ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/588/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/295/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року,

ВсТАНОВИла:

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 26 вересня 2025 року включно, без визначення застави.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, кримінальне діяння вчинено при обтяжуючих покарання обставинах у стані алкогольного сп`яніння, зазначив про відсутність сталих соціальних зв`язків у обвинуваченого, офіційно не працевлаштований, вказав про наявність підстав вважати, що обвинувачений може переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому, з метою належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , суд вважав виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою та продовжив запобіжний захід на 60 днів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків.

Вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Звертає увагу, що судом не було досліджено жодних доказів обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, як і доказів вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, тому суд не мав підстав стверджувати, як доведений факт, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення при обтяжуючій обставині.

Зазначає, що висновок суду, що протиправна поведінка ОСОБА_7 була припинена виключно завдяки ізоляції від суспільства, так, як ОСОБА_7 був затриманий фактично після вчинення правопорушення не підтверджується доказами наявними у матеріалах справи. ОСОБА_7 , згідно протоколу його затримання, був фактично затриманий працівниками поліції через близько семи годин після нібито вчинення ним злочину, місце події не покидав та не вживав будь-яких заходів щодо втечі, після затримання надав слідчому показання щодо обставин конфлікту із потерпілим, приймав участь у проведенні слідчих експериментів.

Вказує, про необґрунтованість висновків суду, про відсутність сталих соціальних зв`язків, зауважує, що у ОСОБА_7 є наявне постійне місце проживання, у якому він проживав разом з цивільною дружиною, також суд проігнорував вік обвинуваченого, а також його незадовільний стан здоров`я щодо можливості його працевлаштування.

Посилається на відсутність ризиків щодо незаконного впливу на потерпілого чи свідків, так як останні перед судом покази не давали.

Вважає, що при оцінці судом ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною, то така оцінка має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Зазначає також, що обвинувачений ОСОБА_7 , попри незгоду із кваліфікацією пред`явленого йому обвинувачення, відшкодував завдану потерпілому шкоду, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка.

Наголошує, що суд не розглянув можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає ухвалу законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвала, яку оскаржує обвинувачений, постановлена судом 28 липня 2025 року під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України, відповідно до ст.331 КПК України, за клопотанням прокурора про продовження строку дії раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 . Обвинувачується (підозрюється) у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, врахував тяжкість покарання, яке йому загрожує, у випадку визнання його винуватості, взяв до уваги, що кримінальне діяння вчинено при обтяжуючих покарання обставинах у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд врахував, що обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, до затримання проживав не за місцем своєї реєстрації, офіційно не працевлаштований, був затриманий після вчинення кримінального правопорушення, тому обґрунтовано дійшов висновку про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його зміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд прийшов до вірного висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Летельє проти Франції особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, слідчий суддя, приймаючи до уваги особу ОСОБА_7 та обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України, керуючись п.1 ч.4 ст.183 КПК України, правомірно не визначив розмір застави.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що без дослідження доказів обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, як і доказів вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, суд не мав підстав стверджувати про вчинення кримінального правопорушення при обтяжуючій обставині, оскільки ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України при обтяжуючій обставині, зокрема у стані алкогольного сп`яніння.

Як стверджує апелянт, ОСОБА_7 був затриманий після вчинення злочину, а не з`явився в правоохоронні органи добровільно, тому суд правомірно послався на протиправну поведінку обвинуваченого.

Наявність постійного місця проживання та цивільної дружини в обвинуваченого, не спростовує факту того, що за місцем своєї реєстрації останній до затримання не проживав, офіційно не одружений не працевлаштований, що вказує на відсутність сталих соціальних зв`язків.

Оскільки судовий розгляд кримінального провадження по суті не проводився, докази у справі не досліджувалися, то продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні.

Суд правомірно вказав про наявність ризику переховування від суду, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може ухилитися від суду.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений, має поганий стан здоров`я, відшкодував завдану потерпілому шкоду, не спростовує обставин в яких ОСОБА_7 . Обвинувачується (підозрюється) та суспільну небезпеку кримінального правопорушення.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді