Провадження № 1-кп/202/870/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника(ВКЗ) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпра кримінальне провадження за №0003220, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 року, у відношенні,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Катеринівка, Дніпропетровської області, громадянин України, раніше не судимого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0003220, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 року, у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України, яке ухвалою суду було зупинено до розшуку обвинуваченого, та розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

15 травня 2025 року, органами поліції до суду було доставлено ОСОБА_6 в порядку виконання ухвали про його розшук, та для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 335 КПК України у разі, якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

З урахування того, що обвинуваченого ОСОБА_6 було розшукано та доставлено до суду, дане кримінальне провадження підлягає відновленню.

Разом з тим, прокурором було подано клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого клопотання прокурор вказує, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може переховуватись від суду, продовжити або вчинити інше кримінальне правопорушення, разом з тим вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недопустимим у даному випадку, з огляду і на те, що цього обвинуваченого вдалося відшукати тільки шляхом його розшуку.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що він не був обізнаний, що у нього запобіжний захід у виді домашнього арешту та тримав зв`язок зі слідчою ОСОБА_7 , в подальшому його було мобілізовано до лав ЗСУ та направлено на військову підготовку у м. Гвардійське звідки він самовільно залишив частину в січні місяці та поїхав у м. Одеса до товариша де його знайшли працівники поліції, заперечив проти клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора та вважав за необхідне обрати його підзахисному домашній арешт.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні матеріали кримінального провадження, враховуючи всі обставини справи та особу обвинуваченого, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Перевіривши з урахуванням доводів клопотання прокурора наявні матеріали, суд приходить до висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою.

Вказане узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою для застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, що у свою чергу підлягає встановленню в процесі судового розгляду даної справи.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, що підтверджується, тим що він обвинувачується у вчиненні і тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання до 7 років позбавлення волі та перебував у розшуку, в зв`язку з чим, наслідки та ризик втечі є виправданими.

Разом з тим ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є також виправданий з огляду на те, що ОСОБА_6 не має місця роботи, а отже і немає джерела доходу, при цьому у даному кримінальному провадженні обвинувачується у злочині проти громадського порядку та моралі пов`язаного із розповсюдженням відеопродукції порнографічного характеру з метою доходу у великому розмірі, що у свою чергу не виключає і вчинення ним подальших аналогічних дій.

Разом з тим не залишається поза увагою суду і те, що ОСОБА_6 під час дії стосовно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту неодноразово порушував покладені на нього обов`язки та не з`являвся до суду врешті чого і був оголошений у розшук, крім того згідно встановлених судом даних, останнього було мобілізовано до лав ЗСУ та направлено до військової частини звідки він у січні місяці самовільно залишив частину і поїхав у м. Одесу де його було розшукано працівниками поліції та доставлено до суду, що у свою, чергу свідчить про його схильність до переховування від правосуддя та надмірний ризик реалізації вказаного.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, суд вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування виключного запобіжного заходу.

Таким чином, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам в даному випадку можливо виключно шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 177-178, 197; 369; 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Судовий розгляд кримінального провадження №0003220, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 року, у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України поновити.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 301, ч. 3 ст. 301 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 13 липня 2025 року, без визначення застави.

Обвинуваченого ОСОБА_6 утримувати у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпра протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1