Провадження № 1-кс/638/2252/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000194 від 17.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянки України, незаміжнбої, офіційно не працевлаштованої, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ,-

У С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому слідчий просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби у період часу з 23:00 по 05:00 годину, не залишаючи місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 2 місяці, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямування до зони укриття у разі надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру під час оголошення відповідної тривоги, а також покласти на підозрювану ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на вимогу слідчого; прибувати до Ізюмської окружної прокуратури на вимогу прокурора; прибувати до Шевченківського районного суду м. Харкова на вимогу суду; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що не пізніше квітня 2022 року військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званих «днр», здійснили тимчасову окупацію м. Ізюм Харківської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно з квітня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось за можливим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Ізюм Харківської області, маючи умисел на підтримку рішень та дій держави-агресора, приймала заяви на виплати допомоги у розмірі 10000 (десять) тисяч російських рублів, заяви щодо пошкодженого майна від цивільного населення, серед місцевого населення публічно висловлювала заперечення здійснення російською федерацією збройної агресії проти України та закликала до підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань. Окрім того, у період часу приблизно з квітня 2022 року до серпня 2022 року, більш точний час встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором організовувала зберігання та поширення серед населення м. Ізюм, пропагандистських газет «Харків-z» та «Красная звезда», які відповідно до висновку експерта містять інформацію, щодо виправдування, визнання / підтримки збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдування, тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Таким чином, на переконання слідчого, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, тобто у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, виправдуванні, визнанні правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

25.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколами допитів та додаткових допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколами пред`явлення ОСОБА_4 вищевказаним свідкам для впізнання за фотознімками, протоколом огляду документів від 05.03.2024, речовими доказами, а саме: трьома примірниками газети «Красная звезда» №81 від 27.07.2022, №78 від 20.07.2022, №79 від 22.07.2022, двома фотознімками з зображенням ОСОБА_4 біля пункту видачі гуманітарної допомоги рф та у натовпі людей біля прапора рф, висновком судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 15.01.2025 №7926.

Слідчий вказує, що метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, підтримав клопотання та просив обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також зазначив про необхідність покладення на підозрювану обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на вимогу слідчого; прибувати до Ізюмської окружної прокуратури на вимогу прокурора; прибувати до Шевченківського районного суду м. Харкова на вимогу суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а також утримуватись від спілкування зі свідками.

Захисник проти задоволення клопотання заперечив, вважаючи підозру своїй підзахисній необґрунтованою, вказував, що всі свідки перебувають із підозрюваною у неприязнених стосунках, наголосив на тому, що незрозуміло яким чином отримані речові докази газети, щодо змісту яких в подальшому проведено експертизу, на переконання захисника матеріали кримінального провадження не містять доказів розповсюдження підозрюваною гуманітарної допомоги та агітаційних матеріалів, також вказував на те, що у кримінальному провадженні не допитані свідки, які безпосередньо роздавали гуманітарну допомогу.

Крім того зазначив, що підозрювана завжди з`являлась на виклики до слідчого і прокурора та не переховувалась, постійно проживає за місцем реєстрації.

Просив відмовити в задоволенні клопотання та не застосовувати до підозрюваної запобіжний захід, а в разі застосування застосувати більш м`який.

Підозрювана ОСОБА_4 у судовому засіданні проти застосування до неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечила, підтримавши позицію свого захисника, пояснила, що більшість допитаних у справі свідків є родичами між собою та перебувають із нею в неприязнених відносинах через попередні конфлікті ситуації, надала лист опитування, за змістом якого 27 інших її сусідів не підтверджують обставини, викладені у повідомленні про підозру.

Вислухавши прокурора, захисника, підозрювану, вивчивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до наступного.

17.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України.

25.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як визначено ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною за стандартом доказування «обґрунтована підозра» та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати підозрюваного з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення.

Оцінюючи доведеність прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливих спроб підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя виходить з такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23.01.2012 № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так наявність ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що вона підозрюється у скоєнні злочину, за який законом передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, що ризик втечі в даному випадку має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідчий суддя вважає, що хоча попередня поведінка підозрюваної й не свідчить про намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, існування указаного ризику неможна повністю виключити в подальшому, з огляду, зокрема, на вагомість наявних або здобутих в подальшому доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, а також з огляду на триваючу військову агресію рф проти України, яка є самостійною обставиною, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Зважаючи, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення - злочину підтверджується у тому числі і показаннями свідків, перебуваючи на волі, остання буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких підозрюваній ОСОБА_4 відомі місця мешкання та місця перебування свідків та їх родичів, це дає можливість останній застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо

Тож слідчий суддя доходить переконання про доведеність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно викладених у клопотанні доводів про те, що оскільки ОСОБА_4 на момент вчинення інкримінованого злочину, не була працевлаштованою, законних та стабільних джерел доходів не мала, наявні підстави вважати, що вона зможе вчинити інше кримінальне правопорушення задля особистого збагачення, тобто існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає що вказаний ризик слідчим та прокурором не доведений, оскільки ґрунтується виключно на припущеннях. Водночас з поданого клопотання не зрозуміло, яким чином застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби зможе запобігти вказаному ризику.

Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як визначено ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, ЄСПЛ зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, відтак у задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.

При обранні відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштована, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тож має міцні соціальні зв`язки, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на конкретні обставини цієї справи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду буде застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 131, 132, 177, 178, 179, 181, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , 09 травня 1980 року строком до 25.09.2025 такі обов`язки:

- прибувати до СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на вимогу слідчого; прибувати до Ізюмської окружної прокуратури на вимогу прокурора; прибувати до Шевченківського районного суду м. Харкова на вимогу суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Повідомити підозрюваній письмово під розпис покладені на неї обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти, а також за виконанням підозрюваною покладених на неї обов`язків покласти на слідчого.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1