КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5234/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НОУЛІМІТ» - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «НОУЛІМІТ» ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року частково задоволено клопотанняпрокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000068 від 21.09.2023 року.

Накладено арешт на 100 % частки статутного капіталу у розмірі 1 000 000,00 грн. - (корпоративні права) ТОВ «НОУЛІМІТ» (), який складається із внесків засновника (власника) ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_1 , майна підприємства - автомобіль FORD TRANSIT державний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , двигун 2198, 2016 рік випуску, середньою ринковою вартістю приблизно 627 000 гривень, а також банківські рахунки, відкриті ТОВ «НОУЛІМІТ» () у банках:

АТ "ПУМБ": НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ,

АТ "АСВІО БАНК": НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ,

АТ "КБ "ГЛОБУС": НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ,

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 та НОМЕР_18 із залишками грошових коштів та поточними нарахуваннями грошових коштів у вигляді прибутку від продажу товарів.

Заборонено службовим особам ТОВ «НОУЛІМІТ» (), іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ "АСВІО БАНК", АТ КБ "ПриватБанк", АТ "КБ "ГЛОБУС" крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ТОВ «НОУЛІМІТ» - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року (справа №761/24223/25, провадження №1-кс/761/16165/2025), якою накладено арешт на майно, що належить ТОВ «НОУЛІМІТ», та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025року є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що зі змісту ухвали слідує, що відповідною постановою детектива від 09 червня 2025 року корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ», належний товариству транспортний засіб, а також банківські рахунки, що відкриті у АТ «ПУМБ», AT «АСВІО БАНК», АТ «КБ «ГЛОБУС» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ», відповідні банківські рахунки та грошові кошти, які на них розміщені, таким ознакам не відповідають.

Апелянт вказує на те, що аналіз наведеної норми вказує на те, що корпоративні права не мають певного фізичного та матеріального вираження в природі, а існують лише віртуально.

З огляду на це, очевидним є той факт, що корпоративні права не можуть зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, оскільки вони не мають фізичної та матеріальної форми, а тому із цих підстав вони не можуть мати ознак речового доказу.

Така позиція повністю узгоджується із висновками Вищого антикорупційного суду, викладеними в ухвалі від 25 червня 2024 року по справі № 991/3183/24.

У цьому ж судовому рішенні Вищий антикорупційний суд також зробив висновки, що наявність постанови про визнання речовим доказом не призводить до автоматичного визнання корпоративних прав, про які в них йдеться, речовими доказами, позаяк КПК України не передбачено винесення постанови слідчим або прокурором як передумови визнання певного об`єкта речовим доказом, оскільки останній є речовим доказом лише тоді, коли він відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК (п. 39 ухвали).

За таких обставин корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ», які належать ОСОБА_8 , не містять будь-яких ознак речового доказу і накладення на них арешту у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є неможливим.

Скаржник посилається на те, що статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Безготівкові розрахунки - це перерахування коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів, а також перерахування надавачами платіжних послуг коштів, внесених платниками готівкою, на рахунки отримувачів (п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»).

З цих норм слідує висновок, що на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковується банком на рахунку під зобов`язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових коштів у межах такої суми.

За таких умов, безготівкові кошти не є індивідуалізованими матеріальними об`єктами, відповідно режим поводження з ними не може бути аналогічний тому, який запроваджений до речових доказів. Тому, накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на рахунках, враховуючи їх нематеріальний і неіндивідуалізований характер, не узгоджується з заявленою метою - збереження речових доказів, адже їх неможливо використати як доказ у кримінальному провадженні.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року в справі №760/18416/19.

Тобто, гроші можуть бути речовими доказами виключно в готівковому вигляді. Лише готівкові гроші можуть або містити на собі якісь сліди (відбитки пальців, ознаки, позначки), або ж можуть бути вилучені як предмет кримінального правопорушення.

Крім того, в ухвалі про накладення арешту відсутні будь-які дані, які б вказували, що належні ТОВ «НОУЛІМІТ» кошти, які знаходяться на банківських рахунках, набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином банківські рахунки та грошові кошти у безготівковому вигляді, які на них містяться, не є матеріальним об`єктом, а отже, не можуть бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України і накладення арешту на них не узгоджується з вимогами п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Апелянт вказує, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що 26 травня 2025 року директору ТОВ «НОУЛІМІТ» ОСОБА_9 в межах кримінального провадження №0000068 від 21 вересня 2023 року повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 212 та ч.1 ст. 366 КК України.

У свою чергу, зі змісту цього ж рішення слідчого судді також вбачається, що «санкція інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення передбачає конфіскацію майна, а тому арешт належного підозрюваному майна є співмірним та пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження».

Скаржник зауважує, що санкції ч.1 ст. 212 та ч.1 ст. 366 КК України не передбачають додаткового покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, жодне арештоване майно не належить підозрюваному у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_9 , що зі змісту ухвали слідчого судді є встановленим.

При цьому, провадження щодо застосування до ТОВ «НОУЛІМІТ» заходів кримінально - правового характеру не здійснюється.

За таких обставин слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі передчасно прийняв рішення про наявність підстав для арешту майна ТОВ «НОУЛІМІТ», визначених п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, а відтак такий арешт є необґрунтованим.

Також апелянт у скарзі зазначає, що згідно із ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Всупереч зазначеній нормі процесуального закону накладення арешту на банківські рахунки ТОВ «НОУЛІМІТ» та заборона службовим особам товариства проводити будь- які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, фактично зупиняє законну господарську діяльність.

Адвокат ОСОБА_6 наголошує, що вказане товариство має чинні ліцензії на виготовлення та оптову торгівлю рідинами, що використовуються у електронних сигаретах, має повний цикл виробництва останніх та на законних підставах здійснює їх виготовлення та збут.

Блокування банківських рахунків повністю зупиняє виробничо-господарську діяльність ТОВ «НОУЛІМІТ», оскільки позбавляє можливості товариство здійснювати закупівлю сировини, обладнання, комплектуючих, оплату виробничих та інших послуг тощо.

Така зупинка діяльності фактично призведе до простою товариства та заподіяння йому значних матеріальних збитків.

Також зазначає, що ТОВ «НОУЛІМІТ» за перше півріччя поточного року сплатило до державного бюджету 21 455 806,25 грн. податків та зборів, з яких 11 474 647,42 грн. є акцизним податком. За таких обставин простій товариства зумовить не лише заподіяння збитків останньому, а і ненадходження до бюджету значних сум грошових коштів.

На думку скаржника, аналізуючи положення кримінально-процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна, наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «НОУЛІМІТ» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва адвокатом ОСОБА_6 фактично оскаржено в частині задоволених вимог прокурора про накладення арешту на майно, то суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді лише в частині накладення арешту на вищезазначене майно.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості задоволення та/або відмови у задоволенні інших вимог клопотання прокурора колегією суддів не перевіряється.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000068 від 21.09.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та 01.05.2024 року засудженим Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст.28, ч.1 ст. 204, ч. 3 ст. 28,ч. 2 ст. 204 КК України за вчинення кримінальних правопорушень у сфері господарської діяльності, на шлях виправлення не став, та вчинив нові злочини у сфері господарської та службової діяльності за наступних обставин.

Рішенням учасника ТОВ «НОУЛІМІТ» № 02/04/2021 від 02.04.2021 року затверджено Статут ТОВ «НОУЛІМІТ» () (нова редакція), згідно якого Товариство діє відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю, а також інших нормативно-правових актів України (1.1); органами управління Товариства є Загальні збори учасників та одноосібний виконавчий орган - Директор Товариства (3.1); одноосібним виконавчим органом Товариства є Директор. До його компетенції належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства (3.19); директор є керівником Товариства і може діяти від його імені без довіреності (3.21).

Місце ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НОУЛІМІТ» () зареєстровано за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45.

02.04.2021 року рішенням № 02/04/2021 учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «НОУЛІМІТ» (далі - ТОВ «НОУЛІМІТ») () ОСОБА_9 05.04.2021 року обрано директором. Наказом ТОВ «НОУЛІМІТ» від 05 квітня 2021 року № 1 ОСОБА_9 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з 05 квітня 2021 року.

Таким чином, ОСОБА_9 рішенням власника призначений на посаду та з 05.04.2021 року приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «НОУЛІМІТ», відповідно до посадових обов`язків став наділений правами та обов`язками, в тому числі виконувати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції з організації керівництва та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, нести відповідальність за дотримання вимог законодавства України, внаслідок чого, згідно умов статті 18 Кримінального кодексу України, набув статус службової особи підприємства.

01.05.2024 року Богунським районним судом м. Житомира ОСОБА_9 визнано винним у незаконному зберіганні з метою збуту, збуті та транспортуванні з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, вчинених організованою групою, незаконному виготовленні підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, вчиненому організованою групою, та засуджено за ч.3 ст.28, ч.1 ст. 204, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України, за обставинами яких ОСОБА_9 , протягом 2022-2023 років, до 09.03.2023, як виконавець організованої групи забезпечував: контроль за незаконним виготовленням, транспортуванням, зберіганням та збутом незаконного виготовлених підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну; - впровадження заходів конспірації злочинної діяльності; придбання сировини (інгредієнтів) - гліцерину, пропіленгліколю, нікотину, тютюну, ароматизаторів тощо, які необхідні для незаконного виготовлення підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, а також відповідного пакувального матеріалу, пошук постачальників та оформлення бухгалтерських операцій.

При цьому ОСОБА_9 , будучи службовою особою, з метою ухилення від сплати обов`язкових платежів, дотримуючись заходів конспірації, протягом 2022-2023 років ввозив на митну територію України товар, призначений для виготовлення рідин для електронних цигарок, при цьому умисно вносив до митних декларацій неправдиві відомості щодо УКТЗЕД товару непідакцизної групи.

Після викриття співробітниками правоохоронних органів зазначеної вище протиправної діяльності, ТОВ «НОУЛІМІТ» за керівництва ОСОБА_9 отримало ліцензії на виробництво рідин, що використовуються в електронних сигаретах, реєстраційний № №00005 та оптову торгівлю рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, реєстраційний № 00004.

Таким чином ОСОБА_9 , обіймаючи посаду директора ТОВ «НОУЛІМІТ», був обізнаний про властивості імпортованого товару підакцизної групи, який в подальшому використовував у незаконному виготовленні підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, а також обов`язок подання достовірних відомостей відповідно до УКТЗЕД .

Стаття 247 МКУ вимагає від суб`єкта господарювання подавати достовірні дані в митній декларації, зокрема: класифікацію товару за УКТЗЕД, вартість, країну походження та інші відомості, необхідні для нарахування платежів.

В подальшому не пізніше 27.07.2023 року, ОСОБА_9 , обіймаючи посаду директора ТОВ «НОУЛІМІТ» (), будучи службовою особою підприємства, за місцем ведення фінансово-господарської діяльності за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, з метою ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, діючи в межах зовнішньоекономічного договору від 13.06.2023 № 05/06-23N постачання товару - речовини для виготовлення рідин для електронних цигарок, достовірно знаючи про обов`язок подання митному органу достовірних відомостей про товар, сплату в повному обсязі податків та митних платежів, маючи право та можливість перед подачею митної декларації з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів, з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначених у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів, що прямо визначено частиною 2 статті 266 Митного Кодексу України (надалі - МКУ), а також згідно вимог частини 5 статті 327 МКУ право декларанта залучити спеціалістів та експертів для участі у здійсненні митного контролю, умисно вказаними правами не скористався, а всупереч службовим обов`язкам та нормативним актам, що встановлюють порядок визначення розміру та сплати митних платежів, прийняв рішення внести до митної декларації та подати митному органу завідомо неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД, з метою зменшення митних платежів.

Реалізуючи розроблену протиправну схему, з метою ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, 27.07.2023 року, за місцем ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НОУЛІМІТ» () за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, ОСОБА_9 діючи умисно, організував та із залученням декларанта - митного брокера ТОВ «Євро-Брок» ОСОБА_10 , якому не доводив реальний умисел своїх дій, подав з використанням автоматизованих систем до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Державної митної служби України, розміщеного за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13-Б, електронну митну декларацію типу «Імпорт 40 ДЕ», якій присвоєно номер 23UA64U5, у тому числі товар № 2 «Органічні сполуки рослинного походження - солі нікотину: - сіль нікотінбензоату, розчин (200мг/мл) у 100%-му пропіленгліколі - 400 кг (CAS № 88660-53-1, хімічна назва nicotinebenzoate, синоніми:(S)-3- (1-Methylpyrrolidin-2-yl) pyridinebenzoate, (S)-3- (1-Methylpyrrolidin-2-yl) pyridinebenzoate, молекулярна формула C17H20N2O2, партія № 11223B; призначений для виготовлення рідин для електронних цигарок; не аерозольне пакування - бочки по 5 кг на піддоні; країна виробництва IT; виробник - Alhem EUROPE S.A.» та товаросупровідні документи на вказаний товар: інвойс (invoice) від 18.07.2023 № 20230558, пакувальний лист від 18.07.2023№ 20230558, CMR від 21.07.2023, № 105058, зовнішньоекономічний договір від 13.06.2023№ 05/06-23N.

Згідно товарно-супровідних документів та ЕМД № 23UA64U5: відправник товару (графа 2 ЕМД): Alchem EUROPE S.A., 45A, ruedeLausanne, Geneve 1201, Швейцарія; одержувач/імпортер (графа 8) та особа, відповідальна за фінансове врегулювання, (графа 9): ТОВ «НОУЛІМІТ», м. Житомир, вул. Домбровського, 45, 10029, Україна (); код товару згідно УКТ № 2 (гр. 33): ; країна походження товару (гр. 34) Італія (IT); вага товару брутто/нетто (графи 35, 38) 446 кг та 400 кг відповідно; фактурна вартість товару (гр. 42) 27440,00 EUR, митна вартість товару заявлена за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, вартість операції) та складає (гр. 45) - 1150881,71 грн.

У графі 47 (нарахування платежів) ЕМД № 23UA64U5 декларантом ОСОБА_10 , згідно отриманим від ОСОБА_9 документам та відомостям, зазначено наступні ставки платежів для товару: мито (вид платежу 020), основа нарахування - 1150881,710 грн, ставка 0%, сума - 0,00 грн, спосіб платежу «01», ПДВ (вид платежу 028), основа нарахування 1150881,710 грн, ставка 20%, сума - 230176,34 грн, спосіб платежу «01».

ОСОБА_9 , як керівник ТОВ «НОУЛІМІТ» () несе особисту відповідальність за достовірність поданих документів, своєчасність сплати податків та митних платежів, дотримання митних процедур, обов`язки щодо забезпечення відповідності митним вимогам та несе відповідальність за будь-які порушення, що можуть виникнути в процесі митного оформлення.

Під час перевірки митним органом ЕМД 23UA64U5 та товаросупровідних документів системою управління ризиками за № 905-5 згенеровано «Взяття проб (зразків) товарів для проведення досліджень, з метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД».

27.07.2023 року митним органом відібрано проби товару та направлено запит про проведення дослідження від 31.07.2023 за вихідним Житомирської митниці від 31.07.2023 №7.19-2/28-01/7.17/5352, зареєстрованого в СЛЕД Держмитслужби від 02.08.2023 за № 3773/7/7.19.

14.08.2023 року Житомирською митницею отримано висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби від 11.08.2023 № -0267, в якому зазначено хімічний склад товару.

16.08.2023 року під час проведення перевірки митним органом правильності визначення декларантом коду товару за УКТ ЗЕД підрозділом митного оформлення направлено запит до УМП КМВ та МТР ЗЕД Житомирської митниці Державної митної служби України за № 26.

18.08.2023 року підрозділом митниці винесено рішення про визначення коду товару № КТ-КТ-UA-2023, згідно якого код згідно УКТ ЗЕД товару № 2 змінено на , за яким ставка мита - 3% і присутній акцизний податок 10000 грн за 1 л. та змінено його описову частину на «Рідка нікотинова основа, що використовуються в електронних сигаретах, розчин солі нікотінбензоату, розчин (200мг/мл) у 100%-му пропіленгліколі - 400 кг. (CAS № 88660-53-1, хімічна назва nicotinebenzoate, CAS № 57-55-6,хімічна назваpropyleneglycol, призначений для виготовлення рідин для електронних цигарок, не аерозольне пакування - бочки по 5 кг на піддоні), країна виробництва IT, виробник - Alhem EUROPE S.A.».

Статтею 262 МКУ визначено перелік митних платежів, які зобов`язаний сплачувати суб`єкт господарювання: мито (ввізне/вивізне), ПДВ, акцизний податок, спеціальні мита та митні збори. Статтею 263 МКУ встановлено перелік платників митних платежів, зокрема: суб`єкт господарювання (декларант або власник товарів), митний представник (брокер) та інші особи, відповідно до митного режиму. Суб`єкт господарювання, згідно з вимогами статті 265 МКУ, зобов`язаний сплачувати митні платежі у строки: до моменту подання митної декларації або випуску товарів (залежно від митної процедури), а у разі розстрочки - у встановлений митницею термін.

01.09.2023 року за № 7.19-15/467 Управлінням митних платежів Житомирської митниці Державної митної служби України встановлено, що у разі заявлення декларантом коду товару згідно УКТ ЗЕД - станом на 27.07.2023, тобто дату подачі митної декларації, сплаті підлягають наступні платежі, а саме: ввізне мито, основа нарахування - 1 150 881,71 грн., ставка 3 %, сума - 34526,45 грн., акцизний податок, основа нарахування - 400 LTR, ставка 10000 грн. за 1LTR, сума - 4 000 000 грн., ПДВ, основа нарахування 5 185 408,16 грн., ставка 20%, сума - 1 037 081,63 грн.

Таким чином, під час проведення перевірки правильності визначення декларантом коду товару за УКТ ЗЕД підрозділом митного оформлення відібрано зразки товару, проведено їх дослідження та винесено рішення про визначення коду товару № КТ-КТ-UA-2023, згідно якого код (гр. 33) УКТ ЗЕД товару № 2 змінено з на , за яким ставка мита - 3% і присутній акцизний податок 10000 грн за 1 л. та змінено його описову частину, внаслідок чого встановлено зменшення розміру сплати митних платежів на суму 4 841 431,74 грн.

Встановлено, що в складі наданих на дослідження об`єктів виявлено речовини, які за часом утримання та мас-спектрами відповідають пропіленгліколю, бензойній кислоті, нікотину; об`єкти, за хімічним складом (пропіленгліколь, нікотин, бензойна кислота) відповідають розділу 4, п. 4.3 ДСТУ 9128:2021, та можуть бути віднесені до компонентів рідин, що використовуються в електронних сигаретах; відповідають визначальним товарним характеристикам продуктів, призначених для вдихання без горіння, з вмістом нікотину, у вигляді рідини, що використовуються в електронних сигаретах, що містяться, зокрема в картриджах, заправних контейнерах та інших ємностях, згідно УКТ ЗЕД; входять до переліку підакцизних товарів. Враховуючи вищезазначене, класифікація товарів, що відповідають встановленим у висновку КНДІСЕ від 25.10.2024 № 1101/24-34/10134/24-53 характеристикам, здійснюється у товарній підкатегорії 2404 12 00 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом та відповідно до вимог статті68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

ОСОБА_9 ,будучи службовою особою ТОВ «НОУЛІМІТ», у відповідності до вимог законодавчих актів, що регулюють питання оподаткування господарської діяльності в Україні, несе відповідальність за правильне ведення бухгалтерської та податкової звітності товариства та результатів його роботи, а також за своєчасне нарахування та сплату в повному обсязі податків, зборів та митних платежів до державного бюджету України.

Митним кодексом України (МКУ) встановлено, що керівник суб`єкта господарювання має низку обов`язків та несе відповідальність за їх виконання. Відповідно до статей 262, 263, 265, 247, 349, 534 МКУ, суб`єкт господарювання зобов`язаний сплачувати митні платежі (мито, ПДВ, акциз) у встановлені строки, подавати достовірні дані в митній декларації, зберігати документи, дотримуватися обмежень та несе фінансову відповідальність за порушення (ст. 534 МКУ), а керівник як представник суб`єкта відповідає за дотримання цих вимог особисто (ст. 59 МКУ).

ОСОБА_9 , обіймаючи посаду директора ТОВ «НОУЛІМІТ» (), будучи службовою особою підприємства, діючи умисно, з метою ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, не сплатив нараховані митні платежі у сумі 4 841 431,74 грн. та не погоджуючись із рішенням митного органу, почав оскаржувати визначеного митницею коду УКТ ЗЕД - задекларованого товару. 18.02.2025 у справі № 240/28192/23 Касаційним адміністративним судом Верховного Суду України касаційну скаргу Житомирської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України за позовом ТОВ «НОУЛІМІТ» до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про визначення коду товару задоволено частково, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1809.2024 року у справі № 240/28192/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_9 , з метою ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів та вивільнення товару з під митного контролю, перебуваючи за місцем ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «НОУЛІМІТ» () за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, обіймаючи посаду директора, як декларант, 20.12.2024 року подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Державної митної служби України, розміщеного за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13-Б, до митного оформлення у митному режимі імпорт, з використанням автоматизованих систем, електронну митну декларацію типу «Імпорт40ДЕ», якій присвоєно номер 24UA30U0 на товар: «органічні сполуки рослинного походження - солі нікотину: - сіль нікотінбензоату, розчин (200мг/мл) у 100%-му пропіленгліколі - 400 кг. (CAS № 88660-53-1, хімічна назва nicotinebenzoate, синоніми: (S)-3-(1-Methylpyrrolidin-2-yl)p yridinebenzoate, (S)-3-(1-Methylpyrrolidin-2-yl) pyridinebenzoate, молекулярна формула C17H20N2O2, партія № 11223B; призначений для виготовлення рідин для електронних цигарок; не аерозольне пакування - бочки по 5 кг на піддоні); країна виробництва IT; виробник - Alhem EUROPE S.A..» (назву товару зазначено оригінально згідно графи 31 ЕМД), у кількості 400 кг. нетто (гр. 38); 446 кг. брутто (гр. 35); вартістю 27 440 євро (або 1 236 527,44 гривень (обмінний курс 43,57700000); заявлений код згідно УКТ ЗЕД (гр. 33) ; відправник товару (гр. 2): Alchem EUROPE S.A., 45A, ruedeLausanne, Geneve 1201, Швейцарія; одержувач товару (гр. 8) та особа, відповідальна за фінансове врегулювання (гр. 9): ТОВ «НОУЛІМІТ» (, 10029, м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45); країна відправлення/експорту (гр. 15) Швейцарія, країна походження (гр. 34) Італія; загальна декларація/попередній документ (гр. 40) 1801 / 23UA10U0/2; місце розташування товарів (гр. 30) А-101-230-1-1: СТЗ(В)ТОВ «Інсорсинг Фобос-Груп» (Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13-Б).

Опис товару у графі 31 ЕМД від 20.12.2024 № 24UA30U0, ідентичний опису цього ж товару, заявленого у ЕМД від 27.07.2023 № 23UA64U5.

У графі 47 ЕМД від 20.12.2024 № 24UA30U0 декларантом зазначено наступний розрахунок податків: вид 020 (мито), основа нарахування 1236527,44, ставка 0%, сума 0,00, СП 01; вид 028 (ПДВ), основа нарахування 1236527,44, ставка 20%, сума 247305,49, СП 01, тобто митну вартість товару декларантом заявлено за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, вартість операції) та складає (гр. 45) 1 236 527,44 гривень.

31.12.2024 року Житомирською митницею Державної митної служби України прийнято класифікаційне рішення від 31.12.2024 № КТ-UA-2024, яким цей товар віднесено до коду товару - .

03.01.2025 року Управлінням контролю та адміністрування митних платежів за № 15/15-01/111 надано розрахунок платежів, згідно коду товару УКТ ЗЕД - станом на 20.12.2024, тобто дату подачі митної декларації № 24UA30U0, сплаті підлягають наступні платежі, а саме: ввізне мито, основа нарахування - 1 236 527,44 грн, ставка 3 %, сума - 37 095,82 грн, акцизний податок, основа нарахування - 400 LTR, ставка 10 000 грн за 1LTR, сума - 4 000 000 грн, ПДВ, основа нарахування 5 273 623,26 грн, ставка 20%, сума - 1 054 724,65 грн, а загальна сума платежів складає 5 091 820,47 гривень.

Згідно висновку експерта №729 від 27.03.2025 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, документально та арифметично підтверджується розрахунок митних платежів Житомирської митної Держмитслужби, що належать до сплати ТОВ «НОУЛІМІТ» () у Державний бюджет України, за митними деклараціями ЕМД №23UA64U5 від 27.07.2023 та №24UA30U0 від 20.12.2024 у сумі - 5 091 820 грн. 47 коп.

Таким чином ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді керівника ТОВ «НОУЛІМІТ» (), будучи службовою особою підприємства, декларантом та особою, уповноваженої на роботу з митними органами, за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, з метою умисного ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, шляхом зменшення розміру митних платежів, діючи умисно, 27.07.2023 та 20.12.2024 за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, з використанням автоматизованих систем, подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Державної митної служби України, розміщеного за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13-Б, до митного оформлення у митному режимі імпорт, електронні митні декларацію типу «Імпорт40ДЕ» ЕМД №23UA64U5 від 27.07.2023 та №24UA30U0 від 20.12.2024 та товаросупровідні документи, у яких зазначив завідомо неправдиві відомості коду товару згідно УКТ ЗЕД, що призвело до зменшення розміру сплати митних платежів та ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів у сумі - 5 091 820 грн. 47 коп, у тому числі мито - 37 095,82 грн., акцизний податок - 4 000 000 грн. та ПДВ - 1 054 724,65 грн., що є значним розміром.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями, що виразилися в умисному ухиленні від сплати податків та обов`язкових платежів, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою організації, незалежно від форми власності, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів коштів у значних розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

Окрім того, ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді керівника ТОВ «НОУЛІМІТ» (), будучи службовою особою підприємства, декларантом та особою, уповноваженої на роботу з митними органами, достовірно знаючи, що згідно статті 247 МКУ суб`єкт господарювання зобов`язаний подавати достовірні дані в митній декларації, зокрема: класифікацію товару за УКТЗЕД, вартість, країну походження та інші відомості, необхідні для нарахування платежів, відповідальність за достовірність поданих документів, своєчасність сплати податків та митних платежів, дотримання митних процедур, обов`язки щодо забезпечення відповідності митним вимогам та несе відповідальність за будь-які порушення, що можуть виникнути в процесі митного оформлення, будучи обізнаним про властивості імпортованого товару підакцизної групи, який в подальшому використовував у незаконному виготовленні підакцизних товарів - рідин, що використовуються в електронних сигаретах та тютюну для кальяну, а також обов`язок подання достовірних відомостей відповідно до УКТЗЕД , з метою умисного ухилення від сплати податків та обов`язкових платежів, шляхом зменшення розміру митних платежів, діючи умисно, 27.07.2023 та 20.12.2024 за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, буд. 45, з використанням автоматизованих систем, подав до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Житомир-центральний» Житомирської митниці Державної митної служби України, розміщеного за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Покровська, 13-Б, до митного оформлення у митному режимі імпорт, електронні митні декларацію типу «Імпорт40ДЕ» ЕМД №23UA64U5 від 27.07.2023 та №24UA30U0 від 20.12.2024 та товаросупровідні документи, у яких зазначив завідомо неправдиві відомості коду товару згідно УКТ ЗЕД, що призвело до зменшення розміру сплати митних платежів та ухилення відсплати податків та обов`язкових платежів у сумі - 5 091 820 грн. 47 коп, у тому числі мито - 37 095,82 грн., акцизний податок - 4 000 000 грн. та ПДВ - 1 054 724,65 грн., що є значним розміром.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями, що виразилися у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Житомир, який має вищу освіту, не є адвокатом або депутатом, перебуває на посаді директора ТОВ «НОУЛІМІТ», який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , засуджений 01.05.2024 року Богунським районним судом м. Житомира за ч.3 ст.28, ч.1 ст. 204, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України.

26 травня 2025 року ОСОБА_9 в порядку та з підстав, визначених ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обіймаючи посаду директора ТОВ «НОУЛІМІТ» (), тобто службової особи, діючи в інтересах засновників юридичної особи, умисно не сплатив до Державного бюджету України податки та обов`язкові платежі у сумі - 5 091 820 грн. 47 коп.

Під час досудового розслідування встановлено, що статутний капітал ТОВ «НОУЛІМІТ» () складає 1 000 000,00 грн, із внеску засновника/учасника юридичної особи ОСОБА_8 НОМЕР_19 адреса: АДРЕСА_2 .

Згідно даних ДПС України у власності ТОВ «НОУЛІМІТ» () перебуває автомобіль FORD TRANSIT державний знак НОМЕР_2 , а також відкриті банківські рахунки у наступних банках: АТ "ПУМБ": НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ,

АТ "АСВІО БАНК": НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ,

АТ КБ "Приват Банк": НОМЕР_14 , НОМЕР_16 , НОМЕР_18 ,

АТ "КБ "ГЛОБУС": НОМЕР_11 , НОМЕР_12 .

Згідно оприлюднених ТОВ «НОУЛІМІТ» фінансових показників за 2024 рік на 4 арк та 03.2025 року чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) станом на 03.2024 склав 6785,3 тис.грн. - 6 785 300 грн (шість мільйонів сімсот вісімдесят п`ять тисяч триста гривень).

Оглядом автоматизованої інформаційної системи - АІС «Податковий блок» щодо ТОВ «НОУЛІМІТ» () встановлено що з 01.01.2024 по 14.05.2025 року у податковій звітності відображено продаж товарів та послуг на 35 222 281,95 грн.

Оглядом інформації по банківських рахунках IBAN/Рах. НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , відкритих ТОВ «НОУЛІМІТ» () у АТ "КБ "ГЛОБУС" встановлено залишки грошових коштів на загальну суму 3 179 304,88 UAH, а у АТ "ПУМБ" по рахунку НОМЕР_6 залишки грошових коштів на загальну суму 821 057,90 грн, що загалом становить 4 000 362,78 грн.

Оглядом інформації по банківських рахунках відкритих ТОВ «НОУЛІМІТ» () у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 12.05.2025 ркоу встановлено у ТОВ «НОУЛІМІТ» рахунки із залишками грошових коштів: НОМЕР_13 - 44 298 USD, НОМЕР_14 - 44 508 UAH, НОМЕР_15 - 44 295 EUR, НОМЕР_16 - 44 508 UAH, НОМЕР_17 - 44 298 GBP та НОМЕР_18 - 44 508 UAH.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що 09.06.2025 року постановою детектива корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ» (), у розмірі 1 000 000,00 грн, що складаються із внесків засновника (власника) ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_1 , майно підприємства - автомобіль FORD TRANSIT державний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , двигун 2198, 2016 рік випуску, середньою ринковою вартістю приблизно 627 000 гривень, а також банківські рахунки, відкриті ТОВ «НОУЛІМІТ» () у банках:

АТ "ПУМБ": НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ,

АТ "АСВІО БАНК": НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ,

АТ "КБ "ГЛОБУС": НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ,

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 та НОМЕР_18 із залишками грошових коштів та поточними нарахуваннями грошових коштів у вигляді прибутку від продажу товарів, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

11.06.2025 року (клопотання датоване 10.06.2025 року) прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000068 від 21.09.2023 року.

У клопотанні прокурор посилався на те, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів та конфіскація майна як виду покарання.

Враховуючи викладене, прокурор просив слідчого суддю накласти арешт на вищевказане майно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000068 від 21.09.2023 року.

Накладено арешт на 100 % частки статутного капіталу у розмірі 1 000 000,00 грн. - (корпоративні права) ТОВ «НОУЛІМІТ» (), який складається із внесків засновника (власника) ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_1 , майна підприємства - автомобіль FORD TRANSIT державний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , двигун 2198, 2016 рік випуску, середньою ринковою вартістю приблизно 627 000 гривень, а також банківські рахунки, відкриті ТОВ «НОУЛІМІТ» () у банках:

АТ "ПУМБ": НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ,

АТ "АСВІО БАНК": НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ,

АТ "КБ "ГЛОБУС": НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ,

АТКБ "ПРИВАТБАНК" НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 та НОМЕР_18 із залишками грошових коштів та поточними нарахуваннями грошових коштів у вигляді прибутку від продажу товарів.

Заборонено службовим особам ТОВ «НОУЛІМІТ» (), іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ "АСВІО БАНК", АТ КБ "ПриватБанк", АТ "КБ "ГЛОБУС" крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на: 100 % частки статутного капіталу у розмірі 1 000 000,00 грн - (корпоративні права) ТОВ «НОУЛІМІТ» (), який складається із внесків засновника (власника) ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_1 , майно підприємства - автомобіль FORD TRANSIT державний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , двигун 2198, 2016 рік випуску, середньою ринковою вартістю приблизно 627 000 гривень, а також банківські рахунки, відкриті ТОВ «НОУЛІМІТ» () у банках, із залишками грошових коштів та поточними нарахуваннями грошових коштів у вигляді прибутку від продажу товарів та заборони службовим особам ТОВ «НОУЛІМІТ» (), іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ "АСВІО БАНК", АТ КБ "ПриватБанк", АТ "КБ "ГЛОБУС", крім обов`язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом постановою слідчого від 09.06.2025 року у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника ТОВ «НОУЛІМІТ» - адвоката ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Слід також зазначити, що накладення арешту є необхідним для збереження майна, оскільки дане майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ст. 98 КПК України, позаяк з врахуванням встановлених обставин кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, є достатні підстави вважати, що корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ», належне товариству майно та банківські рахунки, могли використовуватись з метою провадження діяльності, законність та обставини якої встановлюються в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 21.09.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Отже, всупереч доводам апелянта, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, колегія судів приймає до уваги та погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновків слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, з огляду на те, що такі висновки не відповідають матеріалам кримінального провадження, з яких, зокрема, неможливо встановити належність арештованого майна підозрюваному ОСОБА_9 , а санкції статей КК України, за якими здійснюється кримінальне провадження (ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК), не передбачають покарання у вигляді конфіскації майна.

Разом із тим, вищенаведені обставини не являються підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт був накладений також із метою збереження речових доказів у встановленому законом порядку та з дотриманням вимог ст. 170 КПК України в частині доведеності підстав арешту майна задля виконання завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Твердження апелянта про те, що підозрюваний у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_9 не є власником арештованого майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження апелянта про те, що арештовані кошти на банківських рахунках не можуть бути речовими доказами та не відповідають критеріям ст. 98 КПК України, так як стороною обвинувачення не надано конкретних доказів, які б свідчили, що кошти набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «НОУЛІМІТ» могли бути набутими кримінально протиправним шляхом, що є предметом дослідження у кримінальному провадженні, а отже відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Колегія суддів зауважує, що постанова детектива від 09.06.2025 року про визнання майна речовими доказами, а також клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, всупереч твердженням представника власника майна, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема, посилання на те, що зазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на законність походження арештованого майна колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що арештоване майно має законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав товариства, як власника арештованого майна, не порушує.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що арештоване майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є безпідставними, так як встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що корпоративні права ТОВ «НОУЛІМІТ» та інше майно могли бути використані для вчинення кримінально протиправних дій, а отже відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Отже, сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту обмежує можливості ТОВ «НОУЛІМІТ» здійснювати підприємницьку діяльність, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Слід зауважити, що скаржником не надано беззаперечних доказів на підтвердження наведених обставин неможливості здійснення ТОВ «НОУЛІМІТ» підприємницької діяльності за умови накладення арешту на вищезазначене належне йому майно.

Колегією суддів також перевірено доводи апелянта про те, що судовий розгляд проведено без участі власника майна. Дана обставина знайшла своє підтвердження, однак колегія суддів цю обставину не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням строків розгляду даної категорії клопотань відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, та з урахуванням того, що в такому випадку відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України, у власника майна виникає право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також колегія суддів зважує на ту обставину, що 11.07.2025 року стороною обвинувачення направлено для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000068 від 21.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України, до Богунського районного суду м. Житомира, який одержано судом 14.07.2025 року.

При цьому, дискреційні повноваження слідчого судді закінчуються з завершенням досудового розслідування, тобто коли обвинувальний акт направлено до суду, або з моменту набрання законної сили ухвалою, яка визначає строк дії. З цього моменту саме суд, якому направлено для розгляду обвинувальний акт, має повноваження оцінювати законність та правомірність арешту майна, накладеного слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НОУЛІМІТ» - ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4