ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1910/25 Справа № 191/1959/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ознайомившись з клопотанням засудженого ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року, ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, поза межами строку на апеляційне оскарження, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою разом із клопотанням про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Обґрунтовуючи поважність пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, засуджений посилається на те, що судове засідання було проведено за його відсутності, без належного повідомлення про час та дату його проведення.

Засуджений підтримав заявлене клопотання, просив поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вироку.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, й просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Захисник, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, до зали суду не з`явився, та подав заяву заяву в якій зазначив, що з 09.06.2025 по 06.07.2025 року перебуває у відпустці, а тому прийняти участь в судовому засіданні не має.

Разом з цим, засуджений та прокурор не заперечували проти розгляду клопотання за відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені засудженим доводи, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із усталеної практики Верховного Суду та системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначене кореспондується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 8 жовтня 2020 року у справі № 461/3021/18 (провадження № 51-1246 км 20), від 29 вересня 2020 року у справі №265/2982/18 (провадження № 51-2844 км 20).

Із матеріалів провадження видно, що оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , було ухвалено судом першої інстанції 17 квітня 2024 року й цього ж дня копію вироку було вручено ОСОБА_7 , що підтверджується наявною в матеріалах провадження розпискою (т. 1 а.п. 235).

17 травня 2024 року не погодившись з вищезазначеним вироком захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, й 21.05.2024 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області направив на адресу Дніпровського апеляційного матеріали вказаного кримінального провадження, з повідомленням всіх учасників судового провадження про вказане, зокрема і ОСОБА_7 , який на той час перебував в ДУ Дніпровська установа виконання покарань (№4).

Згідно з наявною в матеріалах кримінального провадження відповіддю на запит т.в.о. начальника ДУ Дніпровська установа виконання покарань (№4) (т. 3 а.п. 3) засуджений ОСОБА_7 перебував на обліку в установі з 29.01.2022 року по 27.05.2024 року, з якої був звільнений по відбуттю строку покарання та вибув за адресою м. Синельниково, вул. Центральна, 65.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 а вирок суду від 17.04.2024 року залишено без змін.

Разом з цим, згідно з рапортом про затримання особи, ОСОБА_7 06.02.2025 було затримано на виконання вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2024, тобто майже через пів року, з дати набрання вироком суду законної сили (т. 1 а.п. 269).

За весь цей час, засуджений ОСОБА_7 не цікавився долею кримінального провадження та не мав наміру оскаржувати вирок від 17.04.2024.

12.02.2025 засуджений звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, яке він мотивував тим, що ознайомлення йому необхідне для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вироку від 17.04.2024, та цього ж дня, через адміністрацію установи подав апеляційну скаргу на цей вирок, й 14.02.2025 звернувся до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вироку (т. 4 а.п 3. 5, 11).

Згідно до вимог ч. 2 ст. 113, ст. 116 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

У відповідності до ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені положення є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.

Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд також виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Отже, колегія суддів вважає, що за наявності у засудженого наміру оскаржити вирок від 17.04.2024 у нього було достатньо часу для того, щоб скористатися своїм правом, та враховуючи, що після ухвалення оскаржуваного вироку, його було звільнено з установи виконання покарань, й він не перебував під вартою, аж до лютого 2025 року, ОСОБА_7 мав об`єктивну можливість у визначений ст. 395 КПК України строк, подати апеляційну скаргу на вирок, проте наданим йому правом не скористався.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що фактично, засуджений в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не погоджується з дотриманням апеляційним судом процедури апеляційного перегляду, а саме розгляд апеляційної скарги захисника у його відсутність та не належне повідомлення про дату, час та місце апеляційного перегляду.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, зазначені в клопотанні, не можуть вважатися поважними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку апеляційного оскарження вироку та вважає, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 399, 405 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Апеляційну скаргу з засудженого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4