Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1505/25
номер провадження 1-кс/695/494/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 та додані до клопотання матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 13.03.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду надійшло клопотаня прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 та додані до клопотання матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 13.03.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 13.03.2025 до Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області надійшла оперативна інформація про те, житель Золотоніського району Черкаської області матеріали зберігає за місцем свого проживання наркотичні засоби та психотропні речовини.

За даним фактом 13.03.2025 розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

19.04.2025 відповідно до ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 року дізнавачем сектору дізнання Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_4 , в період часу з 09 год. 17 хв. по 09 год. 56 хв. проведено обшук в квартирі, за місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон чорного кольору з наявними абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 IMEL НОМЕР_3 та IMEL НОМЕР_4 який належить ОСОБА_5 .

У свою чергу керуючись ч.2 ст.167 КПК України, існує достатня сукупність підстав та розумних підозр вважати, що мобільний телефон чорного кольору з наявними абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 IMEL НОМЕР_3 та IMEL НОМЕР_4 який належить ОСОБА_5 , який поміщено до сейф-пакету PSP 2206572 є доказом кримінального проступку та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду.

У судовому засіданні прокурор повністю підтвердила доводи, наведені в обґрунтування внесеного клопотання, вимоги, викладені в ньому, підтримала, просила його задовольнити.

У судове засідання власник майна ОСОБА_5 не з`явився, з невідомих суду причин, про місце, день та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Вислухавши прокурора, ретельно вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 3-6 ст. 132 КПК України передбачено:

3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

4. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

5. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

6. До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Частиною 1 статті 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Виходячи з норм частини 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №20000131 внесені відомості про кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання 19 квітня 2025 року на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.04.2025 року дізнавачем сектору дізнання Золотоніського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 було проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час обшуку вилучено мобільний телефон чорного кольору з наявними абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 IMEL НОМЕР_3 та IMEL НОМЕР_4 .

Необхідність задоволення клопотання прокурор обгрунтовує тим, що вилучений під час обшуку мобільний телефон чорного кольору з наявними абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 IMEL НОМЕР_3 та IMEL НОМЕР_4 , є доказом кримінального проступку та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 173 КПК України коментує вирішення питання про арешт майна. Так слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частина друга цієї ж статті встановлює, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правова підстава арешту майна прокурором зазначена лише формальним посиланням на положення ст.98 КПК України, що не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

З матеріалів не вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні, а саме мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Таким чином, судові матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відтак, слідчим суддею в ході розгляду клопотання встановлено, що клопотання прокурора аргументовано припущенням без аргументації на чому воно ґрунтується, без посилання на будь-які фактичні дані, окрім припущень працівників Золотоніського РВП ГУНП у Черкаській області.

Відомості згідно ч.2 ст. 173 КПК України, що мали б бути враховані слідчим суддею клопотання взагалі не містить. За таких умов слідчий суддя вважає надані докази явно недостатніми для такого серйозного обмеження прав осіб як накладення арешту на майно.

Слідчий суддя вважає недоведеним, що мобільний телефон чорного кольору з наявними абонентськими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 IMEL НОМЕР_3 та IMEL НОМЕР_4 , вилучений 19.04.2025 в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має значення доказу у кримінальному провадженні № 0000131 від 13.03.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Вважаючи, що прокурором не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, слідчий суддя приходить до обгрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні зазначеного клопотання.

Керуючись ст.ст. 7, 110, 131, 132, 170-174, 309, 370-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 13.03.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Повний текст ухвали оголошено 25.04.2025 о 08 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1