Вирок

Іменем України

16.05.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000786 від 01.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, із фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 01.08.2024 близько 12 год. 07 хв., керуючи автомобілем марки «Citroen», моделі «Jumper», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 та рухаючись ним заднім ходом по вул. В.Великого, поблизу будинку № 103, у м. Львові, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно із якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, грубо порушив вимоги п. 1.5, 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що водій, під час керування технічно справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись заднім ходом по тротуару, не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та здійснив наїзд на пішохода, ОСОБА_5 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 отримала: закритий перелом шостого ребра справа, закритий перелом тіла 4-го поперекового хребця та поперечних відростків 12-го грудного, 1-3-го поперекових хребців, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, при вищезазначених обставинах визнав у повному обсязі. Зазначив про те, що працює на доставці товару в аптеки. У цьому місці на вулиці Володимира Великого також розташована аптека, позаду магазину «Близенько». У цю аптеку він доставляє товар щотижня. Так само у цю місцевість доставляють товар й інші автомобілі. Цього дня, після розвантаження, він сів у зазначений автомобіль, поруч із ним також сидів його експедитор, ОСОБА_7 . Керований ним автомобіль обладнаний боковими дзеркалами, а дзеркало заднього виду хоча й є, але не забезпечує оглядовості через задню стінку (перегородку). Однак така комплектація передбачена заводом виробником. Управляє указаним автомобілем уже два роки, маючи загальний чотирнадцятирічний досвід водіння.

Вказав, що почав рух заднім ходом, із швидкістю орієнтовно 5 км./год. Всього від початку руху і до зупинки проїхав орієнтовно 20 м. По бокових дзеркалах весь час нікого не було. Під час керування його ніхто не відволікав, він ні з ким не розмовляв, погода була сонячною, вікна в автомобілі відчиненими. Потерпіла потрапила йому у сліпу зону і він навіть не відчув того, як її збив. Пізніше по машині постукали. Далі він пам`ятає те, як вийшов з автомобіля і побачив, що лежить жінка. Запитав чи болить щось у жінки та почув, що все болить. Викликав швидку, зняв чехол із сидіння, склав його і поклав їй під голову. Пригадує, що люди хотіли її підняти, а він просив, щоб ті її не рухали і забезпечили спокій. Зазначив про те, що йому дуже жаль щодо вчиненого. На теперішній час він не керує транспортними засобами і його не полишають відчуття сорому та муки сумління.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні конкретизовано ним з використанням схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та фото таблиці (а.с. 52-56).

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Незважаючи на позицію обвинуваченого щодо визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України, судом також допитано потерпілу.

Допитана у судовому засіданні потерпіла, ОСОБА_5 , надала показання про те, що подія дійсно відбулося у час і місці, як зазначено в обвинувальному акті. До події потерпіла з обвинуваченим не була знайомою. На місці події бувала щоденно, оскільки останніх три роки, що передували події, працювала поруч, у дитячому реабілітаційному центрі «Левеня». Поруч із ним є чимало магазинів, кафе, тощо. Перед ними є доволі широкий тротуар, де й трапилась подія. Пересуваючись звичним для себе маршрутом, повідомила про те, що не очікувала руху транспортного засобу у цьому місці і не звернула увагу на автомобіль обвинуваченого, чула крик іншої жінки «право», однак своєчасно не збагнула, що ця жінка сигналізувала їй про небезпеку. Далі частково розвернулась, однак відбувся наїзд, тож вона боком так і потрапила під автомобіль. По суті потерпіла рухалась у такий спосіб, у який вона, рухаючись у перед, віддалялась від автомобіля, а водій, рухаючись заднім ходом наближався до неї. У результаті потерпіла опинилась між колесами його автомобіля, ногами у перед. На переконання потерпілої, водій навіть не збагнув того, що збив пішохода, оскільки продовжив рух. У певний момент усвідомлювала, що буде поміченою не раніше того часу, як частина її тіла опиниться по переду автомобіля. Автомобіль пригальмував лише поруч із грудьми потерпілої, тоді поїхав назад, тобто звільнив її тіло. Після наїзду самотужки встати не могла. Далі прибула карета швидкої медичної допомоги і, доволі швидко, о 12:30 потерпіла уже була у лікарні. Наступного дня потерпілій прооперували хребет та поставили пластини. Після операції вона тривалий час не ходила та не сідала. По теперішній час потерпіла проходить реабілітацію та регулярно відвідує військовий госпіталь.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження інших доказів по указаному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_6 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; останньому судом було роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тому, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілу ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_6 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також конкретні обставини його вчинення. Суд враховує наслідки, які настали від дорожньо-транспортної пригоди, а також ставлення обвинуваченого до допущених порушень правил дорожнього руху, його поведінку до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, ураховуючи думку потерпілої щодо суворості призначення покарання, як і факт призову обвинуваченого з 22.03.2025 на військову службу, приймаючи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість призначення йому покарання у виді штрафу.

Однак, суд дійшов висновку про відсутність підстав застосування положень ч.1 ст. 69 КК України та не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. За правилами ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як вбачається із санкції ч.1 ст.286 КК України, вона передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Тобто, положення ч.1 ст.69 КК України, в силу застережень, які передбачені ч.2 ст.69 КК України, не можуть бути застосовані до додаткового покарання передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Тому суд зобов`язаний призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

У межах кримінального провадження № 0000786 від 01.08.2024 ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 у справі №465/6058/24 (провадження №1-кс/465/1403/24) накладено арешт на автомобіль марки «Citroen» модель «Jumper», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання) шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування (ремонт, експлуатація), який на праві власності належить ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 32-34).

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. За наведеного, арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 у справі №465/6058/24 (провадження №1-кс/465/1403/24) слід скасувати.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. А тому, з обвинуваченого потрібно стягнути документально підтверджені судові витрати на залучення експерта, а саме:

на суму 1893,20 грн. (висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-24/18383-ІТ від 20.08.2024);

на суму 3786,40 грн. (висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-24/18065-ІТ від 19.08.2024);

на суму 3786,40 грн. (висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/114-24/18007-ІТ від 19.08.2024), всього на загальну суму 9466,00 грн. (а.с. 35-51).

Підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 05.08.2024 у справі №465/6058/24 (провадження №1-кс/465/1403/24) на автомобіль марки «Citroen» модель «Jumper» реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази:

- автомобіль марки «Citroen» модель «Jumper» реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 повернути власнику, ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 9 466 (дев`ять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 00 копійок.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1