Справа № 742/3025/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/499/25
Категорія - ч.2 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000488 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, особа з інвалідністю ІІІ групи, раніше неодноразово судимий, останній раз: 26.06.2024 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч.2 ст.308, ч.3 ст.308, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом наркотичних засобів на строк 2 роки, та з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла,

засуджений за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.06.2024, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з обігом наркотичних засобів, на строк 2 (два) роки та з конфіскацією майна, крім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 22 березня 2024 року, зарахувавши строк перебування ОСОБА_8 під вартою у строк покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, не обирався.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.03.2024.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2461,16 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше судимим вироком Прилуцького міськрайонного суду від 17.11.2017 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 та ч.1 ст.321 КК України, не маючи відповідного дозволу на збут наркотичних засобів, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009, маючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 13.02.2024, близько 10:00 год, перебуваючи поблизу магазину, розташованого за адресою: вул. В`ячеслава Чорновола, 111, у м. Прилуки, умисно, повторно, з корисливих мотивів, збув ОСОБА_10 (особі зі зміненими даними), яка залучена в якості покупця для проведення оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 500 грн блістер із вмістом всередині 5 пігулок, що згідно з висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/125-24/2074-НЗПРАП від 14.02.2024, є наркотичним засобом - метадоном загальною масою 0,107 грамів.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність зі збуту наркотичних засобів, ОСОБА_8 , не маючи відповідного дозволу на збут наркотичних засобів, діючи умисно, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009, маючи злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 22.03.2024, близько 10:00 год, перебуваючи поблизу аптеки, розташованої за адресою: вул. Вокзальна, буд.55, у м. Прилуки, умисно, повторно, з корисливих мотивів, збув ОСОБА_10 (особі зі зміненими даними), який був залучений в якості покупця для проведення оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 500 грн, блістер із вмістом всередині 5 пігулок, що згідно з висновком експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/125-24/3979-НЗПРАП від 23.03.2024 є наркотичним засобом - метадоном загальною масою 0,105 грамів.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання. Також ОСОБА_8 звернув увагу на наявність у нього тяжких хронічних захворювань.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

В аспекті досягнення мети покарання, виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості обвинуваченого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про його особу, який неодноразово судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з жовтня 2014 року перебуває на диспансерному обліку у Прилуцькому наркодиспансері через психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання опіатів, має синдром залежності; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі передбаченому санкцією ч.2 ст.307 КК України, та з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, при призначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Беручи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, попередні судимості, схильність обвинуваченого до вчинення протиправних дій, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК України та пом`якшення призначеного йому покарання, як на цьому наполягає апелянт.

Отже, всі обставини, на які посилається обвинувачений, судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 березня 2025 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4