Номер провадження: 11-сс/813/1492/25
Справа № 523/9242/25 1-кс/523/4376/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.07.2025, якою в межах к/п № 0001800 від 22.12.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Білгород-Дністровський Одеської обл., громадянина України, який має середню спеціальну освіту, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025 включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025 включно.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а також, ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків; можливість знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; продовжити злочинну діяльність.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість оскільки суд не врахував, що обвинувачений не притягався до кримінальної відповідальності, а ризики, передбачені приписами ст. 177 КПК України відсутні.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За ч. 6 цієї статті у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

За обставинами даного кримінального провадження 17.07.2025 Одеська обласна прокуратура направила до суду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України (а.п. 59).

Згідно із ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.

Отже, оскільки обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 був переданий до суду, то його статус в межах к/п № 0001800 від 22.12.2024 змінився, тобто він є обвинуваченим.

Згодом, 17.07.2025 прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим, слідчий суддя вказаних обставин не врахував та вирішив питання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 як підозрюваного в межах к/п №0001800 від 22.12.2024. Крім того, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194-1 КК України, в той час як за матеріалами провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України.

Отже, слідчий суддя вирішив питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з порушенням встановленої процесуальним законом процедури.

Окрім того, звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор ОСОБА_10 просив продовжити строк дії запобіжного заходу на 60 днів із раніше визначеним розміром застави 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Разом з тим, слідчий суддя задовольняючи клопотання прокурора ОСОБА_9 не вирішив питання визначення ОСОБА_8 застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 372 КПК України резолютивна частина ухвали, що викладається окремим документом, повинна містити висновки суду та строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Одними із основних засад кримінального провадження є законність та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, зміст яких визначається положеннями чинного кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Системний аналіз вищевикладених положень кримінального процесуального закону та засад кримінального провадження дає підстави дійти висновку про те, що законом не передбачено права суду погіршувати становище обвинуваченої особи та виходити за межі клопотання сторони обвинувачення, зокрема щодо встановлення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відтак, на переконання апеляційного суду, в даному випадку слідчий суддя вийшов за межі поданого стороною обвинувачення клопотання та помилково не вирішив питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, внаслідок чого допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.

Апеляційний суд зауважує, що констатація слідчим суддею в мотивувальній частині ухвали факту залишення без змін раніше визначеного розміру застави без зазначення у резолютивній частині ухвали висновку про встановлення застави є істотним порушенням процесуального законодавства та погіршенням становища обвинуваченої особи, адже висновки суду за результатами вирішення клопотання мають бути викладені в резолютивній частині ухвали чітко та зрозуміло, що в тому числі впливає на процедуру виконання такої ухвали.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України скасовує оскаржувану ухвалу слідчого судді.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На даній стадії кримінального провадження апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, яка буде перевірена за результатами дослідження обставин, викладених в обвинувальному акті та оцінки доказів, наданих стороною обвинувачення, на підставі чого судом буде ухвалене відповідне рішення щодо обвинуваченої особи.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, організованою групою; умисне пошкодження чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, організованою групою; умисне пошкодження об`єктів електроенергетики, вчинене загально небезпечним способом, організованою групою.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції щодо наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 , передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, покарання за які передбачає позбавлення волі від трьох до десяти років, що за ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, з врахуванням суворості можливого покарання та особливостей злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд констатує існування ризику його переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Крім того, оскільки обвинуваченому інкримінується вчинення декількох злочинів, враховуючи їх особливість, вчинення в умовах воєнного стану, організованою групою осіб апеляційний суд погоджується з твердженням слідчого судді про існування ризиків: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Отже, оскільки за обставинами даного кримінального провадження встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились на даній стадії кримінального провадження, тому продовження строку тримання під вартою є виправданим та цілком відповідає приписам процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обставини інкримінованих тяжких злочинів, що мало місце під час дії воєнного стану в особливий період, кількість епізодів, активні дії обвинуваченого, вчинення інкримінованого злочину групою осіб, характеристики обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження зазначені обставини слугують тими виключними випадками, які на підставі приписів ч. 5 ст. 182 КПК України дозволяють при визначенні обвинуваченому ОСОБА_8 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом та встановити йому заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити йому альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та у разі внесення застави покладанням на нього відповідних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.07.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 15.09.2025 включно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194-1 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15.09.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.08.2025, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави у зазначеному розмірі обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти та, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього строком до 15.09.2025 наступні обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатися з м. Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати, за наявності, на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю та обвинуваченому ОСОБА_8 наслідки невиконання ними вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4