КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 379/739/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4112/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 03 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України у кримінальному провадженні №0000109 від 23.04.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 03 травня 2025 року задоволено клопотання заступника начальника СВ ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обрано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 02 липня 2025 року, взявши останнього під варту в залі суду.

Одночасно визначено заставу для ОСОБА_7 у межах 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333 080 гривень.

Зобов`язано ОСОБА_7 з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави виконувати наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом у

визначений час та місце;

2) не відлучатися із міста Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання

та/або місця роботи.

Визначено строк дії ухвали до 02 липня 2025 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що в ході розгляду клопотання слідчим суддею не досліджено жодного прямого доказу безпосереднього відношення ОСОБА_7 до підпалу автомобіля працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, а тому вважає висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 таким, що не відповідає обставинам кримінального провадження.

Крім того, захисник вказує, що станом на 03.05.2025 сторона захисту не володіла доказом перебування ОСОБА_7 в шлюбі та наявності у нього малолітньої дитини, а тому просить дослідити нові докази в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 03.05.2025 оскаржувану ухвалу постановлено слідчим суддею за участі підозрюваного та його захисника, проте повний текст ухвали проголошено слідчим суддею 06.05.2025 за відсутності учасників процесу та стороні захисту не направлено, натомість, захисник ознайомився з повним текстом ухвали в ЄДРСР 09.05.2025, а апеляційну скаргу подав до суду 10.05.2025, тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку) та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 22.04.2025, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на знищення майна, що належить працівникові правоохоронного органу, у зв?язку з виконанням службових обов?язків вказаним працівником. Для вчинення вказаних дій ОСОБА_7 залучив раніше знайомого йому ОСОБА_11 , з яким домовився про спільне вчинення кримінального правопорушення.

22.04.2025 в період часу з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 в місцях роздрібної торгівлі придбали побутові товари та паливно-мастильні матеріали для подальшого виготовлення саморобного запалювального пристосування на основі легкозаймистої суміші. Після чого, громадським транспортом виїхали до місця проживання працівника правоохоронного органу - заступника командира 8 взводу 5 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони в м. Києві та Київської області ОСОБА_12 .

23.05.2025 близько 04 год. 00. в лісосмузі селища Ставище Білоцерківського району Київської області ОСОБА_7 , діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_11 , шляхом поєднання паливно- мастильних матеріалів, які помістили до чотирьох скляних пляшок до горловини яких прикріпили гніт з тканини, виготовили запалювальні пристосування на основі легкозаймистої суміші. Після чого, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 пройшли до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходився транспортний засіб - автомобіль марки «Skoda» моделі «Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_12 .

Після чого, ОСОБА_7 , керуючись єдиним спільним із ОСОБА_11 умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді знищення майна шляхом підпалу і бажаючи їх настання, використовуючи заздалегідь підготовлені знаряддя злочину - скляні пляшки з легкозаймистою сумішшю, здійснили підпал легкового автомобіля марки «Skoda» моделі «Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Пересвідчившись, що автомобіль горить, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 залишили місце вчинення злочину.

Внаслідок вказаних спільних протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_11 автомобіль марки «Skoda» моделі «Oсtavia», номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 326 586 гривень 00 копійок, був знищений, чим ОСОБА_12 завдано майнової шкоди на вказану суму.

02.05.2025 ОСОБА_13 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України.

02.05.2025 заступник начальника СВ ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до суду з клопотанням про застосування ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

03.05.2025 ухвалою слідчого судді Таращанського районного суду Київської області відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 02.07.2025 року, взявши останнього під варту в залі суду.

Одночасно визначено заставу для ОСОБА_7 у межах 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333 080 гривень.

Зобов`язано ОСОБА_7 , з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, виконувати наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом у

визначений час та місце;

2) не відлучатися із міста Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання

та/або місця роботи.

Визначено строк дії ухвали до 02 липня 2025 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею правильно встановлено, що фактів та інформації, які переконливо свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про його причетність до вчинення кримінально протиправних дій.

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні достатньо доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

При цьому, посилання сторони захисту на дані про особу підозрюваного самі по собі не забезпечують впевненості у його належній процесуальній поведінці та не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України, та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

При цьому, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, матеріальне становище підозрюваного, суспільну небезпечність злочину, вік та стан здоров`я, його соціальні зв`язки, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави у розмірі 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333 080 гривень, та погоджується з висновком слідчого судді про те, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність на даному етапі кримінального провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 347 КК України.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту розгляду справи в суді є достатньою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, доводи сторони захисту в частині даних про особу підозрюваного були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть забезпечити впевненості у його належній процесуальній поведінці і не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні та не можуть бути достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, як просить сторона захисту.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 407, 418, 422 КПК України,

постановила:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Таращанського районного суду Київської області від 03 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Таращанського районного суду Київської області від 03 травня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_14

Судді:

ОСОБА_15