Справа № 932/3826/25
Провадження № 1-кс/932/1652/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010683 від 14.03.2025 року за підозрою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, колишнього співробітника ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, пенсіонер з 3 групою інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання, відповідно до якого сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 500 (п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську за процесуального керівництва Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0010683 від 14.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та невстановленим під час досудового розслідування військовослужбовцем співробітником ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ), в умовах воєнного стану та порушення вимог «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (далі Правила), Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 24.04.2025, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою реалізації спільного злочинного умислу із ОСОБА_7 , направленого на сприяння незаконного переправлення ОСОБА_8 (який був залученим до конфіденційного співробітництва в порядку ст. 275 КПК України) через державний кордон України, останній надав ОСОБА_7 , який діяв за попередньою змовою із ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США за надання йому фіктивних документів що виключають призов на військову службу під час мобілізації та подачі фіктивних відомостей до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подальшого внесення завідомо неправдивих відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та зняття з військового обліку як особи непридатної до військової служби, що відповідно до п. 26 Правил перетинання державного кордону, надає ОСОБА_8 право на безперешкодний виїзд за межі території України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

24 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, отриманими у встановленому КПК України порядку, зокрема: допитами свідків, протоколами огляду, документами та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у сприянні незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, як підозрюваного, щодо нього необхідно застосувати запобіжний захід.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КК України.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, особливу тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , матеріальне становище та соціальні зв`язки останнього, у органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що лише обрання запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просив його задовольнити.

Захисник просить застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме заставу, або домашній арешт.

Підозрюваний в судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши сторону обвинувачення, сторону захисту та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську за процесуального керівництва Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0010683 від 14.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконного переправлення осіб через державний кордон України, усуненням перешкод, вчинені за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя враховує, що матеріалами кримінального провадження повністю підтверджується бачення можливості того, що ОСОБА_5 міг вчинити вказані кримінальні правопорушення.

Так, підозра обґрунтовується наступними доказами: допитами свідків, протоколами огляду, документами та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що слідством зібрано достатньо доказів, які дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 .

З урахуванням цих доказів, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України.

Критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому слідчий суддя вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, наявність цього ризику зумовлена тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 9 років з конфіскацією майна, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки сама по собі тяжкість покарання за даний злочин може свідчити про наявність ризику ухилення (переховування) підозрюваного від слідства та / або суду.

З приводу ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що в клопотанні зазначені ризики перелічені шаблонно, слідчому судді не зрозуміло які саме речі, документи може знищити ОСОБА_5 , а також на яких саме свідків, експертів, спеціалістів останній може впливати та яким чином може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, стороною обвинувачення доведено як обґрунтованість підозри, так і наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Щодо наявність ризиків передбачених п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно ч. 4 ст. 194 КПК України унормовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5, ч. 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Приймаючи до уваги наведені норми КПК України, а також враховуючи особу підозрюваного, який дійсно має постійне місце проживання, згідно наданого суду для ознайомлення оригіналу пенсійного посвідчення, є собою з інвалідністю 3 групи загальне захворювання, раніше не судимий, слідчий суддя приходить до висновку, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним відповідних процесуальних обов`язків, мінімізації ризиків, можливо без застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За таких обставин є доцільним відмовити в застосуванні вказаного запобіжного заходу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики ЄСПЛ в рішенні ЄСПЛ за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, «…на момент взяття заявника під варту він не мав судимості та мав постійне місце проживання, де, як підтвердили місцеві органи влади, він мав добре налагоджені соціальні зв`язки.

Як вбачається з відповідних постанов суду, жоден із цих факторів не брався до уваги національними судами при ухваленні ними рішення про взяття заявника під варту. Крім того, здійснюючи оцінку особистості заявника, національні суди вирішили посилатися виключно на негативні характеристики та не враховували позитивні».

В силу ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено лише того факту, що застосування інших запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам. Так, цілодобовий домашній арешт є також достатньо суворим запобіжним заходом, і полягає у забороні підозрюваному залишати своє місце проживання цілодобово.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешті без застосування електронних засобів контролю із забороною залишати місця постійного проживання цілодобово, а також покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволені клопотання старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010683 від 14.03.2025 року за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі процесуальні обов`язки:

1) цілодобово не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отриманні невідкладної медичної допомоги;

2) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

3) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

4) не вчиняти інших правопорушень.

Виконання ухвали доручити слідчому Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську ОСОБА_6 та прокурору Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 .

Строк дії ухвали до 22 червня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1