Справа № 344/1822/25
Провадження № 11-кп/4808/423/25
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000045 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , з вищою освітою, працюючого механіком у ТОВ «М-торент», одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, за невстановлених обставин, у невстановлений час, незаконно придбав полімерний зіп-пакет із кристалічною речовиною, що містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якого заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Вказаний зіп-пакет із кристалічною речовиною, ОСОБА_7 помістив у кишеню на лівому рукаві своєї куртки та незаконно зберігав при собі без мети збуту.

16 січня 2025 року близько 19 год. 30 хв. під час проведення оперативно-пошукових заходів по профілактиці, запобіганні, виявленні та припиненні кримінальних правопорушень на території міста Івано-Франківська на предмет кримінальних правопорушень пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин оперуповноваженими ВКП Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області неподалік будинку № 23, по вул. Сотника Голинського у м. Івано-Франківську зупинено ОСОБА_7 . Під час спілкування із останнім у працівників поліції виникли підстави вважати, що при ньому можуть знаходитися заборонені чи обмежені в обігу речовини. Надалі, на запитання працівника поліції до ОСОБА_7 чи має він при собі речовини, обіг яких заборонено, останній повідомив про зберігання в кишені на лівому рукаві куртки зіп-пакету із вмістом забороненої речовини, «Alpha-PVP».

У подальшому, 16.01.2025 року в період часу з 19 год. 41 хв. по 20 год. 05 хв. неподалік будинку № 23, по вул. Сотника Голинського у м. Івано-Франківську, в ході проведення огляду місця події працівниками поліції слідчо-оперативної групи Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, ОСОБА_7 , усвідомлюючи неможливість продовження протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним придбанням та зберіганням психотропних речовин без мети збуту, з кишені на лівому рукаві куртки добровільно видав зіп-пакет із кристалічною речовиною, яка згідно висновку експерта від 24.01.2025 року містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) в кількості 0,2421 грама.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закрити кримінальне провадження.

Вважає, що судом не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосування при ухвалення вироку.

Зазначає, що його захисником було подано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, однак 20 березня 2025 року судом було винесено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Суд вмотивував вищезазначене рішення відсутністю діагнозу «наркоманія» у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №1679/25. Суд наголосив на тому, що встановлення діагнозу «наркоманія» є обов?язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності було подано повторно, проте ухвалою від 12 травня 2025 р. у задоволенні клопотання також було відмовлено.

Стверджує, що діагноз «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності» вказаний у виписці із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 №1679/25 повністю відповідає дефініції «наркоманія» зазначеній у ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними».

Таки чином, вважає, що є всі умови для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Прокурор в апеляційній просить вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закрити кримінальне провадження.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону та у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Добровільним у контексті ч. 4 ст. 309 КК України слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Зазначає, що з огляду на вище наведене, передбачено обов?язок суду звільнити від кримінальної відповідальності особу, яка вчинила діяння, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Вказує, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Участь обвинуваченого не є обов`язковою згідно з ч. 4 ст. 401 КПК України, від нього заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційні скарги та росив їх задовольнити;

- захисник ОСОБА_10 підтримав апеляційні скарги, та просив скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не дотримався вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України неоспорюється сторонами.

Так, положеннями ч. 4 ст. 309 КК України встановлено підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, зокрема, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності відповідно до цієї підстави, необхідно з`ясовувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Водночас, для застосування вказаної норми підлягає обов`язковому з`ясуванню судом обставина, чи хворіє обвинувачений на психічний розлад, що характеризується психічною або фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи встановлено йому діагноз «наркоманія» за результатами медичного обстеження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заохочувальна норма, передбачена ч. 4 ст. 309 КК України має на маті вилікувати особу від захворювання на наркоманію, у зв`язку з цим звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Причини звернення особи до лікувального закладу для проходження лікування від наркоманії можуть бути різними. Закон не виключає можливості звільнення від кримінальної відповідальності навіть у тому випадку, коли особа добровільно звернулася до такої установи і розпочала лікування від наркоманії. усвідомлюючи можливість ухвалення стосовно неї обвинувального вироку

Однак визначальним у цьому питанні є добровільний характер прийнятого рішення особою, яка хворіє на наркоманію. щодо необхідності здійснення такого лікування.

Законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію, у ст. 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995 №62/95-ВР (далі - Закон) Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії с добровільним.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України факт попереднього перебування особи на обліку. Зокрема, той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі застосування вказаної норми.

Водночас колегія суддів враховує, що відповідно до наказу МОЗ № 297 від 8 жовтня 1998 року в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10) як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в системі охороні здоров`я з 1 січня 1999 року. Згідно з даними чинного Класифікатора хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 Міністерства охорони здоров`я України, узгодженого з МКХ-10, в системі обліку і звітності в системі охороні здоров`я такого діагнозу як «наркоманія» не зазначено.

Для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі - Закон № 62/95-ВР), які містять дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

Встановлення цих обставин є достатньою підставою для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, згідно з копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1679/25 ОСОБА_7 КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» від 10 березня 2025 року (том 1, а.п. 79) встановлено повний діагноз «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності» та факт стаціонарного лікування з 04 березня 2025 року по 10 березня 2025 року, яке відбулося після вчинення особою кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає обвинувачений ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1679/25 ОСОБА_7 КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» від 10 березня 2025 року (том 1, а.п. 79).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія».

Разом з тим у відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз «наркоманія» не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10).

При цьому згідно із шифром МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (НО - Н9) передбачено «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів» (F11.9).

Колегія суддів бере до уваги висновки щодо застосування норми права, передбаченої ч. 4 ст. 309 КК, які викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №357/11205/19.

Згідно з ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК. Підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії.

Добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно розпочав лікування саме від наркоманії, та вищевказані обставини є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду скасувати, та закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Керуючись ст. 44 КК України, ст.ст. 376, 403, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000045 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5