») створено «Муніципальне утворення Білокуракинський муніципальний округ лнр» (мовою оригіналу: «Муниципальное образование Белокуракинский муниципальный округ лнр»).

15.06.2023 центральна виборча комісія рф прийняла постанову №119/947-8 «Про призначення виборів депутатів народної ради луганської народної республіки та виборів депутатів представницьких органів муніципальних утворень на території луганської народної республіки» ( мовою оригіналу: о назначении выборов депутатов народного совета луганской народной республики и выборов депутатов представительных органов муниципальных образований на территории Луганской Народной Республики).

ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на території Білокуракинської громади Сватівського району Луганської області, усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, з метою переслідування своїх особистих інтересів, маючи умисел на обрання депутатом до незаконного органу влади на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора, зареєструвався кандидатом в депутати «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу першого скликання від Всеросійської політичної партії Єдина Росія» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа первого созыва от Всероссийской политической партии Единая Россия»).

У період з 01 по 10 вересня 2023 року, у відповідності до законодавства рф та т.зв. лнр на тимчасово окупованій території Луганської області було проведено незаконні «вибори депутатів народної ради луганської народної республіки першого скликання та вибори депутатів представницьких органів муніципальних утворень луганської народної республіки першого скликання (мовою оригіналу :«выборы депутатов народного совета луганской народной республики первого созыва и выборы депутатов представительных органов муниципальных образований луганской народной республики первого созыва»).

За результатами вказаних незаконних виборів представниками т.зв. «виборчої комісії лнр» - вибори депутатів до «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу першого скликання від всеросійської політичної партії єдина росія» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа первого созыва от всероссийской политической партии единая россия»), який відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є незаконним, тобто створеним (обраним) у порядку, не передбаченому законом, визнані такими, що відбулися та на яких партія «всеросійська політична партія єдина росія» (мовою оригіналу: «всероссийская политическая партия единая россия») отримала 11 мандатів.

19 вересня 2023 року відбулося перше пленарне засідання першого скликання т.зв. «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу першого скликання луганської народної республіки (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа первого созыва луганской народной республики), на якому прийняте рішення № 1 внаслідок чого розпочав свою діяльність незаконний орган влади, створений на тимчасово окупованій території «рада муніципального округу Білокуракинського муніципального округу першого скликання лнр» (мовою оригіналу: «совет муниципального округа Белокуракинского муниципального округа первого созыва лнр), який відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Відповідно до додатку до рішення «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу лнр першого скликання» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа лнр первого созыва») № 1 від 19.09.2023, до вищезазначеного незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території, від «Всеросійської політичної партії Єдина Росія» (мовою оригіналу: «Всероссийской политической партии Единая Россия»), серед інших обраний депутатом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто останній за власною згодою був добровільно обраний депутатом до незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території Білокуракинської громади Сватівського району Луганської області окупаційної адміністрації держави-агресора - «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу лнр першого скликання» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа лнр первого созыва»).

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК, а саме у добровільному обранні громадянина України до незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційної адміністрації держави-агресора.

15.01.2024 року внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000045 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації, введеним воєнним станом в Україні, захопленням території Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області та проведенням бойових дій, а також наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території України складене повідомлення про підозру від 06.06.2025 року та повістки про виклики на 03.06.2025, 04.06.2025, 06.06.2025, відповідно до вимог ч.1 ст.278, ст.ст.111,133,135 КПК були опубліковані на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, а також на офіційному сайті видання Кабінету Міністрів України, тобто в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр.

12.06.2025 постановою прокурора у кримінальному провадженні - начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в розшук на підставі ст.281 КПК.

В апеляційній скарзі, з доповненнями, прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування зазначає, що всупереч твердженням слідчого судді, розгляд даного клопотання здійснювався не у порядку визначеному ч.1 ст.193 КПК, де участь підозрюваного є обов`язковою, а у порядку ч.6 ст.193 КПК (без участі підозрюваного) за умовами якої особа затримується та доставляється до суду для розгляду слідчим суддею питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. При цьому, слідчим суддею вірно констатовано, що постановою слідчого від 12.06.2025 року на підставі ст. 281 КПК України ОСОБА_8 було оголошено в розшук, та у міжнародний розшук він не оголошувався.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.135 КПК саме у випадку обґрунтованої неможливості вручити повістки згідно з частинами першої, другої, четвертої-сьомої цієї статті виклик особи здійснюється через публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Відповідно, не є підставою для застосування ч. 8 ст. 135 КПК обов`язкове виконання вимог ч.ч 1, 2, 4-7 ст. 135 КПК, оскільки саме відсутня можливість у їх виконанні.

Щодо обґрунтованої неможливості вручення повістки про виклик та повідомлення про підозру ОСОБА_8 , окрім як публікації їх в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора вказує, що загальновідомий факт, що 24.02.2022 рф здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, а з 05.03.2022 року територія Білокуракинської селищної територіальної громади Сватівського району Луганської області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Тобто на даний час здійснити виклик ОСОБА_8 , відповідно до ч. 1, 2, 4-7 ст. 135 КПК обґрунтовано неможливо.

Водночас прокурор не погоджується з посиланнями слідчого судді на те, що стороною обвинувачення не вжито заходів щодо встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_8 , його членів сім`ї, номеру мобільного телефону, електронної адреси, тощо, оскільки до клопотання було додано копію вимоги УІАП ГУНП України в Луганській області та копію інформаційної картки на особу з Державної міграційної служби України, де зазначено відомості про останнього, зокрема, відомості про місце проживання/перебування особи. При цьому, виклик ОСОБА_8 здійснювався відповідно до зареєстрованої адреси: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на переконання прокурора, вищенаведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 викликався до органу досудового розслідування у відповідності до вимог КПК України та його повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений діючим кримінальним процесуальним законодавством України.

Щодо висновків слідчого судді про недоведеність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною радою України державою-агресором, зазначає, що ОСОБА_8 12.06.2025 постановою прокурора оголошений у розшук в даному кримінальному провадженні. Вказане означає, що при перетинанні державного кордону України або лінії розмежування ОСОБА_8 був би затриманий та про що було б повідомлено орган досудового розслідування.

У той-же час під час досудового розслідування встановлено факт перебування ОСОБА_8 на тимчасово окупованій території України, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, частина яких в копіях була додана до клопотання, а саме: протоколами огляду мережі Інтернет від 24.01.2024; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Водночас зауважує, що чинний КПК не зобов`язує орган досудового розслідування проводити портретну експертизу, зокрема, при відсутності сумнівів у тому, що на публікаціях зображений саме ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.07.2024 року (справа № 308/13071/22) у кримінальних правопорушеннях, які віднесені до злочинів проти основ національної безпеки України основними доказами є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та телеграм канали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флеш-носії, карти пам`яті тощо), а за змістом статті 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Тобто, вищенаведені відомості і докази в своїй сукупності дають достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території Білокуракинської селищної громади Сватівського району Луганської області, де був добровільно обраний депутатом до незаконного органу влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційній адміністрації держави агресора, а саме т.зв. ради муніципального округу Білокуракинського округу лнр першого скликання.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі прокурор не погоджується також з посиланнями слідчого судді про недоведеність стороною обвинувачення обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК, оскільки такі висновки судом нічим не обґрунтовано.

Водночас щодо тверджень слідчого судді про відсутність об`єктивної можливості пересвідчитись у тому, що досудове розслідування було проведено уповноваженими особами зазначає, що у витязі з ЄРДР, який додано до клопотання, зазначено, як орган досудового розслідування, склад групи слідчих, які проводять досудове розслідування, так і склад групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням. У зв`язку з тим, що клопотання було подано прокурором, тому до нього було долучено копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні та копію доручення слідчого оперативним підрозділам на проведення слідчих розшукових) дій. Також в протоколах допиту свідків та в протоколах впізнання особи по фотознімках, як і в протоколом огляду мережі Інтернет, зазначено, що слідчі дії виконані на підставі доручення слідчого у кримінальному провадженні №000045 від 15.01.2024, що свідчить про законність виконання слідчих дій оперативними співробітниками.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на підставі ч. 6 ст. 193 КПК розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати рішення слідчого судді та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, на підставі ч.6 ст.193 КПК, вислухавши думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 на підставі ч.6 ст.193 КПК, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування не дотримано вимог кримінального процесуального закону при виклику ОСОБА_8 до слідчого, повідомлення його про підозру, а також відсутність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_8 виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України.

При цьому, аргументував своє рішення тим, що ОСОБА_8 у міжнародний розшук не оголошувався, тож, з огляду на вимоги ч. 6 ст. 193 КПК, слідчий суддя може здійснити розгляд клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тощо.

Крім того зазначив, що органом досудового розслідування не вжито жодного заходу щодо належного повідомлення ОСОБА_8 про його виклик до слідчого та вручення підозри, зокрема, не вжиті заходи щодо встановлення зареєстрованого місця проживання ОСОБА_8 , членів його сім`ї, наявності у нього мобільного телефону, електронної адреси тощо.

Водночас вказав, що посилання сторони обвинувачення у клопотанні на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , надані старшому оперуповноваженому Сватівського РВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_13 , не можуть бути беззаперечним доказом того, що ОСОБА_8 на момент розгляду клопотання перебуває на тимчасово не підконтрольній території України, адже свідки були допитані більше року тому та повідомили лише те, що у вересні 2023 року в мережі Інтернет спостерігали список депутатів, серед яких було прізвище ОСОБА_8 , якого вони знали особисто. При цьому, жодних свідчень про те, що їм відомо, що підозрюваний у 2025 році перебуває на тимчасово окупованій території, останніми не вказано.

Також слідчий суддя зауважив на тому, що в доданих до клопотання матеріалах відсутня постанова про визначення слідчого або групи слідчих у кримінальному провадженні та доручення проведення досудового розслідування відповідному органу досудового розслідування, зокрема, слідчому відділу 3 управління ( з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, який на час розгляду розташований за адресою: м. Дніпро, площа Шевченка, буд.7), що у свою чергу позбавляє слідчого суддю об`єктивної можливості перевірити ці обставини.

Між тим з такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно ч.6 ст.193 КПК слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на матеріали судового провадження, зокрема, витяг з ЄРДР (а.с.7), доручення (в порядку ст.ст.39,40 та 41 КПК) (а.с.9-10) колегія суддів вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено уповноваженими особами.

Разом з тим колегія суддів вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема: протоколами огляду від 24.01.2024, в ході яких оглянуто опубліковану в мережі Інтернет публічну інформацію, якою підтверджується факт обрання громадянина України ОСОБА_8 депутатом т.зв. «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу лнр першого скликання» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа лнр первого созыва») (а.с.11-14, 15-18, 19-21); протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 30.01.2024, яка підтвердила скоєння злочину ОСОБА_8 (а.с.22-24); протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 01.02.2024, яка підтвердила скоєння злочину ОСОБА_8 (а.с.22-27).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження суд позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та здобуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Водночас, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Так, про наявність існування ризику того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину, неприбуття на виклик до слідчого та прокурора шість разів, у тому числі тричі у статусі підозрюваного, та не повідомлення органу досудового розслідування та прокурора про причини і неможливість прибуття, а також спосіб вчинення злочину, який був вчинений умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, знаходячись на окупованій території та який полягає у співпраці з окупаційною адміністрацією країни-агресора рф.

Про наявність існування ризику того, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, свідчить те, що підозрюваний на теперішній час перебуває на території України, яка перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави-агресора, а також поведінка підозрюваного, який своїми діями публічно демонструє підтримку окупаційної адміністрації.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення цілком доведено факт перебування підозрюваного ОСОБА_8 на окупованій території, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Луганського району Луганської області є тимчасово окупованою територією України з 07.04.2014 року.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.07.2023 №224 внесені зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 та викладено нову редакцію переліку територій, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, де зазначено, що територія Білокуракинської селищної територіальної громади Сватівського району Луганської області з 05.03.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Згідно показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 останні вказували, що особисто знають ОСОБА_8 більше 10 років, та у вересні 2023 року натрапили на офіційний сайт Избирательная комиссия Луганской Народной Республики (мовою оригіналу), де побачили інформацію про Результаты выборов, проводимых на территории Луганской Народной Республики (мовою оригіналу), згідно якої ОСОБА_8 був обраний депутатом т.зв. «ради муніципального округу Білокуракинського муніципального округу лнр першого скликання» (мовою оригіналу: «совета муниципального округа Белокуракинского муниципального округа лнр первого созыва»).

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території, яка віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_8 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, підозра є обґрунтованою, наявні ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а також факт того, що сукупність доказів у своєму зв`язку вказують на достатність підстави вважати, що підозрюваний перебуває на тимчасово окупованій території України, тобто встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК.

Згідно абз.2 ч. 4 ст. 183 КПК при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК та перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави апеляційним судом не визначається.

Згідно ч. 4 ст. 197 КПК, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостоїстатті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення, таким чином строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК, можливе після затримання особи, а слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями, прокурора ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року підлягає скасуванню на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.411 та ч.1 ст.412 КПК, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави на підставі ч.6 ст.193 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.176-178,183,193 та ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000045 від 15 січня 2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК на підставі ч.6 ст.193 КПК задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та строку дії ухвали.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Троїцького відділу Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4