Справа № 479/330/24
Провадження № 1-кп/474/18/25
ВИРОК

Іменем України

17.07.25р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 27.10.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, українця, одруженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , солдата, перебуваючого на посаді старшого водія 2 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:

14.07.2023р. гр. ОСОБА_4 призваного за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022р. "Про загальну мобілізацію", ІНФОРМАЦІЯ_2 відправлено до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень ч. 4 п. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 14.07.2023р., тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 до військової частини НОМЕР_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 68 Конституції України солдат ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями ст. ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

26.11.1999р. ОСОБА_4 у встановленому законодавством порядку набув права керування транспортними засобами категорії "В". Тому, ОСОБА_4 будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, під час керування транспортним засобом, повинен дотримуватися та виконувати вимоги Закону України "Про дорожній рух", а також пункти Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306.

Відповідно до вимог п.п. 1.3, 1.5 та п. 2.3 "б" Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, а також для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об1їзду перешкоди.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, солдат ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

Так, 26.10.2023р. близько 19 год. (темний час доби), водій ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді старшого водія 2 артилерійського взводу артилерійської батареї 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , керував технічно справним автомобілем ГАЗ 3110 реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався у вечірній час доби по неосвітленій сільським електроосвітленням, по вологій, з покриттям-бруківка, проїзній частині вулиці Миру в с. Тридуби Кривоозерської ТГ Первомайського району Миколаївської області зі сторони вулиці Шкільна в напрямку вулиці Садова, зі швидкістю близько 40 км/год.

У цей час, проїзну частину вулиці Миру в с. Тридуби Кривоозерської ТГ Первомайського району Миколаївської області, з права наліво по ходу руху автомобіля ГАЗ 3110 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням військовослужбовця ОСОБА_4 , переходив пішохід ОСОБА_6 , звернений до транспортного засобу передньою частиною тулуба, рухаючись в бік домоволодіння № 47, по вулиці Миру.

Під час руху на вищевказаній ділянці дороги, водій, військовослужбовець ОСОБА_4 діючи із злочинною самовпевненістю, тобто, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та легковажно розраховуючи на їх відведення грубо порушив вимоги п. 12.3 ПДР (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), проявив неуважність до дорожньої обстановки, яка склалась, не стежив за її змінами, виявивши небезпеку для свого руху у вигляді рухомого пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вулиці Миру в с. Тридуби Кривоозерської ТГ Первомайського району Миколаївської області, завчасно не вжив заходів, щодо зменшення швидкості або зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого біля домоволодіння № 47 по вулиці Миру, по ходу руху автомобіля, в загальмованому стані, передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку, травматичного субдурального крововиливу, травматичного субарахноїдального крововиливу, садна і забою рани лівої скроневої області, забійної рани правої лобно-тім`яної області, садна правої виличної області, садна правої предньобокової поверхні шиї, садна тильної поверхні лівої кисті, садна лівого плечового суглобу від яких загинув у лікарні 27.10.2023р.

Дана ДТП сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 "б", 12.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

30.01.2024р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, а 31.01.2024р. вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Обставина, яка відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 : щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 : відсутні.

17.07.2025р. між прокурором у кримінальному провадженні - начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншого боку, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , відповідно до вимог глави 35 КПК України, укладена угода про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні, згідно якої ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин зазначених в обвинувальному акті.

Сторони угоди не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій, укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість, а також зобов`язується у судовому провадженні беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .

Домовленості з обвинуваченим щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою. Відповідні домовленості відсутні.

Умови часткового звільнення підозрюваного від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

Відсутні умови часткового звільнення підозрюваного від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки збитків кримінальним правопорушенням не завдано.

Узгоджене покарання та згода обвинуваченого на його призначення.

Дослідивши особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ознайомившись з положенням ст.ст. 63, ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України виходячи з наступного.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який виключно позитивно характеризуються за місцем проживання, раніше не судимий, беззастережного визнання ОСОБА_4 своєї винуватості в повному обсязі висунутого обвинувачення, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, має позитивну характеристику за місцем проживання, висловлює жаль з приводу вчиненого та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене, повністю відшкодував задану кримінальним правопорушенням шкоду, та відсутність обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, сторони погоджуються за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Крім того, сторони, враховуючи обставини справи та особу винного, погоджуються, що виправлення ОСОБА_4 можливе без його ізоляції від суспільства, а тому, на підставі ст. 75 КК України, вважають за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

В ході досудового розслідування підстав, що унеможливлюють виконання ОСОБА_4 узгодженого виду покарання, не встановлено.

Умови застосування спеціальної конфіскації: підстави для застосування спеціальної конфіскації: відсутні.

Наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України:

Сторони угоди розуміють, що відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є:

- для прокурора, обвинуваченого - обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України.

Зокрема, у випадку укладення та затвердження даної угоди Обвинувачений та прокурор згідно ст. 473 КПК України у праві оскаржити вказаний вирок суду відповідно до положень статей 394 та 424 даного Кодексу:

- підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Крім того, у випадку укладення та затвердження даної угоди Обвинувачений згідно ч. 2 ст. 473 КПК України відмовляється від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Підстави та порядок оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявляти клопотання, виклик свідків і надання суду своїх доказів, обвинуваченому роз`яснено і є зрозумілими.

Наслідки невиконання угоди:

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в межах цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення укладеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості та визначити тривалість іспитового строку 1 рік. Також просив вирішити долю речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання. Також просив визначити тривалість іспитового строку 1 рік.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтвердив добровільність укладання угоди про визнання винуватості та просив її затвердити, а також просив визначити тривалість іспитового строку 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 17.07.2025р. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

При цьому в матеріалах справи також наявна письмова згода потерпілої ОСОБА_7 від 17.07.2025р. на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

З огляду на вищевикладене та приписи ст. 325 КПК України, з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд визнав за можливе розглянути питання щодо затвердження угоди про визнання винуватості без участі потерпілої.

Розглянув питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , судом встановлено таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, або підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Угода про визнання винуватості відповідає приписам ст. 472 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Покарання, запропоноване сторонами є покаранням, яке відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом не встановлено жодних підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 17.07.2025р. про визнання винуватості, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні - начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання із звільненням обвинуваченого від подальшого відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що на стадіях досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід, а також відсутність відповідних клопотань зі сторони обвинувачення, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не застосовувати щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 31.10.2023р. накладено арешт на автомобіль "ГАЗ 3110", д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , належного ОСОБА_8 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 .

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на вищевикладене арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 31.10.2023р. підлягає скасуванню.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази:

- автомобіль "ГАЗ 3110", д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 , який зберігається на території ВП № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, підлягає поверненню ОСОБА_4 як фактичному власнику;

- одяг, в який був одягнутий ОСОБА_6 поміщений до полімерного пакету "Національна поліцію України" № ЕХР0420943, який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів ВП № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, слід повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Питання щодо розподілу процесуальних витрат в порядку, визначеному ст. 124 КПК України, судом не вирішується з огляду на відсутність в матеріалах судової справи документів на підтвердження понесення сторонами кримінального провадження процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 100, 174 370-375, 394, 473, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 17.07.2025р. укладену між прокурором у кримінальному провадженні - начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 27.10.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку - 1 (один) рік, не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалу слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 31.10.2023р. про накладення арешту на автомобіль "ГАЗ 3110", д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , належного ОСОБА_8 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 , - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль "ГАЗ 3110", д.н.з. НОМЕР_3 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , належний ОСОБА_8 , що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_4 , який зберігається на території ВП № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, - поверненути ОСОБА_4 як фактичному власнику;

- одяг, в який був одягнутий ОСОБА_6 поміщений до полімерного пакету "Національна поліцію України" № ЕХР0420943, який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів ВП № 3 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, - повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1