Справа № 344/7052/25
Провадження № 1-кс/344/3175/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000682 від 13 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И Л А:

21 квітня 2025 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000682 від 13 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання заявник зазначає, що згідно договору про надання юридичної (правової) допомоги №16 від 07.04.2025 ним надається правова допомога ОСОБА_5 . Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУ НП в Івано-Франківській області розслідується кримінальне провадження №0000682 від 13.03.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Вказане кримінальне провадження зареєстроване за заявою ОСОБА_6 відносно ОСОБА_7 щодо наявної, на думку заявника, заборгованості останньої перед ТОВ «СУ -531» за будівництво танхаусів (будівництво таких не завершено) на земельних ділянках, які знаходяться в с. Волосянка. При цьому будівельно-монтажні роботи проводилися без укладеного договору та іншої письмової документації на підставі усних домовленостях між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Його довірителем було куплено у ОСОБА_7 земельну ділянку із кадастровим номером: :21:002:0216.

10.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (справа № 344/2376/25) на танхаус, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці, було накладено арешт. Як вбачається із ухвали слідчого судді від 10 лютого 2025 року арешт на земельні ділянки було накладено для забезпечення збереження речових доказів, якими визнано танхауси.

Під час розгляду клопотання про арешт його довіритель участі не брав та судом не викликався.

Як вбачається з ухвали слідчий просив суд накласти арешт на недобудований об`єкт, що знаходиться на земельній ділянці, належний довірителю, при цьому зазначав, що цей об`єкт визнано досудовим слідством речовим доказом.

Суд, постановляючи ухвалу, виніс рішення, яким наклав арешт на танхаус із забороною відчуження, розпорядження, проведення будівельних та реконструкційних робіт, до його скасування.

При цьому, оскільки така будівля не здана в експлуатацію та будівництво її не завершено, така будівля не зареєстрована в установленому законом порядку, суд фактично наклав арешт на земельну ділянку, належну ОСОБА_5 , що і було відображено у державному реєстрі речових прав.

Як вбачається із ухвали слідчого судді від 10.02.2025, орган досудового розслідування проводиться слідство у справі за фактом договірних відносин між двома фізичними особами, які були обумовлені усно, без письмового оформлення, при цьому ОСОБА_5 до числа цих осіб не належить, а ним придбано у попереднього власника правомірно земельні ділянки. Таке придбання не скасовано в установленому законом порядку та є чинним на даний час.

Також, як вбачається із ухвали суду, поліція розслідує кримінальне провадження із березня 2024 року, тобто більше року. Відповідно слід відзначити, що це є достатнім часом для проведення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій, у тому числі із об`єктами, які стали предметом спірних правовідносин.

Арешт, накладений на об`єкт права власності ОСОБА_5 , триває із 10.02.2025, тобто вже більше 2 місяців. Це також слід визнати розумним строком для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій із такими об`єктами.

Враховуючи наведене, заявник просить скасувати повністю арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 у справі № 344/2376/25 на танхаус, який знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :21:002:0216, що належить ОСОБА_5 (а.с. 1-5).

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 21 квітня 2025 року, дане клопотання передано для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 (а.с. 14).

У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги клопотання у повному обсязі на підставах, викладених у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

Слідчий у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити, пояснив, що танхауси визнано речовими доказами, на даний час органом досудового розслідування проводяться слідчі дії для з`ясування усіх обставин кримінального правопорушення, тому є необхідність в накладенні арешту.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, виходить з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що Івано-Франківським РУП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 000682, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2025 року з метою забезпечення збереження майна, як речового доказу, накладено арешт на об`єкти нерухомого майна - таунхауси, за адресою: АДРЕСА_1 , які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: :11:001:0539, :11:001:0540, :11:001:0541, :11:001:0542, та таунхауси за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 246-248, які розміщені на земельних ділянках з кадастровими номерами: :21:002:0211, :21:002:0212, :21:002:0213, :21:002:0214, :21:002:0215, :21:002:0216, :21:002:0217, :21:002:0218, :21:002:0219, :21:002:0220, :21:002:02221, :21:002:0222, :21:002:0223, із забороною відчуження, розпорядження, проведення будівельних та реконструкційних робіт, до його скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку (а.с. 26-28).

Відповідно до частини першої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частина друга статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено у частині одинадцятій статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), пункт 57, та «East West Alliance Limited», пункт 188). При цьому має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, пункт 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Заявником у клопотанні не наведено достатньо доказів, що у подальшому в арешті відпала потреба, а також на даному етапі слідчим суддею не встановлено даних, які б не виправдовували на теперішній час втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи.

За висновком слідчого судді, скасування арешту майна на даний час може зашкодити ходу досудового розслідування у кримінальному провадженні й не сприятиме його дієвості та досягненню мети кримінального провадження, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя зауважує, що в рамках кримінального провадження арешт майна здійснено саме з метою забезпечення можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відтак, враховуючи вищенаведене та те, що заявником не доведено обставин, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, слідчий суддя дійшла висновку, що заявнику слід відмовити у задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна та його повернення власнику у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 170, 171, 174, 309, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в межах кримінального провадження № 0000682 від 13 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає, а заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 02 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1