ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/394/25 Справа № 705/4301/24 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалуслідчого cудді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000051 від 02.07.2024, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Ширяївського району Одеської області, громадянина України, маючого на утриманні неповнолітню дитину, особи з інвалідністю 2-ї групи, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, -

в с т а н о в и в :

Слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ Уманського районного управління поліції ГУНП ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.

Просила слідчого суддю продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, без можливості внесення застави.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25.07.2025 клопотання слідчого задоволено. Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», строком на 60 днів до 22.09.2025 включно, без можливості внесення застави.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, обґрунтовуються зібраними доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Даних про зміну раніше оголошеної підозри чи її скасування до суду не надано.

У даному кримінальному провадженні продовжуються проводитися ряд слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, направлених на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, які об`єктивно перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку тому, чи існує продовжити ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, суду, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 усвідомлює, що він вчинив умисні особливо тяжкі злочини, за які передбачене найтяжче покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а також, що останній усвідомлює, що є учасником злочинної організації, за що був затриманий порядку ст. 208 КПК України та невідворотність вказаного покарання у разі визнання його винним судом, може спонукати підозрюваного ОСОБА_7 до переховування від органу досудового розслідування та суду, а саме: зміни місця проживання, пов`язаного з виїздом до іншої країни; виїзду до непідконтрольних на даний час територій України. Також підозрюваний, не має сталих соціальних зв`язків, останній офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку.

При встановленні наявності продовження існування ризику впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя врахував, що інкримінований підозрюваному злочин вчинений у складі злочинної організації, у зв`язку з чим він може координувати свої дії з іншими співучасниками, впливаючи на зміст, характер, обсяг їх показань та процесуальну поведінку.

На думку слідчого судді, зважаючи на те, що злочинна діяльність підозрюваного носить тривалий, систематичний та цілеспрямований характер, підозрюваний може продовжити вчинення такого кримінального правопорушення й надалі у разі не перебування під вартою.

Слідчий суддя зазначив, що продовжує існувати ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином може виразитись в не з`явленні до слідчого, прокурора та суду за викликом, а тому без застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, іншим чином неможливо забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Доказів, які б дали суду можливість дійти висновку, що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його належну процесуальну поведінку і виключить зазначені вище ризики, до суду надано не було.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді від 25.07.2025, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в клопотанні слідчого відсутній виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вказує, що слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 проігноровано вимоги кримінального процесуального закону щодо встановлення наявності обґрунтованості підозри.

Зазначає, що клопотання слідчого не містило жодних обставин, які б свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

В оскаржуваній ухвалі слідчого судді не зазначено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з посиланням на докази, які обґрунтовують ці обставини.

В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, має місце роботи за яким позитивно характеризується (без його конкретизації), є інвалідом 2 групи безтерміново, яку отримав внаслідок результатів бойових дій. ОСОБА_7 не судимий та до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею у межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 1 ст. 199 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000051 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 306, ч. ч. 2, 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 321, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що з метою вчинення особливо тяжких злочинів (незаконного придбання, зберігання та перевезення з метою збуту та незаконного збуту наркотичних засобів, а також сильнодіючого лікарського засобу дифенгідрамін (димедрол) у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше липня місяця 2024 року, точної дати, часу та місця в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_11 , будучи особою без визначеного роду занять, яка володіє якостями лідера, організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, маючи надійний канал поставки наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, вирішила створити та очолити стійке ієрархічне об`єднання злочинну організацію, з метою протиправного особистого збагачення, шляхом вчинення систематичного незаконного придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів на території м. Одеса та м. Черкаси.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням дати та часу ОСОБА_11 , розуміючи, що очолює стійке злочинне формування, з метою подальшого уникнення від кримінальної відповідальності звернулася до ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що останній є колишнім працівником підрозділу поліції по боротьбі з наркозлочинністю, має відповідні знання щодо форм та методів роботи правоохоронних органів, а тому порадами щодо заходів безпеки зможе убезпечити злочинну організацію від викриття, запропонувавши останньому за надання порад, вказівок та консультацій грошову винагороду у необумовленій сумі. Таким чином ОСОБА_7 , погодившись на пропозицію ОСОБА_11 , став членом злочинної організації та пособником у вчиненні злочинів її учасниками пов`язаними із незаконним збутом наркотичних засобів у великих розмірах та сильнидіючих лікарських засобів у великих розмірах.

Найвищу ланку у злочинній організації, взявши на себе функцію загального керівництва злочинною організацією, ОСОБА_11 відвела собі та особисто підібрала, та залучила до участі у ньому в якості співорганізатора довірену особу зі свого найближчого оточення ОСОБА_12 , яким повинні були підпорядковуватися інші учасники злочинної організації, які безумовно, чітко і своєчасно повинні були виконувати всі вказівки, настанови та вимоги. При цьому, саме ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 мали визначати напрямки злочинної діяльності, ролі співучасників, ієрархічне положення кожного з них, розробляти плани вчинення злочинів і доводити до безпосередніх виконавців їх вчинення, координувати їх злочинну діяльність згідно з ієрархічною побудовою організації, приймати рішення про включення до складу злочинної організації нових членів, здійснювати контроль за їх діяльністю через підпорядкованих безпосередньо їм членів, за необхідності особисто приймати участь у вчиненні злочинів, розподіляти отримані злочинним шляхом кошти.

Другу ланку у злочинній організації ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відвели своїм найбільш довіреним особам ОСОБА_13 , якого визначили адміністратором телеграм-чату зі збуту наркотичних засобів «Надежда Васильевна», з метою ведення злочинної діяльності пов`язаної з вчиненням систематичного незаконного збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено на території м. Черкаси, батькам ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які на спільних зборах із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обговорювали та надавали рекомендації щодо вчинення злочинів пов`язаних з незаконним збутом наркотичного засобу метадон та сильнодіючого лікарського засобу димедрол, та здійснювали постачання наркотичного засобу метадон.

Третя ланка у злочинній організації складалась із інших учасників злочинної організації, між якими було розподілено їх функції та ролі, а саме: постачальників сильнодіючого лікарського засобу димедрол, якими є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Осіб, які здійснювали фасування, перевезення, розкладання суміші з наркотичного засобу та сильнодіючого лікарського засобу, з метою подальшого збуду, а саме: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також осіб, які здійснювали фасування, зберігання з метою збуту суміші з наркотичного засобу, та сильнодіючого лікарського засобу - ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . Осіб, які здійснювали розкладання заздалегідь пофасованого для збуту наркотичного засобу метадон та сильнодіючого лікарського засобу димедрол ОСОБА_26 та інших невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб. Пособників: ОСОБА_27 , який за грошову винагороду здійснював діяльність по контролю виведення грошових коштів, отриманих від збуту наркотичних засобів, з банківських рахунків, зняття грошових коштів з банківських карток, які попередньо за грошову винагороду були отримані в користування від третіх осіб та ОСОБА_7 , який раніше працював в правоохоронних органах та, будучи обізнаним про форми і методи документування злочинів, пов`язаних зі збутом наркотиків, здійснював консультування щодо конспірації її діяльності з метою уникнення притягнення до відповідальності та запобігання викриття правоохоронними органами діяльності учасників організації за встановлену щомісячну грошову винагороду.

Завданнями і метою існування злочинної організації було налагодження збуту наркотичних засобів на території м. Одеса та м. Черкаси, задля незаконного збагачення учасників групи, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб.

ОСОБА_7 , як учасник злочинної організації, пособник, виконував такі функції:

- будучи обізнаним з роботою правоохоронних органів по боротьбі з незаконним обігом наркотичних засобів, використовував ці знання, аби він та члени злочинної організації не були викриті та притягнуті до відповідальності;

- за грошову винагороду на постійній основі систематично консультував організаторів стосовно конспірації діяльності злочинної організації, окремих аспектів організації та функціонування угрупування;

- забезпечував зовнішню безпеку існування та діяльності злочинної організації з метою недопущення викриття незаконної діяльності та поширення будь-якої інформації про таку діяльність;

- отримував кошти здобуті від незаконного збуту наркотичного засобу метадон.

30.04.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255 ч. 5 ст. 27, ч. 4. ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.

30.04.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.05.2025 слідчим суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_7 застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28.05.2025 ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 скасовано та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 30.06.2025 включно, з утриманням останнього у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.06.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжений до 30.07.2025.

21.07.2025 ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 30.10.2025.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень підтверджується зібраними доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.

Сукупність наданих доказів дали достатні підстави слідчому судді дійти до висновку про обґрунтованість врученої ОСОБА_7 підозри, що є однією із складових обрання запобіжного заходу, який забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також убезпечить існуючі ризики на даній стадії кримінального провадження.

Слід зазначити про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Слідчим суддею вірно враховано, що ОСОБА_7 усвідомлюючи, що він вчинив умисні особливо тяжкі злочини, за які передбачене найтяжче покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а також, що останній усвідомлює, що є учасником злочинної організації, за що був затриманий порядку ст. 208 КПК України та невідворотність вказаного покарання у разі визнання його винним судом, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що вказує на продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також ОСОБА_7 має реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, координувати свої дії з іншими співучасниками злочинної організації, впливаючи на зміст, характер, обсяг їх показань та процесуальну поведінку, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім цього, продовжує існувати ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що може виразитись в не з`явленні до слідчого, прокурора та суду за викликом, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що без застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, іншим чином неможливо забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, зважаючи на те, що інкримінована злочинна діяльність носить тривалий, систематичний та цілеспрямований характер, продовжує існувати ризик того, що підозрюваний може продовжити вчинення такого роду кримінального правопорушення й надалі у разі не перебування під вартою, що вказує на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що ризики, на які вказує слідчий у клопотанні, продовжують існувати та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

З огляду на встановлені обставини, на переконання апеляційного суду, запобігти ризикам, передбаченим п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у даному кримінальному провадженні, можливо шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 обраного слідчим суддею запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави.

При оцінці ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про продовження існування вказаних ризиків, які не зменшилися, з огляду на суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу.

Наведені в апеляційній скарзі захисником підозрюваного доводи щодо недоведеності продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, фактично не зменшують доведених ризиків у кримінальному провадженні, а тому не можуть бути визначальними при вирішенні питання про продовження в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Доводи захисника підозрюваного щодо застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів оцінює критично, оскільки не доведено наявність достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Зазначені вище ризики наразі продовжують існувати є реальними та триваючими, що виключають можливість застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу, який, на думку колегії суддів, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що підозрюваний одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований (без зазначення), має інвалідність 2-ї групи, раніше не судимий, тобто має міцні соціальні зв`язки, на думку колегії суддів, фактично не зменшують продовження існування доведених ризиків у кримінальному провадженні, а тому не можуть бути визначальними при вирішенні питання про продовження в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, натомість, встановлена обґрунтована наявність продовження існування ризиків, визначених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тому інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4