Провадження №11-сс/801/418/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 року про застосування у кримінальному провадженні № 0000685 від 13.09.2024 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капустян, Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 року клопотання слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_9 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , на 36 (тридцять шість) днів, тобто до 17 години 30 хвилин 25 червня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 25 червня 2025 року.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_7 буде покладені наступні обов`язки: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із особами, які являються свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Згідно клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні перевищення військовою службовою особою службових повноважень групою осіб.

Так, 12.09.2024 ОСОБА_7 перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де він раніше проходив військову службу на посаді начальника відділення зв`язку.

У цей же день, о 11 год. 54 хв. до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , за повісткою прибув військовозобов`язаний ОСОБА_10 .

У подальшому, заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 начальник мобілізаційного відділення підполковник ОСОБА_11 , в присутності ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, але не пізніше 10 год. 54 хв. 12.09.2024, на порушення своїх функціональних обов`язків, з якими її ознайомлено 25.12.2023, усупереч вимог ст.4 СВС ЗС України, які зобов`язують її у повсякденному житті і службовій діяльності керуватися Конституцією України, законами України, СВС ЗС України та іншими нормативно-правовими документами, п.1 ч.1 ст.11 СВС ЗС України, який зобов`язує її свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, грубо порушуючи гарантовані Державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та ч. 1 ст. 28 Конституції України, за якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, діючи умисно та протиправно на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, безпідставно нанесла удар правою рукою в область скроні голови ОСОБА_10 , після чого почала душити його руками.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_11 , із застосуванням психологічного насильства і погроз, примушувала ОСОБА_10 засвідчити власним підписом анкету військовозобов`язаного.

Після спроби ОСОБА_10 залишити приміщення кабінету №16, головний сержант ОСОБА_7 , який на той час не був військовослужбовцем Вінницького ОМТЦК та безпідставно перебував у зазначеному приміщенні, усвідомлючи що ОСОБА_11 є військовою службовою особою та вчиняє дії, які явно виходять за межі наданих їй повноважень, внаслідок раптово виниклого умислу на сприяння ОСОБА_11 у подоланні опору потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком по обличчю, та додатково наніс йому не менше двох ударів кулаками по голові.

У подальшому ОСОБА_7 , у пристуності ОСОБА_11 , застосовуючи фізичне насильство та намагаючись посадити ОСОБА_10 на стілець, наніс останньому удар в грудну клітину коліном правої ноги.

Крім цього, ОСОБА_11 спільно із ОСОБА_7 , явно та очевидно виходячи за межі наданих їм службових повноважень, із застосуванням фізичної сили відібрали у ОСОБА_10 належний потерпілому мобільний телефон, та разом утримуючи руками голову останнього, намагалися розблокувати зазначений мобільний телефон, який в цей час навпроти потерпілого тримав у руках інший військовослужбовець Вінницького ОМТЦК, із застосуванням технології розпізнавання обличчя.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_11 завдали ОСОБА_10 сильного фізичного болю та морального страждання та спричинили останньому закриту черепно-мозкова травма забій головного мозку, вогнище забою 1-го типу лівої скроневої долі головного мозку; забій м`яких тканин обличчя ліворуч; які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а саме істотну шкоду.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді від 21.05.2025 року скасувати, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що жодних ризиків передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 не існує, та прокурором не доведено.

Захисник звертає увагу на те, що 16.05.2025 року на адресу керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону направлено проект угоди про визнання винуватості, наразі вирішується питання підписання угоди сторонами.

Таким чином, ризики, на які вказував прокурор, та які враховані слідчим суддею, як достатність підстав для продовження тримання під вартою, не тільки зменшилися, а взагалі мінімізовані, оскільки ініційовано укладення угоди про визнання винуватості

Наразі прокурор погодився, що достатнім і справедливим покаранням буде застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та на підставі ст. 58 КК України заміна ОСОБА_7 призначеного судом покарання на службове обмеження з відрахуванням грошового забезпечення в доход держави. Тому тяжкість можливого покарання і наміри переховуватися, як ризик, який враховано слідчим суддею, є недоречним,необ`єктивним та суперечливим твердженням слідчого судді.

Ризик, щодо можливого впливу на вже допитаних свідків, повністю невілюються, спростовується змістом укладеної угоди, взятих на себе зобов`язань підозрюваним та можливими наслідками невиконання угоди з його боку, а також щирим каяттям та активним сприянням у розкритті злочину.

Слідчим суддею не прийнято до уваги, що зі змісту повідомлення про підозру у вину інкримінуються діяння, які мали місце 12.09.2024 року, однак саме з цієї дати ОСОБА_7 вибув для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 з дислокацією у АДРЕСА_4 , протягом з жовтня 2024 року по січень 2025 року брав безпосередньо участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони.

Стороною обвинувачення не доведено, а судом не обґрунтовано неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як цього вимагають приписи п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , які просили задоволити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги , суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Відповідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

На думку апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

В кримінальному провадженні № 0000685, внесеному до ЄРДР 13.09.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.5 ст.426-1 КК України.

Обгрунтованість підозри слідчим суддею перевірено належним чином.

Постановою керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 19.05.2025, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000685 від 13.09.2024 продовжено до 25.06.2025.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя перевірив обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій.

Також слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність соціально стримуючих факторів, продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, що унеможливлює обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Посилання апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 на те, що 16.05.2025 року на адресу керівника Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону направлено проект угоди про визнання винуватості, наразі вирішується питання підписання угоди сторонами не є підставою для скасування ухвали слідчого судді та застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.05.2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4