печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання, поданого в межах кримінального провадження № 0000419,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання від 24.03.2025, поданого в межах кримінального провадження № 0000419.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, заяви чи клопотання на адресу суду не надходили.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторонни захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Тобто, ст. 220 КПК України передбачено право подання клопотання про виконання будь-яких саме процесуальних дій під час досудового розслідування в кримінальному провадженні.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання від 24.03.2023, а саме про зміну підслідності у кримінальному провадженні № 0000419.

Однак, з огляду на зміст клопотання та його вимоги, слід зазначити, що ОСОБА_3 не просив посадову особу прокуратури про виконання певних процесуальних дій у кримінальному провадженні, що передбачено ст. 220 КПК, а фактично порушував питання про прийняття прокурором процесуального рішення про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000419 іншому органу досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу, що у відповідності до положень процесуального закону, в кримінальному провадженні «рішення» і «дія» - є різними поняттями.

Верховний суд у постанові від 14.02.2023 року (справа №405/680/22) звернув увагу, що навіть ст. 307 КПК чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається, а дія здійснюється, дія має початок і закінчення, а рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників, а процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі, а рішення оформлюється постановою.

Таким чином, у відповідності до практики касаційного суду, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії.

За таких обставин, враховуючи зміст поданого ОСОБА_3 клопотання та його вимоги, не можна вважати наявності у посадової особи прокуратури обов`язку здійснювати розгляд такого клопотання в порядку ст. 220 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 36 КПК України, Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Зміна прокурором підслідності у кримінальному провадженні може мати місце лише у випадку, коли орган, визначений у ст. 216 КПК України, фактично здійснював досудове розслідування, однак воно визнано неефективним. Якщо з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР досудове розслідування у цьому провадженні здійснювалося неуповноваженим на те органом, а уповноважений орган будь-яке досудове розслідування, яке б можна було визнати неефективним, не здійснював, то постанова прокурора про визначення підслідності є немотивованою, а всі докази, здобуті у ході досудового розслідування, недопустимими. На цьому наголосив Верховний Суд у справі № 725/5014/18.

З огляду на те, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК із скаргою на бездіяльність прокурора щодо не розгляду клопотання про зміну підслідності у кримінальному провадженні № 0000419 відповідно до вимог ст. 36 КПК України, вимога про визнання бездіяльності прокурора щодо не розгляду клопотання в порядку ст. 220 КПК України (яким передбачено порядок розгляду клопотань про виконання процесуальних дій підчас досудового розслідування у кримінальному провадженні), не ґрунтується на положеннях процесуального закону.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Генерального прокурора, яка полягає у не розгляді клопотання, поданого в межах кримінального провадження № 0000419 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1