Справа № 544/657/24
пров. № 1-кп/544/28/2025
Номер рядка звіту 21
В И Р О К

іменем України

27 травня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по вул. Ярмарковій, 17 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0000071 від 22.03.2024, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кейбалівка Пирятинського району Полтавської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середньою-спеціальна, розлученого, військовозобов`язаного, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 2020 року народження, участі в АТО та ООС не брав, особою з інвалідністю та депутатом не являється, раніше судимого:

-05.10.2023 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим терміном на 1 рік,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

із участю сторін кримінального провадження із боку обвинувачення: прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та представника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , із боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и в :

19.03.2024 близько 17 год. 30 хв у с. Сасинівка Пирятинської ТГ Лубенського району Полтавської області, поруч з місцевим магазином, котрий розташований по вул. Миру, малолітній ОСОБА_6 , 2011 р.н., побачивши штовханину між своїми знайомими, вирішив втрутитись з метою припинення між ними суперечки. Проте ОСОБА_3 , який також знаходився там, не давав ОСОБА_6 цього зробити, внаслідок чого між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 . Усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 , стоячи навпроти ОСОБА_6 , здійснив один поштовх долонями рук в обличчя останнього, внаслідок чого він впав на землю. Після цього ОСОБА_3 підійшов до нього зліва та наніс два удари носком правої ноги у взутті у ділянку лівого стегна та два удари носком правої ноги у взутті у ділянку лівої гомілки, а після цього сів сідницями на ділянку стегон малолітнього ОСОБА_6 та схопив його кистями рук за плечі, притискаючи до землі, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синців зовнішньо-задньої поверхні правого плеча, передньо-внутрішньої поверхні лівого стегна та передньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, пояснив, що гуляв по селу разом із своїми друзями, недалеко від магазину зустріли ОСОБА_10 і його друзів. Він узяв без дозволу велосипед ОСОБА_10 , потім повернув його. Стояли спілкувалися з ними. Потім двоє їхніх друзів почали боротися між собою, згодом ця боротьба переросла у бійку, коли побачили, що вони б`ються, підійшли до них, а так стояли у стороні. До тих, що билися приєднався іще один друг зі сторони ОСОБА_10 , після чого він попросив брата, щоб той розборонив їх, але у нього нічого не вийшло. Кирило хотів також їх розборонити, але він його туди не пускав, держав його за велосипед. ОСОБА_11 кинув велосипед, потів він сзопив ОСОБА_10 , почав його тримати, говорив, щоб не ліз туди. Коли ОСОБА_10 вирвався, ОСОБА_12 підбіг до усієї «кучі» і почав усіх підіймати і розбороняти, відкидати у сторону. Коли останнього відкинув ОСОБА_10 , той сильно упав на землю і очав висловлюватися у його бік нецензурними словами. На що ОСОБА_12 почав ображати його у відповідь. Потім ОСОБА_10 почав на нього наступати, хотів ударити, він його відштовхував, і ОСОБА_10 декілька разів надав спиною на землю. Останній раз, як він його штовхнув, він сів зверху на ОСОБА_10 і схопив його за руки, за зап`ястя, притиснувши йому руки і почав говорити, що піде і розповість усе його матері. Потім до них підійшли інші хлопці і сказали, щоб він відпустив ОСОБА_10 і не чіпав. Після чого вони розійшлися у різні сторони. ОСОБА_10 сам провокував бійку, тілесних ушкоджень він йому не наносив, може не розрахував його силу коли відштовхував його. Коли ОСОБА_10 знаходився у лежачому положенні він його не бив. Раніше конфліктів у нього з ОСОБА_10 не виникало, він від нього старший на 14 років, іноді пересікались компаніями. У його батьків і законного представника Кирила теж не виникало неприязних відносин. У той день з ним було двоє друзів, як із ОСОБА_10 . Раніше обвинувачений до адміністративної відповідальності не притягувався. Навчався у Дігтярівському професійному аграрному коледжі, отримав диплом, потім ходив по підробітках. Друзів ОСОБА_10 знає, один із нах його брат ОСОБА_13 , інший ОСОБА_14 . Він проводив час із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Суперечка виникла між ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . Нечитайлу 14 чи 15 років, ОСОБА_14 , по віку такий як ОСОБА_10 . З висновками судово-медичної експертизи він знайомився, зазначив, що ОСОБА_10 він не бив, ногами так точно, можуть бути синці на зап`ястях та плечах. Чи наносив ОСОБА_10 хтось удари коли він бився із хлопцями він не знає, він був на самому верху.

Потерпілий ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що на даний час з ОСОБА_19 вони не спілкуються. Він ішов із ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , потім помітили ОСОБА_20 і його друзів, поговорили з ними і пішли у магазин. У нього був велосипед, він поставив його біля магазину, а коли вийшли з нього то помітив, що ОСОБА_21 катається на ньому, він попрохав його щоб той віддав його, але він не віддавав. Потім він з хлопцями за наим бігали щоб забрати велосипед. Добігли до клубу, він забрав у ОСОБА_22 велосипед. Потім ОСОБА_23 почав лізти до ОСОБА_24 . Розтопіра і ОСОБА_14 почали битися, він хотів їх розборонити, а ОСОБА_22 його не підпускав доних, пхнув, сказав, щоне потрібно розбороняти. Він скзав на ОСОБА_20 , що він дурачок, навіщо він його пхнув. Потім ОСОБА_22 узяв його за обличчя і знову пхнув, він упав, спочатку ударив ногами, 2 рази, по ногах, а потім сів на нього і почав тримати. Коли ОСОБА_10 дістав телефон, і сказав, що зараз викличе поліцію, ОСОБА_22 від нього відійшов. Після цього у нього були синці. Хлопці посварилися, бо ОСОБА_25 видєлується. Коли ОСОБА_26 його штовхнув, то друзі сказали, щот той його не чіпав. ОСОБА_12 наносив йому удари лежачому, одяг йому не пошкодив. На наступний день вони поїхали у лікарню, бо у нього боліли нога і рука, зробили знімки. Потім поїхали у поліцію. У школу продовжував ходити. Після даної події ОСОБА_12 перед ним не вибачався. Хрещеній він про цей випадок не говорив, їй розповів, на наступний день батько ОСОБА_14 . У «купі» із хлопцями він не бився, щпак його не пускав.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого та потерпілого знає. Він разом із ОСОБА_28 та ОСОБА_29 іщли до військових і по дорозі зайшли до магазину. ОСОБА_18 залишив свій велосипед біля магазину. Далі побачили, що ОСОБА_30 із ОСОБА_31 абхазом взяли велосипед Кирила і каталися на ньому. ОСОБА_10 вийшов і пішов звбирати свій велосипед. Вийшли з магазину, побичили через дорогу ОСОБА_20 та ОСОБА_32 і підійшли доних. ОСОБА_27 забрав у ОСОБА_33 велосипед ОСОБА_10 і тримав його. Потім виникла супупречка між ОСОБА_34 та ОСОБА_31 , яка переросла у невеличку бійку. ОСОБА_30 почав їх розбороняти. Потім почався конфлікт між ОСОБА_20 та ОСОБА_35 , почалася бійка. ОСОБА_21 сів на ОСОБА_10 , десь у області живота, та тримав його за руки. Чи бив ОСОБА_36 він не пам`ятає. Як ОСОБА_10 опинився на землі, він не бачив, бо підіймав велосипед. ОСОБА_30 сам відпустив ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_13 пішов разом із ОСОБА_10 і ОСОБА_37 . ОСОБА_10 почав на ОСОБА_22 виражатися нецензурно і говорив, що зателефонує на 102, так і зробив, але потів відбив дзвінок. Потім йому зателефонували, але ОСОБА_10 сказав, що уже все добре. Чи скаржився ОСОБА_10 , на те, що у нього щось болить та чи були у нього на тілі якісь садна, він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_38 у судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого та потерпілого знає, у них дружні відносини. З події, що відбулася він майже нічого не пам`ятає. Він пішов у магазин разом із ОСОБА_39 по солодощі. Коли вийшли з нього, побачтли, що ОСОБА_40 забрав у Кирила велосипед. Пішли їх шукати, що було далі він не пам`ятає. Бійку бачив, але не пам`ятає. Бачив, що ОСОБА_10 лежав, ОСОБА_41 ніби сидів на ньому. Як ОСОБА_10 опинився на землі він не пам`ятає. Конфлікт спочатку був між ним і ОСОБА_31 , хто їх намагався розборонити, він не пам`ятає. Потім через пару хвилин почався конфлікт між ОСОБА_35 і ОСОБА_20 . Бачив, як ОСОБА_19 ударив ОСОБА_10 по нозі, який лежав на спині. Бачив тільки один удар. Слідчому розповідав, як усе було. Коли закінчилася бійка ОСОБА_10 не говорив, що у нього щось болить. Поліцію і швидку не викликали. ОСОБА_42 спочатку хотів викликати поліцію, щоб полякати ОСОБА_19 , але потім передумав. Наступного дня ОСОБА_43 побачила у Кирила синці і викликала поліцію.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідження доказів обвинувачення.

Обвинуваченому неодноразово надавалася можливість примиритися з потерпілим, проте останній не скористався нею.

Так, окрім показів обвинуваченого, потерпілої, свідків, вина ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.03.2024, згідно якого потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що 19.03.2024 близько 17:30 год. по вул. Миру, с. Сасинівка Пирятинської ОТГ Лубенського району ОСОБА_44 наніс тілесні ушкодження її прийомному сину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 118);

- висновком експерта № 086 від 26.03.2024, згідно якого у ОСОБА_6 згідно огляду та медичної документації на її ім`я маються тілесні ушкодження у вигляді синців зовнішньо-задньої поверхні правого плеча та передньо-внутрішньої поверхні лівого стегна і передньо-внутрішньої поверхні лівої гомілки, що утворилися від ударної чи стискуючої дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею чи при ударі об такі, можливо в строк та обставинах і положенні вказаних у постанові та власне підекспертним і безпосередньо передуючих зверненню за медичною допомогою, і за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (пункт 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Вказані тілесні ушкодження не є характерними для самооборони, а їх утворення в результаті самоспричинення при падінні на площину із висоти власного зросту вбачається малоймовірним (а.с. 119-120);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2024 за участю потерпілого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_7 , психолога ОСОБА_45 , у якому зі слів потерпілого зазначено, за яких обставин та як саме ОСОБА_44 наносив йому удари та у які частини тілі, фототаблицею до нього (а.с. 121-127);

-висновком експерта № 087 від 26.03.2024, згідно якого покази підекспертного потерпілого ОСОБА_6 , дані ним у ході слідчого експерименту частково підтверджуються отриманими судово-медичними даними, а саме нанесенням ушкоджень у ділянку лівого стегна та у ділянку плечей при утриманні пальцями рук (а.с. 128);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2024 за участю свідка ОСОБА_27 , його законного представника ОСОБА_46 , психолога ОСОБА_45 , у якому зі слів свідка зазначено, за яких обставин та як саме ОСОБА_44 наносив удари ОСОБА_6 та у які частини тіла, фототаблицею до нього (а.с. 130-134);

- висновком експерта № 089 від 26.03.2024, згідно якого покази підекспертного свідка ОСОБА_27 , дані ним у ході слідчого експерименту частково підтверджуються судово-медичними даними, отриманими у ході експертизи ОСОБА_6 , а саме нанесенням ушкоджень у ділянку ліво гомілки та у ділянку плеч при здавлюванні пальцями рук (а.с. 137);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2024 за участю свідка ОСОБА_47 , його законного представника ОСОБА_48 , психолога ОСОБА_45 , у якому зі слів свідка зазначено, за яких обставин та як саме ОСОБА_44 наносив удари ОСОБА_6 та у які частини тіла, фототаблицею до нього (а.с. 136-142);

-висновком експерта № 088 від 26.03.2024, згідно якого покази підекспертного свідка ОСОБА_49 , дані ним у ході слідчого експерименту частково підтверджуються судово-медичними даними, отриманими у ході експертизи ОСОБА_6 , а саме нанесенням ушкоджень у ділянку ліво гомілки та у ділянку плеч при здавлюванні пальцями рук (а.с. 143);

-протоколом огляду місця події від 01.04.2024, за участю потерпілого ОСОБА_6 , психолога ОСОБА_50 , у якому зазначено місце розташування потерпілого ОСОБА_6 у момент спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_51 , фото таблицею до нього (а.с. 144-149);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.04.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_3 , у якому зі слів свідка зазначено, за яких обставин та як саме ОСОБА_44 наносив удари ОСОБА_6 та у які частини тіла, фототаблицею до нього (а.с. 150-155);

-висновком експерта № 177 від 04.04.2024, згідно якого покази підекспертного підозрюваного ОСОБА_3 , дані ним у ході слідчого експерименту лише частково можуть бути підтверджені судово-медичними даними, отриманими у ході експертизи потерпілого ОСОБА_6 , а саме нанесенням ушкоджень у ділянку лівого стегна коліном у процесі удару чи стискання (а.с. 155).

Також, в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами кримінального провадження надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Дії обвинувачуваного ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_3 покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, що свідчить згідно ст. 12 КК України, про вчинення обвинуваченим кримінального проступку.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує відповідальність обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої особи.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України є щире каяття.

Аналіз даних про особу обвинуваченого вказує на те, що він раніше судимий, вичинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку, ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності 05.10.2023 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався. Не має постійного зареєстрованого місця проживання. Крім того, обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності 05.09.2023 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно ч. 4 цієї статті остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Пунктом «г» ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до роз`яснень абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України, про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Таким чином, слід призначити ОСОБА_3 покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, віку потерпілого, особи винного та конкретних обставин встановлених судом.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію прокурора, потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд визначає йому вид та розмір покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

У зв`язку з викладеним, керуючись ч. 1 ст. 71 КК України, суд приходить до висновку, що до призначеного судом ОСОБА_3 у цьому провадженні покарання слід приєднати невідбуте ним покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за попереднім вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.10.2023 та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі (з розрахунку, що одному дню позбавленню волі відповідає 8 годин громадських робіт).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

До початку судового розгляду по суті щодо обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_8 у інтересах законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 . ОСОБА_7 було долучено цивільний позов. У якому присили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 майнову шкоду, завдану внаслідок злочиних дій у розмірі 12000,00 грн. та моральну шкоду 30000,00 грн. На обґрунтування вимог зазначила, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , позивачка повинна була захищати права потерпілого законним представником якого являється у суді використовуючи при цьому правничу допомогу адвоката ОСОБА_8 відповідно до договору від 05.09.2024 №42-к. За умовами договору відповідно до акту виконаних робіт (попереднього) сплатила за правничу допомогу у підготовці цивільного позову у кримінальному провадженні 12000,00 грн., відповідно до рахунку-фактури від 05.09.2024. Оскільки позивачка з неповнолітнім потерпілим на даний час проживають у м. Прилуки, їх прибуття на судове засідення спричиняє певні незручності та витрати. Судові засідання постійно переносяться за ініціативою відповідача, що позивач розцінює, як затягування процесу. Таким чином, позивачка правомірно вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача нею понесені збитки (матеріальна шкода) у розмірі 12000,00 грн. Також, протиправними діями ОСОБА_3 моральному здоров`ю ОСОБА_6 спричинено значну шкоди, тому що порушені його права, життя неповнолітнього потерпілого перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Йому дуже важко прийняти та усвідомити наслідки подій 19.03.2024, оскільки він став жертвою насильницького злочину. Навіть за сплином часу йому боляче через усвідомлення свого безпорадного стану, адже він ще дитина, обвинувачений не усвідомлює свого вчинку, жодного разу не вибачився а навпаки поводить себе зверхньо та зухвало. Позивачка в інтересах неповнолітнього потерпілого та з метою його психологічної реаділітації вимушена звернутись до психологічної терапії, розраджувати та відновлювати психологічний стан дитини. А також біль та переживання за дитину нанесли непоправну моральну шкоду й на неї саму. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципами розумності та справедливості, а також той факт, що потерпілий фактично є ще дитино, розмір моральної шкоди дорівнює 30000 грн., такий розмір вважає мінімальною компенсацією за перенесені душевні страждання. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи, доводи викладені у обґрунтування розміру заподіяної шкоди, з урахуванням страждань, змушених змін у житті потерпілого та порушенням нормального способу життя, а також з урахуванням обставин, встановлених при розгляді кримінального провадження, розмір завданої відповідачем майнової шкоди (матеріальних збитків) становить суму в розмірі 12000 грн. та моральної шкоди у розмірі 30000 грн.

Обвинувачений у судовому засіданні цивільний позов потерпілого визнав частково.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_52 також зазначив, що позов визнають частково. Моральну шкоду згодні компенсувати у меншому розмірі, ніж просить потерпілий, щодо матеріальної шкоди рахують недоведені витрати.

При вирішення питання щодо відшкодування потерпілому матеріальної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Як передбачено ч. 1 ст. 1177 КПК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Доводи представника потерпілого про те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 цивільному позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 12000 грн., які остання сплатила за надану правничу допомогу у підготовці цивільного позову у кримінальному провадженні, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, оскільки витрати на правничу допомогу не відносяться до матеріальних витрат позивача, а є витратами на правничу допомогу, розподіл яких регулюється положеннями ст. 141 ЦПК України.

Тому матеріальна шкода у сумі 12000 грн., не являється втратами, яких особа безпосередньо зазнала у зв`язку із кримінальним правопорушенням відносно неї, а тому відшкодуванню з обвинуваченого не підлягає.

Вимогу про стягнення з відповідача на її користь саме 12000 грн. вират на правничу допомогу позивач у цивільному позові не заявляє.

Щодо моральної шкоди, суд виходить з того, що кримінальним правопорушенням обвинуваченим ОСОБА_3 неповнолітньому потерпілому було завдано моральну шкоду, оскільки у внаслідок кримінального правопорушення він отримав тілесні ушкодження, які завдали йому моральних та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, приниженням честі та гідності та як наслідок звернення до психолога для відновлення психологічного стану дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вчинення кримінального правопорушення проти здоров`я, що спричинило тілесні ушкодження, на переконання суду, свідчить про доведення факту спричинення кожному із потерпілих моральної шкоди.

Вирішуючи питання про суму відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, судом ураховано тяжкість завданої потерпілому моральної шкоди, необхідність лікування, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті потерпілого. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Дані позовні вимоги належить задовольнити частково, враховуючи зокрема той факт, що представником потерпілого не надано суду належних доказів про погіршення стану здоров`я потерпілого внаслідок моральних переживань. Тому заявлений представником законного представника неповнолітнього потерпілого адвокатом ОСОБА_8 цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягненню з ОСОБА_3 заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 128, 285, 349, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінаьного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуте покарання призначене вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.10.2023, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 15 днів позбавлення волі (з розрахунку, що одному дню позбавленню волі відповідає 8 годин громадських робіт) (120 год./8 год. = 15 днів).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді тримання під вартою. Взяти ОСОБА_3 під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, тобто з 27 травня 2025 року.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_8 у інтересах законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної силипісля закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1