У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 00000657, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2015 р. та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалено, початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Ухвалено, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Ухвалено, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 33 670 грн.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 144,15 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів та витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений просить змінити вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2025 року та із застосуванням ст. 69 КК України, пом`якшити призначене йому покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, вважає його таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також є надмірно суворим.

Зазначає, що суд неповною мірою врахував пом`якшувальні обставини, що істотно вплинуло на розмір призначеного покарання.

Вказує, що під час досудового розслідування повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв встановленню істини у справі. Зазначені обставини підтверджуються протоколами допитів та особистими заявами у судовому засіданні, однак суд не надав цим даним належної правової оцінки, підкреслює, що раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, що також не було достатньою мірою враховано судом при призначенні покарання.

Наголошує, що 26 лютого 2025 року в нього народилось двоє дітей, які потребують матеріального забезпечення та догляду, що мало б бути враховано судом при призначенні покарання.

З приводу цивільного позову, обвинувачений зазначає, що визнає спричинення матеріального збитку частково, з урахуванням того, що згідно з вироком частину речових доказів (двері у кількості 4 штук, капот, кришка багажного відділення, чотири фрагменти корпусу) будуть повернуті потерпілому, а отже, вартість зазначеного майна не підлягає стягненню.

Додає, що відповідно ст. 66 та ст. 69 КК України, за наявності пом`якшуючих обставин, суд мав можливість призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, і неправомірно відмовився від застосування ст. 69 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим та маючи незняту і непогашену у встановлений законом строк судимість, на шлях виправлення не став та вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.

06.12.2019 р. о 05.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись біля наметового містечка, розташованого на військовому полігоні ОСОБА_8 поблизу с. Михайлівка Миколаївського району Миколаївської області, помітив автомобіль марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , розбив скло у автомобілі, відчинив двері, після чого від`єднав дроти в замку запалювання двигуна автомобілю, та шляхом їх подальшого з`єднання між собою, запустив двигун, після чого з місця вчинення злочину на зазначеному автомобілі зник, та розпорядився ним за власним розсудом, чим завдав ОСОБА_7 майнової шкоди у розмірі 33 670 грн. (згідно висновку автотоварознавчої експертизи транспортного засобу №559 від 18.05.2020 р.).

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував данні про особу обвинуваченого, а саме його вік, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштований, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинив новий злочин, маючи незняту і непогашену у встановлений законом строк судимість, наявність пом`якшуючої обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання та можливості його пом`якшення, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується нейтрально, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинив новий злочин, маючи незняту і непогашену у встановлений законом строк судимість, наявність пом`якшуючої обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

При цьому, відповідно матеріалам провадження, до обвинуваченого застосовувались інститути звільнення від відбування покарання з випробуванням, умовно-дострокового звільнення, та він відбував покарання у виді позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і вчинив нові кримінальні правопорушення, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді позбавлення волі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Стосовно доводів обвинуваченого про його активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, яка має бути врахована як така, що пом`якшує покарання, апеляційний суд доходить наступного.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття у скоєному враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, визначивши при цьому остаточне покарання, за сукупністю вироків, найбільш сприятливим для обвинуваченого способом шляхом часткового складання.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, не виправдовують його злочинної поведінки та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, воно відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 6 березня 2025 року відносно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3