КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/4181/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3281/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 рокузалишено без задоволення клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 року задовольнити повністю та накласти арешт на мобільний телефон марки «Nокіа» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 із забороною користування та розпорядження, який перебуває у власності ОСОБА_9 .

У апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою у зв`язку невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зазначає, що Подільською окружною прокуратурою міста Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000017, відомості про яке 28.01.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування перевіряється інформація про здійснення протиправної діяльності службовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та керівниками підрядних організацій, які, зловживаючи службовим становищем, організували протиправний механізм, спрямований на заволодіння та привласнення бюджетних коштів.

З цією метою посадовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації впродовж 2023-2024 років проведено понад 500 державних закупівель загальною вартістю понад 450 млн. гривень.

Разом з тим, наявна інформація вказує, що посадові особи структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації прописували в умовах тендерної документації антиконкурентні умови, що унеможливлює перемогу інших учасників, а перемагали їх афілійовані підрядні організації, які виконують будівельні роботи не в повному обсязі, за значно завищеними цінами та із використанням неякісних будівельних матеріалів.

Враховуючи викладене, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності, 24.03.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року № 758/3465/25 в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд. 36, м. Київ, слідчим зі складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні, проведено обшук, в ході якого у начальника КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ» ОСОБА_9 вилучено мобільний телефон марки «Nokia» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Прокурор посилається на те, що оцінка доказів з точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді, так і колегії суддів апеляційної інстанції під час перегляду ухвали слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Так, вилучений мобільний телефон постановою слідчого від 24.03.2025 року визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з тим, що він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та осіб, які до нього мають відношення та підлягає дослідженню, у тому числі експертним шляхом, а також доступ до нього пов`язаний з необхідністю подолання логічного захисту.

Окрім того, вилучення мобільного телефону під час проведення обшуку обумовлено відсутністю спеціаліста, якого можливо було б залучити під час проведення цієї слідчої дії та за його участі оглянути мобільний телефон.

В судове засідання власник майна не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити, пояснення представників КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження,СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017, відомості про яке 28.01.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

Під час досудового розслідування перевіряється інформація про здійснення протиправної діяльності службовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та керівниками підрядних організацій, які, зловживаючи службовим становищем, організували протиправний механізм, спрямований на заволодіння та привласнення бюджетних коштів.

З цією метою посадовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації впродовж 2023-2024 років проведено понад 500 державних закупівель загальною вартістю понад 450 млн. грн.

Разом з тим, наявна інформація вказує, що посадові особи структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації прописували в умовах тендерної документації антиконкурентні умови, що унеможливлює перемогу інших учасників, а перемагали їх афілійовані підрядні організації, які виконують будівельні роботи не в повному обсязі, за значно завищеними цінами та із використанням неякісних будівельних матеріалів.

Враховуючи викладене, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності виникла необхідність у проведенні обшуків, в тому числі за місцем знаходження в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд. 36, м. Київ, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Так, посадові особи структурних підрозділів Подільської РДА прописували в умовах тендерної документації антиконкурентні умови, що унеможливлює перемогу інших учасників, а перемагали їх афілійовані підрядні організації, які виконують будівельні роботи не в повному обсязі, за значно завищеними цінами та із використанням неякісних будівельних матеріалів.

В подальшому грошові кошти, отримані підрядними організаціями на свої банківські рахунки, як розрахунки по виконанню укладених договорів, з метою обготівкування та зменшення податкових зобов`язань, перераховувались на суб`єкти господарювання з ознаками фіктивності по удаваним правочинам, в основному використовуючи рахунки підконтрольних фізичних осіб-підприємців. Одержані від вказаної незаконної діяльності кошти в подальшому розподіляються між всіма учасниками протиправної схеми із числа посадових осіб підрядних організацій та структурних підрозділів Подільської РДА.

Враховуючи викладене, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності, 24.03.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року № 758/3465/25 в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд. 36, м. Київ, слідчим зі складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні, проведено обшук, в ході якого у начальника КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ» ОСОБА_9 вилучено мобільний телефон марки «Nokia» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 .

26 березня 2025 року (клопотання датоване 25 березня 2025 року) прокурорПодільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у якому просив накласти арешт на вищезазначений телефон, який перебуває у власності ОСОБА_9 , із забороною користування та розпорядження.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначив, що вилучений мобільний телефон постановою слідчого від 25.03.2025 року визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв?язку з тим, що він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та осіб, які до нього мають відношення та підлягає дослідженню, у тому числі експертним шляхом, а також доступ до нього пов`язаний з необхідністю подолання логічного захисту.

Посилався на те, що накладення арешту на зазначене майно забезпечить збереження речових доказів, унеможливить їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про арешт, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що прокурором не доведено, що вищевказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею враховано, що арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2021 (провадження № 11-410сап20).

Слідчим суддею зазначено про те, що посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є лише звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано доказів необхідності накладення арешту, слідчий суддя вважав необґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи, додані до клопотання, не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власників майна та інших осіб від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вказану в клопотанні попередню кримінально-правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 190 КК України, слідчий суддя прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не доведено необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно, а тому клопотання прокурора про арешт майна задоволенню не підлягає.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на мобільний телефон марки «Nокіа» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 із забороною користування та розпорядження, який перебуває у власності ОСОБА_9 , який є начальником КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» ().

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що мобільний телефон марки «Nокіа» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_9 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вищевказаний телефон міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають суттєве значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для арешту цього майна як речових доказів з метою збереження для досягнення дієвості цього кримінального провадження, призначення судових експертиз, запобігання їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, помилковим та необґрунтованим є висновок слідчого судді про недоведеність прокурором того, що вилучений телефон міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення чи містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім цього слід зауважити, що 25 березня 2025 року вищевказаний телефон визнаний речовим доказом у рамках кримінального провадження № 0000017 від 28.01.2025 року, про що слідчим слідчого відділу управління поліції в метрополітені ГУНП в. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 винесено відповідну постанову.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку телефон, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені частиною першою статті 170 КПК України.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів також не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене під час проведення обшуку 24.03.2025 року в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд. 36, м. Київ, майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_9 ,підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження № 0000017 від 28.01.2025 року та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 із забороною користування та розпорядження, який перебуває у власності ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4