Справа № 183/6642/25
№ 1-кс/183/1573/25
У Х В А Л А

26 серпня 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання слідчої СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за № 0000468, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 липня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України до штрафу в розмірі 17 000 гривень;

- 03 квітня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 18 липня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складення покарань за цим вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяці. Звільнений 06 липня 2021 року з Криворізької ВК № 80 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 17 червня 2024 року направлено обвинувальний акт до суду за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України по кримінальному провадженню № 0000380 від 17 березня 2024 року (рішення не прийнято);

- 13 вересня 2024 року направлено обвинувальний акт до суду за ч. 4 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню № 0000320 від 01 липня 2024 року (рішення не прийнято);

- 24 квітня 2025 року направлено обвинувальний акт до суду за ч. 2 ст. 190 КК України по кримінальному провадженню № 0000189 від 07 березня 2025 року (рішення не прийнято),

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

слідча, за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення строку досудового розслідування, тобто до 01 вересня 2025 року.

В обґрунтування клопотання слідча зазначила про встановлення досудовим розслідуванням, що слідчим відділом Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000468, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Солдат ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією і проходячи її на посаді стрільця 1 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, отримав направлення № 3062 від 14 серпня 2024 року на лікування у військову частину НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 та 16 серпня 2024 року вибув, періодично виходив на зв`язок.

З 19 серпня 2024 року солдат ОСОБА_5 перестав виходити на зв`язок, на телефонні дзвінки не відповідав, підтверджуючих медичних документів до військової частини НОМЕР_1 не надав. Станом на 22 годину 00 хвилин 21 серпня 2024 року в підрозділі військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) солдат ОСОБА_5 був відсутній, чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та самовільно вибув до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 08 травня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження, а саме на території АДРЕСА_2 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

09 травня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні № 0000468, шляхом вручення повідомлення про підозру останньому у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

02 липня 2025 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

07 липня 2025 розу до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області було направлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

08 липня 2025 року слідчим суддею постановлено ухвали про задоволення клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що момент її ухвалення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 невідоме.

25 серпня 2025 року встановлено місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідча зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджуються: актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

Також слідча вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено у вигляді позбавлені волі стром від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 , не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків за провадженням, оскільки останні проходять військову службу в одному підрозділі з підозрюваним, інших свідків за провадженням. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи, тобто свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому ОСОБА_5 може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи, що ОСОБА_5 не мав реального наміру повернутися до військової частини раніше, так як його було затримано працівниками Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровської області. Таким чином ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність, тобто вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зазначає, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим та не забезпечить виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків. Враховуючи те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, зобов`язаний, в службовий час, та понад встановлений службовий час в період військових навчань, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, за наказом на бойовому завданні військової частини НОМЕР_1 під час військового стану, та виконувати свої службові обов`язки за посадою, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. У зв`язку із викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить виконання останнім службових обов`язків. Вказує, що відносно обвинуваченого вже обирався запобіжний захід у виді застави, проте останній його порушив. Наголосила, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Просила не визначати альтернативний запобіжний захід, посилаючись на п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, вказуючи, що в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив встановити запобіжний захід у виді застави. В обґрунтування заперечень вказав, що клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях, а ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не доведений, не містить конкретизації. Зазначив, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію захисника. Просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що особисто телефонував до правоохоронного органу та повідомив своє місцезнаходження, пояснивши, що бажає продовжити проходити службу. Наголосив, що співробітниками поліції його затримано о 12 годині дня 24 серпня 2025 року. Після цього до нього за повідомленою адресою приїхали працівники правоохоронного органу та затримали його відвівши до слідчого ізолятору. Приблизно о 03 годині 25 серпня приїхали співробітники Новомосковського РВП, які склали протокол затримання. Наголосив на наявності у нього малолітніх дітей, бажанні продовжити проходження служби. зазначив про те, що дані характеристики з місця служби не відповідають дійсності, оскільки характеристика складена після обставин, покладених в обґрунтування підозри.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та доводи сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.

Як убачається з матеріалів клопотання, 08 травня 2025 року до ЄРДР за № 0000468 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення, з коротким викладом обставин: в ході проведення розшукових заходів на території Самарівського району Дніпропетровської області було встановлено що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 21 серпня 2024 року самовільно залишив місце дислокації військової частини, та переховувався на території Самарівського району Дніпропетровської області (ЖЄО № 21295 від 08 травня 2025 року).

Ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

25 серпня 2025 року о 03:20 год ОСОБА_5 затримано на підставі ухвали слідчого судді від 08 липня 2025 року. Доказів та доводів на спростування відомостей про час та дату фактичного затримання на підставі ухвали слідчого судді, інші дату та час, коли підозрюваного змушено підкорятися вимогам органу досудового розслідування захисником та підозрюваним не надано, слідчим суддею не встановлено. Відтак слідчий суддя відхиляє аргументи підозрюваного про затримання в інший час, ніж доведено слідчим.

25 серпня 2025 року клопотання про застосування запобіжного заходу подано до слідчого судді.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (рапорт командира в/ч НОМЕР_1 від 08 травня 2025 року № 21295 про встановлення особи; матеріали службового розслідування, проведеного у період з 12 серпня 2024 року по 14 вересня 2024 року з копіями акту службового розслідування, витяги з наказу № 301 від 14 вересня 2024 року, № 321 від 21 серпня 2024 року, № 222 від 01 серпня 2024 року, № 261 від 09 вересня 2024 року, пояснення від 21 серпня 2024 року, доповідь по факту самовільного залишення військової частини, рапорт від 21 серпня 2024 року, військового квитку ОСОБА_5 ), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

09 травня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вручено підозрюваному о 13 год 55 хв 09 травня 2025 року.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на цьому етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи доводи сторін щодо наявності та відсутності ризиків, слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчої та прокурора про те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду. При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що зі змісту наказу № 301 від 14 вересня 2024 року та службової характеристики ОСОБА_5 вбачається характер поведінки підозрюваного та не повернення його з лікування до розташування в/ч НОМЕР_3 . Вказане, на думку слідчого судді, підтверджує посилання слідчої на ризик ухилення підозрюваного від досудового розслідування та суду, та спростовує посилання сторони захисту про недоведеність цього ризику.

Крім того є доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального провадження, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі й тяжких, наявність обвинувальних актів за обвинуваченням у вчиненні інших кримінальних правопорушень, направлених до суду.

Водночас, ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні слідчому судді не доведений.

В той же час КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до підозрюваного тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, наявність підозри у вчиненні інших злочинів, які знаходяться на стадії судового розгляду та неможливість забезпечити запобіганню встановленим ризикам застосуванням більш м`якими запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту чи застави, особистого зобов`язання, які не забезпечать запобіганню визнаним ризикам, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя враховує докази наявності постійного місця проживання підозрюваного, наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей, батьком яких він є. Означене вказує на наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків. Водночас, слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого за межами його місця проживання, затримання підозрюваного на значній віддаленості від місця проживання - м. Білгород-Дністровський, Одеської області. За таких обставин слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та повторює, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, застави, як основного запобіжного заходу, особистого зобов`язання не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді вирішення питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, за ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи дані медичної та службової характеристик підозрюваного, кількість наявних обвинувальних актів, направлених до суду, ухилення підозрюваного після пред`явлення підозри від явки до органів досудового розслідування, місце затримання підозрюваного на підставі ухвали слідчого судді, що підтверджується також і датою ухвали про привід, слідчий суддя вважає за недоцільне визначати альтернативний запобіжний захід підозрюваному.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 181, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 вересня 2025 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 08:15 годині 27 серпня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1