Справа № 286/4439/24
У Х В А Л А

23 травня 2025 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новосибірськ РФ, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2025 слідча слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , за погодженням з начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що пунктом 1 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні уведено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктом 3 Указу передбачено, окрім іншого, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

Надалі, відповідно до вимог п. 1 Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 740/2024 від 28.10.2024 строк дії воєнного стану в України продовжено з 05:30 год. 10.11.2024 строком на 90 діб.

При цьому, порядок і вичерпний перелік підстав, за яких громадяни України мають право на виїзд із України, а також перетин державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995.

Відповідно до вимог п. 12 Правил, окрім іншого, у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Таким чином, із 05:30 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Поряд з цим, пунктом 26 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 214 цих Правил.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Президентом України 24.02.2022 постановлено Указ № 65/2022 про оголошення та проведення загальної мобілізації протягом 90 днів з дня набрання чинності Указу, зокрема, на території Житомирської області, дія якого продовжена Указом Президента України №741/2024 від 28.10.2024.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за визначеним переліком документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну військовозобов`язаним. Також відповідно до вказаної постанови виїжджати за межі України дозволено чоловікам, які не підлягають призову або мають право на відстрочку.

В порушення вказаних вище вимог Закону, у точно невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років через державний кордон України та сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, однак не пізніше 24.11.2024 ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з метою особистого збагачення за рахунок здійснених кримінально-протиправних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи засоби зв`язку, в месенджері «Telegram» зв`язався із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мали намір незаконно покинути територію України, з якими обумовив організаційні процеси щодо сприяння їхньому переправленню через державний кордон України у напрямку Республіки Білорусь. Зокрема, надіслав ОСОБА_8 координати та можливий маршрут руху, оминаючи стаціонарні блок-пости.

В подальшому, у листопаді 2024, але не пізніше 25.11.2024, ОСОБА_4 з метою реалізації свого злочинного наміру, в месенджері «Telegram» зв`язався з ОСОБА_9 , яка не була обізнана про злочинні наміри останнього, та попросив перевезти пасажирів з міста Коростень до міста Овруч, на що остання погодилась.

24.11.2024, використовуючи засоби зв`язку в месенджері «Telegram», ОСОБА_4 зв`язався із ОСОБА_7 та повідомив, що необхідно приступати до реалізації їх спільного плану та 26.11.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрібно прибути в м. Коростень Житомирської області.

Також, він надіслав ОСОБА_8 контактні дані водія ОСОБА_9 , яка мала перевезти вказаних осіб з м. Коростень до визначеного місця, поблизу державного кордону України з Республікою Білорусь. Крім цього, ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_7 номер банківської картки № НОМЕР_1 та пояснив, що це картка жінки-водія, як буде їх перевозити, та на цю картку необхідно скинути кошти за перевезення в сумі 1 тис. дол. США.

В послідуючому ОСОБА_7 , на виконання домовленостей з ОСОБА_4 , перерахував грошові кошти на вказану карту двома транзакціями: 25.11.2024 о 21 год. 47 хв. в сумі 24 245 грн. та 26.11.2024 о 09 год. 07 хв. в сумі 17 983 грн. Після надходження грошових коштів в сумі 24 245 грн. на телефон ОСОБА_9 в месенджері «Telegram», надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що це частина оплати за перевезення пасажирів з м. Коростень до м. Овруч та, що ОСОБА_9 має віддати йому 250 дол. США.

26.11.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за вказівками ОСОБА_4 , прибули до м. Коростень Житомирської області де близько 21 години зустрілись із ОСОБА_9 , після чого остання, використовуючи власний легковий автомобіль «Suzuki» р.н. НОМЕР_2 , перевезла вказаних осіб до зйомної квартири для ночівлі.

27.11.2024 о 5 годині ОСОБА_9 , використовуючи власний автомобіль, разом з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за вказівками ОСОБА_4 , вирушила з м. Коростень в напрямку державного кордону України з Республікою Білорусь, за попередньо визначеним маршрутом руху, оминаючи стаціонарні блок-пости, тим самим ОСОБА_4 , сприяв у незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом усунення перешкод.

27.11.2024 близько 08 год. на автодорозі «Овруч-Виступовичі» на КРП «Першотравневе», було зупинено автомобіль «Suzuki» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , яка перевозила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мали намір перетнути державний кордон України за сприяння ОСОБА_4 , однак були затримані працівниками Державної прикордонної служби України, тим самим не довели свій умисел до кінця з причин, які не залежали від їх волі.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі обумовлені дії, організував та сприяв незаконному переправленню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод.

Своїми умисними діями, вираженими в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприянні у незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Враховуючи вищевикладене, 08 квітня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , з метою запобігання наявних ризиків (переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні), неможливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Даний вид запобіжного заходу необхідно обрати останньому, не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний свою вину в судовому засіданні не визнав. Щодо задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що він на даний час перебуває на лікуванні.

Захисник в судовому засіданні також щодо задоволення клопотання заперечив та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на необхідність лікування, недоведення ризиків.

Вислухавши пояснення та думки учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

08.04.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому щодо кількох осіб, з корисливих мотивів, тобто в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що стверджується копією повідомлення про підозру.

Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 332 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

На думку слідчого судді, сукупність матеріалів досудового розслідування, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий суддя враховує не лише наявність у кримінальному провадженні вагомих доказів обгрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, а також враховує особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків.

Таким чином, за встановлених обставин, враховуючи наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого та доведеність того, що до ОСОБА_4 на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати саме виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Частиною 5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається у межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 грн..

При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у якому обвинувачується підозрювана особа, а також його майновий та сімейний стан, дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і визначає заставу в розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн..

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 181,183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати 60 днів і закінчується 21 липня 2025 року.

Визначити заставу у розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок суду у будь-який момент строку тримання під вартою.

У разі внесення застави підозрювана особа звільняється з-під варти і на неї покладаються наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за їх вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вказані обов`язки покладаються на підозрюваного строком на два місяці з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави.

У разі невиконання підозрюваним зазначених обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1