ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/1630/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001802 від 07 травня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 КК України частиною третьою статті 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

до Дарницького районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001802 від 07 травня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 КК України частиною третьою статті 358 КК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 червня 2025 року матеріали клопотання передано судді ОСОБА_1 .

Звертаючись із клопотанням про арешт майна, прокурор обґрунтував його наступним.

Слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001802 від 07 травня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 КК України частиною третьою статті 358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що Головним управлінням житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого нежиле приміщення № 187 площею 163, 10 м2 за адресою АДРЕСА_1 належить в рівних частинах на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Підставою реєстрації права власності на нежиле приміщення № 187 площею 163, 10 м2 за адресою АДРЕСА_1 слугувала ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2009 року, справа № 2-980/09р.

У подальшому, 02 березня 2023 року ОСОБА_6 реєструє за собою право власності на нежитлове приміщення № 187 площею 258,9 м2 за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, документами, що подавалися для реєстрації є, зокрема, технічний паспорт, ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2008 року, справа № 2-980/09, свідоцтво про право власності.

При цьому, відповідно до відповіді Гребінківського районного суду Полтавської області від 05 червня 2025 року № ЕП-114/2025-Вих зазначене рішення суду не ухвалювалося.

Таким чином, невідомі особи шахрайським шляхом на підставі підроблених документів заволоділи правом власності на нежитлове приміщення № 187 площею 258,9 м2 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора від 06 червня 2025 року приміщення № 187 площею 258,9 м2 за адресою АДРЕСА_1 , яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать ОСОБА_6 , визнано речовим доказом.

З огляду на те, що право власності на вказане приміщення зареєстровано на підставі підроблених документів, а саме на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2009 року, справа № 2-980/09р, якої не існує, з метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на майно, а саме на приміщення № НОМЕР_1 площею 258,9 м2 за адресою АДРЕСА_1 , яке відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати майна шляхом його відчуження на користь третіх осіб.

Судове засідання призначене на 13 червня 2025 року було відкладено на 16 червня 2025 року за клопотанням представника власника майна.

У судове засідання, призначене на 16 червня 2025 року, з`явилися прокурор та представник власника майна.

Прокурор просив суд долучити до матеріалів клопотання копію заяви ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав, яка була отримана ним від ПН КМНО ОСОБА_7 . Загалом, прокурор підтримав клопотання про накладення арешту на вказане приміщення з підстав викладених у клопотанні.

Представник власника майна заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що воно є необґрунтованим, вказав, що приміщення не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні, як про це зазначив прокурор, оскільки не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Зазначив, що матеріали клопотання не містять належних відомостей про те, що ухвала Гребінківського районного суду Полтавської області є підробленим документом, а відтак відсутні докази того, що право власності на приміщення було набуто шахрайським шляхом.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно вивчивши доводи клопотання, матеріали кримінального провадження долучені до нього, доходить наступного висновку.

Як визначено частиною другою статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження, що були надані суду для дослідження, на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, частиною третьою статті 358 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зважаючи на обставини та події, які були встановлені досудовим розслідуванням, з огляду на наявні докази у матеріалах кримінального провадження, нерухоме майно, а саме приміщення, на які прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вони можуть бути об`єктом кримінально протиправних дій, враховуючи правову підставу для арешту майна, а також з метою об`єктивного всебічного досудового розслідування та необхідності встановлення обставин скоєння злочину, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено необхідність арешту зазначених приміщень.

Слідчий суддя відхиляє доводи представника власника майна щодо того, що нежитлове приміщення № 187 не відповідає критеріям речового доказу та відсутні підстави для накладення арешту на таке майно, враховуючи, що як вбачається з витягу з ДРРП від 22 травня 2025 року право власності за ОСОБА_6 на вказане нежитлове приміщення було зареєстровано, зокрема на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області від 7 грудня 2009 року № 2-980/09, в той час, як керівником апарату вказаного суду було надано відповідь на запит прокурора про те, що останній номер цивільної справим за 2009 рік, що обліковується у суді - 2-553/09. Отже, у цьому кримінальному провадженні існують обставини, які мають бути встановлені під час досудового розслідування та які мають істотне значення, а тому вказане нежитлове приміщення відповідає критерію речового доказу, бо може бути об`єктом вчинення кримінально-протиправних дій.

Як передбачено частиною четвертою статті 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оцінивши доводи прокурора та заперечення представника власника майна, врахувавши наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження прав власника майна завданнями кримінального провадження, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, а також вид нерухомого майна, його стан на час розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на зазначене у клопотанні приміщення підлягає задоволенню шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном.

Керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України , слідчий суддя

УХВАЛИВ:

клопотання прокурора - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: приміщення № 187 площею 258,9 м2 (реєстраційний номер майна 000) за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1