ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1268/25 Справа № 201/6870/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000049 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Соборного районного суду м. Дніпра від 09 червня 2025 року, було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, помістивши її до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», в межах строку досудового розслідування, тобто до 03 серпня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу, як альтернативний запобіжний захід у кримінальному провадженні, в розмірі 908 400 гривень, в разі внесення якої, на ОСОБА_8 покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 відповідно до ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Слідчий суддя вважав встановленим, що існує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя вважав за можливе відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 908400 грн., зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що прокурором не доведено наявності існування ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України.

Вказує, що слідчим суддею не було враховано дані про особу підозрюваної, яка має постійне місце проживання, раніше не судима, працює, має на утриманні неповнолітню дитину, а також за договором довічного утримання ОСОБА_10 .

Крім того, вказує, що розмір застави є непомірним для підозрюваної.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , підозрювана ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, наполягали на її задоволенні.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки учасників судового процесу, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст. 178 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй злочину, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: відповідь на запит ГУ ДПС у Дніпропетровській області №34635/5/04-36-12-04-04 від 23.07.2024, відповідь на запит ГУ ДМС у Дніпропетровській області №1201.4.1-10424/12.3-24 від 31.07.2024, відповідь на запит Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР№6/5-2376 від 23.07.2024 з додатками, відповідь на запит КП ДМБТІ ДМР №8780 від 24.07.2024 року; протоколом тимчасового доступу разом з вилученими документами; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 , протоколом впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколами обшуку, повідомлення про підозру ОСОБА_8 та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого правопорушення, в якому вона підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри.

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, слідчим суддею належним чином мотивовано у своїй ухвалі.

Зокрема, як зазначив слідчий суддя, про наявність існування ризику, що підозрювана ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваної винною у вчиненні інкримінованого злочину, остання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. Крім того, слідчий суддя як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, врахував введення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний контроль за процесуальною поведінкою підозрюваної, остання маючи закордонний паспорт може виїхати за межі країни.

Про наявність існування ризику, що підозрювана ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, свідчить те, що підозрювана будучи знайома зі свідками, може шляхом вмовлянь, погроз чинити вплив на них, щоб останні змінили свої показання, з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваної в їх сукупності, зокрема, її вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваної, майновий стан, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать її належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Також, враховуючи обставини, визначені статтею 178 КПК України, відсутність хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню підозрюваного під вартою, особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Твердження про те, що слідчий суддя не взяв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , яка раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце мешкання у м.Дніпрі, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_14 , 2011 року народження, та особу похилого віку ОСОБА_10 , за яким доглядає на підставі договору довічного утримання від 17.02.2024 року, розлучена, працює у ФОП ОСОБА_15 на посаді працівника з комплексного обслуговування будинку, позитивно характеризується, заслуговують на увагу, однак вони були враховані слідчим суддею в сукупності з іншими обставинами та доказами по справі, та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя, визначаючи розмір застави, взяв до уваги необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, його тяжкість та обставини, а також суворість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватою, й наявні відомості про особу підозрюваної, та існуючі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст. 178 КПК України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення застави в розмірі, зазначеному в ухвалі, та дійшла висновку, що такий розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків, й таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний визначений розмір застави завідомо непомірним або навпаки, занадто малим для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи й з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст. 194, 196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, та визначенням відповідного розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Соборного районного суду м.Дніпра від 09 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави стосовно підозрюваної ОСОБА_8 строком до 03 серпня 2025 року включно, з альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4