Справа № 455/637/25
Провадження № 1-кп/455/159/2025
ВИРОК

Іменем України

11 червня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальні провадження, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, раніше судимому вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2024 року за ст.126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин -

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 125 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 20.03.2025 року, близько 15:00 год., перебуваючи в приміщенні житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив домашнє насильство, а саме умисно наніс декілька ударів по обличчі своїй співмешканці ОСОБА_5 , чим заподіяв їй, згідно висновку судово-медичного експерта синець на верхній повіці правого ока, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , 01.04.2025 року, близько 20:30 год., перебуваючи на центральній дорозі, поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив домашнє насильство, а саме умисно наніс декілька ударів кулаками обох рук по обличчі своїй співмешканці ОСОБА_5 , чим заподіяв їй, згідно висновку судово-медичного експерта по одному садну в ділянці верхньої губи зліва та на підборідді, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому кримінальних проступків в умисному заподіянні легких тілесних ушкодження ОСОБА_5 визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальних актах. Додатково пояснив, що 20.03.2025 року, точної години не пам`ятає, під час словесного конфлікту, він наніс ОСОБА_5 три удари кулаками по обличчі, оскільки прийшов випивший після підзаробітку. 01.04.2025 року так само точної години не пам`ятає, він також прийшов з підзаробітку випивший, і, на дорозі біля будинку під час словесного конфлікту наніс їй кілька ударів кулаками в обличчя. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів. При призначенні покарання обвинуваченому просила призначити покарання у виді штрафу, та зазначила, що будь-яких претензій до нього не має, за вчинене вона його пробачила.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювалися обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, в учасників судового провадження відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Судом також враховано і практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року зазначив, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту».

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків при обставинах, викладених в обвинувальних актів, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, вказані кримінальні правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступками, особу винного, який з місця проживання характеризується з не позитивної сторони, зловживає алкоголем, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Покарання ним не відбуте.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті у виді штрафу. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання слід повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2024 року за ст.126-1 КК України та призначити остаточне покарання у виді 200 годин громадських робіт та штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України, який, на підставі ст.72 КК України, слід виконувати самостійно, що відповідає вимогам ст.ст. 65, 71, 72 КК України та є необхідним й достатнім для досягнення мети покарання щодо виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Речові докази по справі відсутні.

Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в гривневому еквіваленті становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20.12.2024 року визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу за цим вироком в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, виконувати самостійно.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1