КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-кп/824/3385/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено іспитовий строк ОСОБА_7 обраховувати з 01.11.2023.

У проваджені стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25.08.2022, приблизно о 17 год. 20 хв., перебуваючи у період дії введеного на території України воєнного стану біля закладу харчування "KFC", за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, б. 26, на майданчику для паркування засобів пересування, побачив припаркований велосипед марки "Comanche" Holiday Fs Lady 26", у корпусі білого кольору, який належить громадянину ОСОБА_9 . В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, реалізуючи який, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв велосипед марки "Comanche" Holiday Fs Lady 26", та направився у невідомому напрямку.

Після чого, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 10.213,33 грн.

Крім цього, 04.10.2022, приблизно о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у період дії введеного на території України воєнного стану біля станції метро "Дружби Народів", за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, б. 25, побачив громадянку ОСОБА_10 , яка на плечі тримала рюкзак у відчиненому стані. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, реалізуючи який, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав з рюкзака потерпілої ОСОБА_10 , мобільний телефон марки "Samsung", модель "G998B Galaxy S21 Ultra" 12/256 GB, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, вартістю 27.600 грн.

Після чого, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 27.600 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, просить вирок Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2023 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор вважає, що суд першої інстанції призначивши покарання ОСОБА_7 , дійшов помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання з застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, як наголошує прокурор, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення.

А саме, як посилається прокурор, в оскаржуваному вироку підставами звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суд зазначив: тяжкість вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий: обставини, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Однак, при ухваленні спірного вироку, за межами уваги суду, як вважає прокурор, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та свідоме бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя, оскільки маючи певний життєвий досвід, ОСОБА_7 , вчиняючи крадіжки в період воєнного стану, розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.

Крім того, як стверджує прокурор, обвинуваченим не вжито жодних заходів на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, зокрема, потерпілій не повернуто викрадений мобільний телефон.

Також, зазначає, що місцевим судом належним чином не враховано підвищений ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Без належної оцінки суду лишились ті обставини, що з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення обвинувачений використав найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Зауважує, що з початком повномасштабної збройної агресії проти України в країні було введено воєнний стан, а згодом прийняті закони, які змінили Кримінальний кодекс України, посиливши кримінальну відповідальність за ряд злочинів в умовах воєнного стану. Одними з цих законів є Закон України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство" № 2117-ІХ від 03.03.2022, яким внесені зміни до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини за ст. 185 КК України, вчинені в умовах воєнного стану. Нині крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану - є особливо кваліфікованим складом злочину. Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану - одразу кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК України, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років. Саме тому покарання для осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень в період воєнного стану, суд повинен призначати з урахуванням особливо кваліфікованого складу злочину.

Крім того, на думку прокурора, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Однак, у даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність таких обставин як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.

На переконання прокурора, виправлення ОСОБА_7 неможливе без застосування до нього реального покарання у виді позбавлення волі, а безпідставне застосування до нього положень ст. 75 КК України може викликати в обвинуваченого відчуття безкарності та спровокувати вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, за твердженнями прокурора, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Вказує, що в ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання і саме тому суд не зміг послатися на них у вироку.

Звертає увагу на те, що всі обставини, які місцевий суд вказав у вироку, обґрунтовуючи застосування ст. 75 КК України, вже враховано при визначенні винному мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією відповідної правової норми, а повторне врахування тих самих обставин для обґрунтування звільнення від відбування призначеного покарання - є неприпустимим.

За наведеним прокурор підсумовує, що суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, незаконно і невмотивовано застосував щодо обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки обвинуваченому призначено явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та додатково надані дані, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором в суді апеляційної інстанції, з урахуванням позиції сторін у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції.

В суді першої інстанції при розгляді справи по суті обвинувачення в об`єднаному кримінальному провадженні № 757/36793/22-к та № 757/29780/22-к, з присвоєнням об`єднаному кримінальному провадженню останнього номера, брала участь прокурор ОСОБА_11 , апеляційну скаргу на вирок Печерського районного суду міста Києва від суду стосовно ОСОБА_7 подав старший групи прокурорів - ОСОБА_6 , якому було доручено керувати діями інших прокурорів (а.п. 49, 58).

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Прокурор ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на порушення вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не послався, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 послався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванню ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

За змістом ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність може бути як неправильна кваліфікація діяння, так і порушення правил призначення покарання, неправильне застосування норм, що визначають поняття кримінального правопорушення, строків давності й інших норм, що може спричинити необґрунтоване засудження або виправдання обвинуваченого.

Зазначені форми неправильного застосування кримінального закону взаємопов`язані.

Застосування судом закону, який у цьому випадку не підлягає застосуванню, є порушенням засади законності, що визначена ст. 9 КПК України.

Визначені в ст. 413 КПК України форми неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність охоплюють порушення судом при винесенні судового рішення норм Загальної та Особливої частин КК України.

Зокрема, неправильне застосування закону при призначенні покарання може полягати:

- у недотриманні правил призначення покарання за сукупністю злочинів або сукупністю вироків;

- у призначенні покарання, що перевищує санкцію статті КК України або Закону України про кримінальні проступки, за якою кваліфіковане діяння обвинуваченого;

- у призначенні покарання понад максимальний строк виду покарання, встановленого КК України або Законом України про кримінальні проступки;

- у неправильному застосуванні або незастосуванні акта амністії чи помилування; у помилковому застосуванні додаткового покарання, не передбаченого санкцією статті, за якою обвинувачений визнаний винним (за винятком позбавлення права займати певні посади або займатися певною діяльністю);

- у порушенні правил додавання покарань і заліку строку попереднього ув`язнення;

- у визнанні судом при призначенні покарання обставиною, що обтяжує покарання, обставину, не зазначену в ч. 1 ст. 67 КК.

Якщо порушення кримінального закону спричинило призначення несправедливого покарання, то апеляційний суд в ухвалі може вказати дві підстави для зміни або скасування вироку - неправильне застосування кримінального закону і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого.

У свою чергу, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 щодо м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (злочинів), зокрема засудженими.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що відноситься до тяжкого злочину, є умисним та корисливим, що вчинене в умовах воєнного стану, а тому дії ОСОБА_7 і були кваліфіковані за вказаним матеріальним законом, як умисне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, що не може додатково бути взято до уваги при призначення йому покарання, як на те послався прокурор в апеляційній скарзі.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і особа обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Не послався на такі обставини і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, така обставина як щире каяття вказана в двох обвинувальних актах, що були об`єднані в одне провадження, тобто були встановлені під час досудового розслідування, у тому числі у кримінальному провадженні № 120 221 000 600 013 50 від 06.10.2022 (справа № 757/29780/22-к), де обвинувальний акт затверджено апелянтом - прокурором ОСОБА_6 , а тому є незрозумілою та суперечливою позиція цього прокурора, який не брав участі у суді першої інстанції по суті висунутого обвинувачення, проте в апеляційній скарзі послався на те, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття з огляду на те, що в матеріалах провадження, як вказав прокурор, відсутні будь-які дані, що підтверджує наявність такої обставини, а визнання ОСОБА_7 своєї вини під тиском беззаперечних доказів, на думку прокурора, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності.

Тут же не можна не послатися на те, що в обвинувальному акті в кримінальному провадженні № 120 221 000 600 010 75 від 26.08.2022 (справа № 757/36793/22-к), орган досудового розслідування послався на обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - з`явлення з зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні у групу прокурорів входила прокурор Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , яка брала участь в судовому провадженні у суді першої інстанції по суті висунутого обвинувачення, та вирок суду не оскаржила.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, що викладена в постанові від 15.11.2021 в справі № 199/6365/19.

А тому, всупереч доводам прокурора, підстав вважати, що обвинувачений щиро не покаявся у вчиненому, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, у суду першої інстанції не було, з чим погоджується і колегія суддів.

Така обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , - як активне сприяння розкриттю злочинів прокурором ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не спростована.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що обвинуваченим не вжито заходів на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, то слід зазначити, що шкоду заподіяну потерпілому ОСОБА_9 25.08.2022 було відшкодовано шляхом повернення викраденого майна.

Що стосується потерпілої ОСОБА_10 , то згідно обвинувального акта, 04.10.2022 о 20:01, в день вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 мобільний телефон здав до ломбардного відділення ПТ "Ай Ті "Ломбард", надавши для оформлення паспорт на своє ім`я.

Потерпіла ОСОБА_10 , будучи повідомленою про розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , в судові засідання суду першої та апеляційної інстанцій не з`явилася.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_10 у провадженні - не заявлено.

За сукупності вище наведених обставин, з урахуванням фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, повного визнання обвинуваченим своєї вини та щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину - суд першої інстанції і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах, встановлених в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, правильність чого прокурором в апеляційній скарзі та прокурором в суді апеляційної інстанції - не оспорена.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, то слід послатися на наступне.

Так, за приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А тому, суд, зважаючи на думку прокурора в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_11 , за викладених вище обставин, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі, і дійшов висновку про можливість звільнення останнього від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком - 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, тобто в умовах здійснення над ним контролю, - яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Конкретних доводів щодо неправильності застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурора не вказано, а є лише загальне посилання на тяжкість вчиненого злочину, посилення відповідальності за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з введенням воєнного стану, підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого діяння та дані щодо особи обвинуваченого.

Не є такими доводами, в даному конкретному провадженні, і позиція прокурора щодо неможливості врахування судом одних і тих же обставин для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання і застосування до нього положень ст. 75 КК України, бо за змістом викладення вироку таких висновків - беззастережно зробити не можна.

Інших підстав для обстоювання своєї позиції щодо м?якості призначеного ОСОБА_7 покарання, що полягає у неправильному застосуванні до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, які б давали підстави для скасування вироку в частині призначення покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку, - прокурором в апеляційній скарзі не приведено.

Доводи прокурора в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 про засудження ОСОБА_7 вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 19.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України за події крадіжки 11.08.2023, на переконання колегії суддів, не можуть вплинути на правильність призначення ОСОБА_7 покарання вироком Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2023, оскільки такі відомості суду першої інстанції відомі не були, крім того оскаржуваний вирок Печерського районного суду міста Києва від 01.11.2023 був врахований вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 19.03.2024 при призначенні покарань за їх сукупністю, правильність чого також може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати, що підлягають відшкодуванню, стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду міста Києва від 01 листопада 2023 року (в об`єднаному кримінальному провадженні справ № 757/36793/22-к та № 757/29780/22-к) стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4