ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001051 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року було частково задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадження за №0001051 від 26.06.2024, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

Застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001051 від 26.06.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, а саме на

- транспортний засіб автомобіль марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом позбавлення власника права його відчуження;

- тютюнові вироби: 50 блоків (500 пачок) тютюнових виробів, сигарет марки NZ Gold, без марок акцизного податку шляхом позбавлення права власника на відчуження, розпорядження та користування,

з метою забезпечення їх збереження, як речових доказів у кримінальному провадженні та спеціальної конфіскації.

В іншій частині клопотання про арешт ключів від транспортного засобу -= відмовлено.

Слідчий суддя зазначив, що вилучений транспортний засіб та тютюнові вироби без марок акцизного збору мають істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки можуть зберігати або нести на собі сліди скоєнного правопорушення або нести у собі відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою від 17.12.2024 були визнані речовим доказом, для їх збереження як речових доказів та проведення ряду експертиз, забезпечення можливої спеціальної конфіскації, слід застосувати захід забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя частково задовольнив клопотання прокурора.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді в скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вказує, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Вказує, що із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року вбачається, що підставами накладення арешту на автомобіль, який був вилучений під час огляду є забезпечення і збереження речових доказів у кримінальному провадження.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується, а слідчим не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Клопотання про арешт майна є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства. Тобто, у даному випадку, слідчим порушено права ОСОБА_8 на мирне володіння своїм майном.

Щодо посилання у клопотанні слідчого, що майно, яке зазначено в клопотанні, відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для його арешту, слідчий не зібрав та не надав слідчому судді достатні на етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Зазначає, що жодних доказів того, що вказаний автомобіль є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, в матеріалах справи не міститься.

Накладений арешт на приватну власність, на автомобіль Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , позбавляє права ОСОБА_8 розпоряджатися своєю приватною власністю.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_8 , підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, так таким в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна, як доказу, у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001051 від 26.06.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, відповідно до заздалегідь розподілених функцій та ролей, задля досягнення єдиного злочинного результату - незаконного збагачення при скоєнні кримінальних правопорушень в сфері господарської діяльності, організували незаконне зберігання, придбання, перевезення, пересилання, а також збут незаконно виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного податку, а також придбання з метою збуту, зберігання, також збут та транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, на території Дніпропетровської області.

17 грудня 2024 року у період часу з 10-32 по 11-42 год, на підставі заяви про надання добровільної згоди ОСОБА_9 проведено огляд іншого володіння особи автомобілю марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , в ході проведення огляду було вилучено:

- транспортний засіб автомобіль марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- ключі від автомобілю марки Renault Master, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- тютюнові вироби: 50 блоків (500 пачок) тютюнових виробів, сигарет марки NZ Gold, без марок акцизного податку.

17 грудня 2024 року вказані речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001051 від 26.06.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Клопотанням прокурора та долученими до нього документами доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

З висновком слідчого судді про необхідність задоволення клопотання прокурора в повному обсязі погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею було враховано наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, в тому числі і автомобіль Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , ключі від авто, на час розгляду клопотання була обґрунтована та доцільна.

Слідчий суддя вірно виходив з того, що вказаний автомобіль марки Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , може містити сліди кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні та на даній стадії кримінального провадження його повернення власнику ОСОБА_8 може призвести до знищення слідів можливого злочину та перешкодити встановленню істини.

Під час апеляційного розгляду не спростовано висновки слідчого судді, що транспортний засіб Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 , може і надалі використовуватися для вчинення кримінального правопорушення, що вказує на недостатність накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження.

Твердження адвоката, що огляд автомобіля вже проведений, а тому відсутня необхідність у накладені на нього арешту, колегія судді вважає на даному етапі передчасними, оскільки досудове розслідування триває та може виникнути необхідність у проведені слідчих дій із автомобілем.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що доводи представника адвоката ОСОБА_7 , що власник майна ОСОБА_8 не причетна до вчинення кримінального правопорушення, не нівелює необхідності накладення арешту на майно, оскільки зазначений автомобіль є знаряддям злочину, визнаний речовим доказом, а тому наявні всі передбачені законом підстави для накладення на нього арешту на даний час.

Інші доводи представника заявника не свідчать про необґрунтованість накладення арешту та не спростовують потреби у накладені арешту на вказаний транспортний засіб.

За таких обставин, адвокатом ОСОБА_7 не наведено правових підстав, які б свідчили про безпідставність та необґрунтоване накладення арешту на вказане вище майно із забороною відчуження, розпорядження та користування таким майном.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді не позбавляє права зацікавленої особи у зверненні до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України або до судді під час судового провадження з клопотанням про скасування арешту майна.

Обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження слідчим суддею зібраних доказів, колегією суддів не встановлено, а тому прийняте слідчим суддею рішення є таким, що відповідає загальним засадам кримінального провадження, обґрунтованим та законним.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді, які б тягли за собою скасування судового рішення, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванні оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року про часткове задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4