УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника (володільця) майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах власника (володільця) майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000144 від 23.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із указаним клопотанням, в обґрунтування вимог за яким зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_5 від 19.12.2023 року накладено арешт на ноутбук марки «Lenovo» в корпусі темно-сірого кольору, ноутбук марки «Lenovo» в корпусі сірого кольору, комп`ютер «Imak» в корпусі чорно-білого кольору, записник, флеш-накопичувач та пусті бланки технічних паспортів США в кількості 4 штуки та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів з-за кордону в кількості 5 штук, вилучені в офісному приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На переконання адвоката, на даний час відпала потреба у арешті та утриманні вилученого майна, оскільки останнє було долучене в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження та усі необхідні слідчі дії вже були проведені. На даний час ОСОБА_4 не може використати своє право на користування та розпорядження вилученим у неї майном, а тому вважає, що вказане майно має бути передане останній на відповідальне зберігання.

З огляду на викладене, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати арешт та безоплатно повернути власнику ноутбук марки «Lenovo» в корпусі темно-сірого кольору, ноутбук марки «Lenovo» в корпусі сірого кольору, комп`ютер «Imak» в корпусі чорно-білого кольору, записник, флеш-накопичувач та пусті бланки технічних паспортів США в кількості 4 штуки та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів з-за кордону в кількості 5 штук.

Представник власника (володільця) майна адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Ще раз наголосив на тому, що в арешті відпала потреба, усі необхідні слідчі дії, на його думку, з грудня 2023 року мали б бути проведені. Відсутні підстави утримувати належне ОСОБА_4 майно. Будь-яких слідчих дій за участі останньої не проводилось. До того ж ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, займається брокерською діяльністю, однак наразі вона не може повноцінно здійснювати свою підприємницьку діяльність, так як арешт на майно було накладено ще в грудні 2023 року.

Від слідчого Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, заперечує проти задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення представника власника (володільця) майна, вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Вбачається, що в рамках кримінального провадження №0000144 від 23.10.2023 року слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_7 19.12.2023 у справі №295/16819/23 постановлено ухвалу, якою накладено арешт на ноутбук Lenovo в корпусі темно-сірого кольору, ноутбук Lenovo в корпусі сірого кольору, комп`ютер Imak в корпусі чорно-білого кольору, записник, флеш-накопичувач та пусті бланки технічних паспортів США в кількості чотири штуки та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів з-за кордону в кількості 5 штук, вилучені в офісному приміщенні, яке розташоване за адресою: Житомирський район, с. Оліївка, вул. Садова, 4. Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлено власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Підставою для накладення арешту на майно слідчим суддею у справі №295/16819/23 визначено те, що вказане вище майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою його збереження виникла необхідність у застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження. Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання про арешт майна, окремо слідчий суддя наголосила на необхідності проведення судових експертиз.

У свою чергу за змістом ст. 98, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи лише за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто належить до матеріальних об`єктів, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льоннрот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 16 КПК України).

З`ясувавши думку представника власника (володільця) майна, проаналізувавши наявні у матеріалах клопотання документи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав на даному етапі досудового розслідування скасовувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2023 року у справі №295/16819/23 на наведене у клопотанні майно, оскільки слідство у кримінальному провадженні триває, беззаперечних доказів проведення з майном усіх запланованих слідчих (процесуальних) дій та зникнення потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження в ході розгляду клопотання встановлено не було. На думку слідчого судді, наразі потреби досудового розслідування виправдовують відповідний ступінь втручання у право власності особи на майно.

Разом з тим, у подальшому власник або володілець майна не позбавлені права звернутись повторно із клопотанням про повне або часткове скасування арешту майна у разі доведення існування обставин, які свідчитимуть про відсутність потреби в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на викладене, враховуючи завдання кримінального провадження та мету арешту майна, керуючись ст.ст. 2, 16, 98, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя ОСОБА_1