ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/4000/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1421/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вирком Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зміїв Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Зміїв Харківської області, громадянку України, із середньою освітою, не одружену, не працюючу, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу статті 89 Кримінального кодексу України не судима, визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, 20.08.2024, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , перебували поруч з домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , де у них виник спільний, єдиний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна з зазначеного будинку.

З метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , у вказаний день та час переконавшись в тому, що їх дії ніким помічені не будуть, за попередньою змовою групою осіб, діючи єдиним умислом, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, у період дії воєнного стану на території України, який введено із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, та Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року №3564-ІХ, та Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року №3684-ІХ), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року на 90 діб., усвідомлюючи протиправність своїх дій, перелізши через паркан проникли на територію вказаного вище домоволодіння, після чого через незачинені вхідні двері проникли в будинок розташований на території вищевказаного домоволодіння, де реалізуючи спільний єдиний умисел, направлений на викрадення чужого майна ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинили крадіжку Power Bank 20000 Mah ТМ Viva VR 21, вартістю - 704 грн. 90 к; мобільного телефону ТМ SAMSUNG GALAXY A03S, вартістю - 3700 грн. 00 к., із захисним склом до мобільного телефону ТМ SAMSUNG GALAXY A03S, вартістю -149 грн. 00 к., та чохлом до мобільного телефону ТМ SAMSUNG GALAXY A03S, вартістю -75 грн. 00 к., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ВФ Україна, вартістю - 100 грн. 00 к., що належать ОСОБА_10 .

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , покинули місце вчинення злочину, розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 4728 грн. 90 к.

Зазначеними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб, вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, поєднану з проникненням у житло.

Крім того, наприкінці серпня 2024 року ОСОБА_7 проходив поряд із будинком АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_11 , де в нього виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації вказаного умислу, ОСОБА_7 , у вказаний день та час, переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, діючи таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, в умовах дії воєнного стану на території України, який введено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовженого Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX; Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX; Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX; Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ; Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 №2915-ІХ, Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 №3057-ІХ, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 №3275-ІХ, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 №3429-ІХ, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженого Законом України від 08 травня 2024 №3684-ІХ, Указом Президента України від 23 липня 2024 №469/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 №3891-ІХ, з 05 год. 30 хв. 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перелізши через паркан, проник на територію вказаного домоволодіння, розбив вікно вищезазначеного будинку, через яке в подальшому проник до нього, та викрав звідти: газову пательню ТМ Дружковка, білого кольору, вартістю - 1400 грн. 00 к; газовий лічильник ТМ Месура моделі AG2.5, вартістю - 1023 грн. 97 к.; водяний насос ТМ WILO, моделі STAR-RS 25-6/130 , вартістю - 1418 грн. 95 к; магнітолу для CD дисків, сірого кольору ТМ Bravis, вартістю - 400 грн. 00 к., які належать ОСОБА_11 , після чого покинув місце події разом із викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4242 грн. 92 к.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло.

Крім того, 06.11.2024, в обідній час ОСОБА_7 перебував на території будинку АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_12 , де займався господарськими справами на території вказаного будинку, та у нього виник умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації вказаного умислу, ОСОБА_7 , в цей же день, 06.11.2024, в обідній час, переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, діючи таємно, протиправно, з корисливих мотивів, з метою наживи, у період дії воєнного стану на території України, в умовах дії воєнного стану на території України, який введено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, продовженого Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX; Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-IX; Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX; Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ; Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 №2915-ІХ, Указом Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 №3057-ІХ, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженого Законом України від 27 липня 2023 №3275-ІХ, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023, затвердженого Законом України від 08 листопада 2023 №3429-ІХ, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженого Законом України від 08 травня 2024 №3684-ІХ, Указом Президента України від 23 липня 2024 №469/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 №3891-ІХ, з 05 год. 30 хв. 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, через незачинені вхідні двері, проник до господарського приміщення, яке знаходиться на території будинку АДРЕСА_3 , та викрав звідти: акумулятор ТМ JSTN, моделі 6-DFM-8(12v8AN/20HR), вартістю - 1262 грн. 70 к.; зварювальний апарат ТМ Shyuan моделі ММА-250, вартістю - 2447 грн. 00 к.; брухт міді вагою 700 грамів, варістю - 187 грн. 25 к., які належать ОСОБА_12 , після чого покинув місце події разом із викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 3896 грн. 95 к.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у приміщення.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, у тому числі із застосуванням ст.75 КК України, не у повному обсязі врахував, що останній вчинив тяжкі кримінальні правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також не відшкодування потерпілим шкоди.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

За змістом статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи роз`яснення, які містяться у п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

У частині 3 ст. 374 КПК України зазначено про те, що висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Згідно з ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ч.1 ст.414 КПК України).

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, не працює і не знаходиться на обліку в службі зайнятості, не одружений, за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої скарги відсутні.

Крім того, судом першої інстанції враховано щире каяття ОСОБА_7 , а також відсутність обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з цим, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 , від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Крім того, суд першої інстанції в повному обсязі не врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме вчинення трьох епізодів таємного викрадення чужого майна, а також тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, і його високу суспільну небезпеку, виходячи з конкретних обставини вчинення, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, коли зусилля всієї країни спрямовані на подолання агресора, люди згуртувались, використовуючи, в тому числі, власні матеріальні ресурси для надання відсічі ворогу та виживання. У той же час, ОСОБА_7 знехтував всіма моральними та загальнолюдськими цінностями і в надскладний для держави час здійснив посягання на майно співгромадян, у зв`язку з чим ці обставини впливають на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що законодавець свідомо посилив кримінальну відповідальність за вчинення злочинів, вчинених під час дії воєнного чи надзвичайного стану, оскільки ціллю було втримання можливого росту злочинності під час війни.

В тексті пояснювальної записки до законопроекту закону, яким було внесено відповідні зміни до КК України чітко вказано, що законодавець вважає, що доповнення деяких статей про кримінальні правопорушення проти власності цією кваліфікуючою ознакою (в т.ч. крадіжки) зумовлене тим, що «… суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та відсутність в нього наміру стати на шлях виправлення, дотримуватись загальноприйнятих норм поведінки у суспільстві, мати стабільне та законне джерело доходу і займатись суспільно корисною працею.

Крім того, ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, однак, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але такі заходи позитивно не вплинули на особу, який на шлях виправлення не став та вчинив три епізоди крадіжки.

Поряд із цим, під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що іншого шляху він не мав та вимушений був вчиняти крадіжки, щоб забезпечити своє існування, тобто ОСОБА_7 не засуджує свої протиправні дії та таким чином не бажає стати на шлях виправлення.

При цьому, обвинувачений не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час військову службу не проходить, у зв`язку з чим відсутні інші стримуючи фактори у запобіганні вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції враховує також, що в межах даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 до суду не з`являвся, у зв`язку з чим прокурор заявляв клопотання про надання в порядку ст.333 КПК України судового доручення органу досудового розслідування для встановлення місцезнаходження обвинуваченого та повідомлення його про апеляційний розгляд (арк.213).

Зазначена процесуальна поведінка обвинуваченого на стадії судового провадження, на думку колегії суддів, не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення, а тому досягнення мети покарання без ізоляції його від суспільства є неможливою.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України у цьому конкретному випадку, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, ч.1 ст.414 КПК України з ухваленням судом апеляційної інстанції вироку відповідно до п. 4 ч.1 ст.420 КПК України.

До відповідних висновків щодо можливості застосування ст.75 КК України у подібних справах дійшов Верховний Суд, виклавши їх у постановах від 07 листопада 2023 року (справа №204/8832/22), від 04 жовтня 2023 року (справа №953/6840/22), від 19 липня 2018 року (справа №755/6254/17), від 27 квітня 2023 року (№ 725/2953/22).

Згідно п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У пункті 2 ч.1 ст.413 КПК України зазначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є - застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд апеляційної інстанції, згідно з п.4 ч.1 ст.420 КПК України, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими злочинами, та особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх дітей або батьків похилого віку на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, завдану шкоду потерпілим не відшкодував.

Обставиною, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ч.4 ст.185 КК України, яке буде відповідати вимогам статей 50,65 КК України, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він хворіє на туберкульоз та інші хронічні захворювання, у зв`язку з чим, потребує кваліфікованої медичної допомоги, на переконання колегії суддів, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого та фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, а саме вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного з викраденням чужого майна, не є достатньою підставою для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України.

Таким чином, будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року у кримінальному провадженні №0000548 від 29 серпня 2024 року був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати своє житло до 27 січня 2025 року (арк.98-103), то останньому на підставі ч.7 ст.72 КК України, необхідно зарахувати у строк відбування покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом, із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Поряд з цим належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного його затримання в порядку звернення вироку до виконання.

На підставі ч.7 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом, відповідно до ухвали Зміївського районного суду Харківської області від 12 грудня 2024 року, з 12 грудня 2024 року по 27 січня 2025 року включно, із співвідношення 3 дні цілодобового домашнього арешту відповідають 1 дню позбавлення волі.

В решті вирок Зміївського районного суду Харківської області від 02 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: