Справа № 304/408/25 Провадження № 1-кс/304/383/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000165 від 26 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

У С Т А Н О В И Л А:

Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 11-17 березня 2025 року за результатами проведеного обшуку на території, будівлях та спорудах, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:005:0200, :03:005:0057, :03:005:0058, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: 208 564 пар шкарпеток з етикеткою «Житомир», 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina», 16 580 пар шкарпеток з етикеткою «Червона марка», 58 782 пар шкарпеток з етикеткою «Носок», 27 540 пар шкарпеток з етикеткою «Medical», 20 604 пари шкарпеток з етикеткою «Training Sport Soks», 2 796 пар шкарпеток з етикеткою «Cool», 408 пар шкарпеток з етикеткою «Thermo», 1 580 пар шкарпеток з етикеткою «Kristi Dom», 168 пар шкарпеток з етикеткою «Climalite», 174 пар шкарпеток з етикеткою «Nike» та із зображенням торгової марки «Nike» у вигляді перевернутої коми, 4 900 пар шкарпеток з етикеткою «Розумний вибір», 600 пар шкарпеток з етикеткою «Sport Line», 23 830 пар та 173 картонні коробки із шкарпетками без етикеток а також 5 003 бухт з нитками.

Клопотання мотивує тим, що Територіальним управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 26 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, з матеріалів якого встановлено, що ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на даний час особами здійснюють у АДРЕСА_1 виготовлення та реалізацію шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торгівельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, в результаті чого даним компаніям завдано матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

Прокурор указує, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, в період з 14.12 год 11 березня 2025 року по 21.40 год 17 березня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2025 року (справа № 304/408/25; провадження № 1-кс/304/295/2025) проведено обшук на території, будівлях та спорудах, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:005:0200, :03:005:0057, :03:005:0058, розташованих за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Грушово, вул. Шевченка, 13Г, в ході якого було виявлено та вилучено зазначене у прохальній частині клопотання майно.

Враховуючи, що вилучена у ході обшуку шкарпеткова продукція з незаконно нанесеними на ній знаками для товарів і послуг торгівельних марок та сировини для виготовлення шкарпеткової продукції, мають доказове значення у цьому кримінальному провадженню і можуть бути використані як докази, а також те, що є достатні підстави вважати, що вищезазначені речі у разі не накладення арешту можуть бути приховані, змінені або знищенні, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, тому просить клопотання задовольнити.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву про розгляд такого за його відсутності та підтримання клопотання у повному обсязі.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_6 у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності. Також подав слідчому судді письмове заперечення на клопотання про накладення арешту на майно, в якому просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як слідує із змісту клопотання та підтверджується витягом з ЄРДР, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000165 від 26 червня 2023 року здійснюється за фактом того, що на території Закарпатської області здійснюється виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, що може свідчити про наявність ознак складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України.

Також з протоколу обшуку від 17 березня 2025 року встановлено, що такий детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ y Закарпатській області було проведено на території, будівлях та спорудах, розташованих на земельних ділянках з кадастровими номерами: :03:005:0200, :03:005:0057, :03:005:0058, розташованих за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Грушово, вул. Шевченка, 13Г, в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: 208 564 пар шкарпеток з етикеткою «Житомир», 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina», 16 580 пар шкарпеток з етикеткою «Червона марка», 58 782 пар шкарпеток з етикеткою «Носок», 27 540 пар шкарпеток з етикеткою «Medical», 20 604 пари шкарпеток з етикеткою «Training Sport Soks», 2 796 пар шкарпеток з етикеткою «Cool», 408 пар шкарпеток з етикеткою «Thermo», 1 580 пар шкарпеток з етикеткою «Kristi Dom», 168 пар шкарпеток з етикеткою «Climalite», 174 пар шкарпеток з етикеткою «Nike» та із зображенням торгової марки «Nike» у вигляді перевернутої коми, 4 900 пар шкарпеток з етикеткою «Розумний вибір», 600 пар шкарпеток з етикеткою «Sport Line», 23 830 пар та 173 картонні коробки із шкарпетками без етикеток а також 5 003 бухт з нитками.

Вказане підтверджується протоколом обшуку від 17 березня 2025 року.

При цьому, вказане вище майно постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000165.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи те, що 174 пари шкарпеток з етикеткою «Nike» та із зображенням торгової марки «Nike» у вигляді перевернутої коми, 173 картонні коробки із шкарпетками без етикеток, 208 564 пар шкарпеток з етикеткою «Житомир», 16 580 пар шкарпеток з етикеткою «Червона марка», 58 782 пар шкарпеток з етикеткою «Носок», 27 540 пар шкарпеток з етикеткою «Medical», 20 604 пари шкарпеток з етикеткою «Training Sport Soks», 2 796 пар шкарпеток з етикеткою «Cool», 408 пар шкарпеток з етикеткою «Thermo», 1 580 пар шкарпеток з етикеткою «Kristi Dom», 168 пар шкарпеток з етикеткою «Climalite», 4 900 пар шкарпеток з етикеткою «Розумний вибір», 600 пар шкарпеток з етикеткою «Sport Line», 23 830 пар шкарпеток без етикеток, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, та з метою їх збереження, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про арешт майна в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

У даному кримінальному провадженні під час проведення слідчих (розшукових) дій було вилучено велику партію товару шкарпеток, що перебувають у належному товарному стані.

З метою запобігання псуванню речових доказів та забезпечення балансу між потребами кримінального провадження та правами законного володільця товару, слід передати велику партію шкарпеток на відповідальне зберігання законному володільцю.

При цьому, з метою забезпечення можливості проведення відповідних товарознавчих або інших експертиз, по одній парі шкарпеток з кожного найменування/типу слід залишити в розпорядженні органу досудового розслідування для проведення відповідних досліджень.

Такий підхід не створює перешкод для подальшого здійснення досудового розслідування та відповідає вимогам чинного законодавства.

В той же час, матеріалами, доданими до клопотання, не встановлено достатніх підстав для накладення арешту на 5 003 бухт з нитками та 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina», виходячи з такого.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Оцінюючи доводи, наведені в клопотанні, обставини установлені у судовому засіданні, на думку слідчого судді, органом досудового розслідування не було дотримано вимог, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме не доведено правової підстави для арешту майна, можливості використання такого як доказу у цьому кримінальному провадженні.

Так, ні з клопотання, ні з матеріалів, які подані на його обґрунтування, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не встановлено жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт на 5 003 бухт з нитками та 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina» (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо). Навпаки, адвокатом ОСОБА_6 надано слідчому судді докази, що виготовлення шкарпеток торгової марки «Marina» здійснюється ФОП ОСОБА_4 , про що надав відповідне Свідоцтво про право власності. Відтак підстав для вилучення шкарпеток вказаної марки не було. Жодних тверджень про те, що вказані вище нитки та шкарпетки з етикеткою «Marina» є предметами злочину чи були знаряддям вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 177, ч. 3 ст. 229 КК України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту щодо виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям, клопотання прокурора не містить. Не долучено також і жодного доказу, який би підтверджував наведені обставини, які, у свою чергу прокурор повинен довести у розумінні статті 98 КПК України для визнання згаданих ниток і шкарпеток речовими доказами у межах кримінального провадження, що зареєстроване за фактом виготовлення шкарпеток відомих торговельних марок без відповідних патентів та ліцензійних договорів, а також реалізація шкарпеток з незаконно нанесеними на них знаками для товарів і послуг торговельної марки PUMA, право на яку належать компанії PUMA SE, а також знаками для товарів і послуг інших торговельних марок, право на які належать іншим компаніям. Саме по собі визнання детективом певного майна речовими доказами у межах кримінального провадження без будь-якого обґрунтування на предмет відповідності ознакам речового доказу ст. 98 КПК України слідчий суддя оцінює критично.

Також слідчий суддя зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, враховуючи те, що прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування арешту на 5 003 бухт з нитками та 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina», не наведено чіткого завдання, для виконання якого необхідно накласти арешт на вказане вище майно, тому слідчий суддя вважає, що відсутні законні підстави для накладення арешту на згадане майно, а відтак у цій частині клопотання слід відмовити.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 168, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: 174 пари шкарпеток з етикеткою «Nike» та із зображенням торгової марки «Nike» у вигляді перевернутої коми, а також 173 картонні коробки із шкарпетками без етикеток, шляхом заборони користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Накласти арешт на майно, а саме по одній парі шкарпеток з етикеткою «Житомир», «Червона марка», «Носок», «Medical», «Training Sport Soks», «Cool», «Thermo», «Kristi Dom», «Climalite», «Розумний вибір», «Sport Line», а також одну пару шкарпеток без етикеток, шляхом заборони користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Накласти арешт на майно, а саме: 208 563 пари шкарпеток з етикеткою «Житомир», 16 579 пари шкарпеток з етикеткою «Червона марка», 58 781 пару шкарпеток з етикеткою «Носок», 27 539 пар шкарпеток з етикеткою «Medical», 20 603 пари шкарпеток з етикеткою «Training Sport Soks», 2 795 пар шкарпеток з етикеткою «Cool», 407 пар шкарпеток з етикеткою «Thermo», 1 579 пар шкарпеток з етикеткою «Kristi Dom», 167 пар шкарпеток з етикеткою «Climalite», 4 899 пари шкарпеток з етикеткою «Розумний вибір», 599 пар шкарпеток з етикеткою «Sport Line», 23 829 пар шкарпеток без етикеток, яке передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, заборонивши йому користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

У задоволенні вимоги про накладення арешту на 5 003 бухт з нитками та 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina» відмовити повністю.

У порядку ч. 3 ст. 173 КПК України тимчасово вилучене майно, а саме 5 003 бухт з нитками та 137 783 пари шкарпеток з етикеткою «Marina», повернути ОСОБА_5 .

Детектив, прокурор у кримінальному провадженні № 0000165 від 26 червня 2023 року після отримання копії ухвали повинні негайно вжити заходів щодо виконання ухвали та направити слідчому судді повідомлення про його виконання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 29 липня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1