Справа № 513/311/25
Провадження № 1-кп/513/90/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області кримінальне провадження №0001618 від 08 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Сарата Одеської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2025 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001618 від 08 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Сарата Одеської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

Так, ОСОБА_8 , 08.11.2024 року приблизно о 08 год. 26 хв., маючи посвідчення водія на керування транспортними засобами та стаж водіння автомобілем з вересня 2022 року, в світлу пору доби, без опадів, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ», моделі «210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 зеленого кольору, який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , здійснив рух по горизонтальному асфальтованому дорожньому покриттю проїзної частини вулиці Троїцька, поблизу будинку №183 в с.Камчик (Зоря) Білгород-Дністровського району Одеської області, де організований двосторонній однорядний рух у кожному напрямку, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу зазначеної вулиці, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог п.п.2.3 (б), 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, якими регламентовано:

- п.2.3 (б) . б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, допустив злочинну самовпевненість, тобто легковажно розраховував на свої вміння, недостатньо оцінив значення своїх дій, що можуть викликати шкідливі наслідки, проявив неуважність маючи реальну та об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не переконався в безпеці своїх подальших дій, не впевнився, що його дії будуть безпечними і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, відповідно не реагував на її зміну, заходів що сприяють безпечному проїзду цієї ділянки не вжив, нехтуючи безпекою керування транспортним засобом для інших учасників дорожнього руху, у міру наближення до нерегульованого пішохідного переходу, завчасно не обравши безпечний режим наближення до нього та швидкість, маючи категоричну і безумовну технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним зниженням швидкості та дати дорогу пішоходу, яка мала перевагу під час переходу проїзної частини вул.Троїцька, справа на ліво за напрямком руху автомобіля марки «ВАЗ», моделі «210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 зеленого кольору. В умовах даної дорожньої обстановки водій ОСОБА_7 , здійснив наїзд правою передньою частиною автомобіля з подальшим закиданням на поверхню капоту пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини лівої плечової кістки. Дані ушкодження згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допущенні водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 2.3 б, 18.1 Правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Такі дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, так як вони з потерпілою примирились, шкода ним потерпілій відшкодована у повному обсязі, свою вину у вчиненому визнає повністю та щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_9 та її законний представник ОСОБА_10 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України не заперечували, так як досягнуто примирення із обвинуваченим, матеріальних претензій не мають, збитки її відшкодовані у повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про закриття провадження у зв`язку із примиренням обвинуваченого та потерпілого.

Заслухавши клопотання обвинуваченого, думку потерпілої та її законного представника, прокурора, дослідивши долучені до кримінального провадження копії документів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема, закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Клопотання обґрунтовано можливістю/підставністю звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ст. 45 та ст. 46 КК України є обов`язковим.

За змістом ст. ст. 44, 45, 46 КК України за наявності підстав, передбачених ст.46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 8 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається.

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Шляхом опитування сторін кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст.286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої його позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягав на закритті провадження з підстав, передбачених ст. 46 КК України.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Для застосування вказаної норми необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) вчинення злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, при цьому не вимагається, щоб ними були злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення; 3) вчинений злочин не належить до числа корупційних; 4) примирення з потерпілим; 5) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Крім того, неважливо, щоб особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася й активно сприяла розкриттю злочину.

Більш широке тлумачення даної норми, а саме заборона її застосування в разі вчинення певних злочинів, за наявності всіх інших, передбачених законом підстав, є неприпустимим та суперечить основній засаді судочинства - верховенству права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, застосування в кримінальному провадженні положень КПК України щодо примирення обвинуваченого з потерпілим відповідає тим міжнародним актам, які закріплюють рекомендацію або обов`язок для держав застосовувати форми відновного правосуддя, змінюючи підхід до реакції держави на злочин та його наслідки з карального на гуманістичний. Частина 4 статті 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 року N 12 роз`яснив, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим та закрити кримінальне провадження, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому і відшкодував усі збитки, кримінальне правопорушення вчинив вперше.

Потерпілий та його законний представник цивільний позов не заявляли, суду пояснили, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не мають. Діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину: вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином. Для звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження судом, необхідне встановлення процесуальних та матеріально-правових підстав, визначених відповідно КПК та КК України.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність усіх правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі ст. 46 КК України, та закриття кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

При вирішенні питання процесуальних витрат суд враховує положення вимог ч.2 ст.124 КПК України, якими передбачено, що суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у випадку ухвалення обвинувального вироку.

В даному кримінальному провадженні вирішується питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а тому судові витрати у справі, пов`язані із проведенням Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром інженерно-транспортної експертизи та Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ч. 9 ст.100 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про долю речових доказів і документів.

У кримінальному провадженні наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 284, 369-372, 392 КПК України, суд, УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001618 від 08 листопада 2024 року закрити, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_7 процесуальні витрати у справі, пов`язані із проведенням Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром інженерно-транспортних експертиз в сумі 12734-40 грн. та витрати у справі, пов`язані із наданням Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України, висновку, щодо повідомлення про неможливість надання висновку в сумі 2544-48 грн. на загальну суму 15278-88 грн. ( п`ятнадцять тисяч двісті сімдесят вісім гривень 20 копійок)

Речовий доказ визначений постановою про приєднання предметів до провадження від 08.11.2024 року транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 зеленого кольору, 2008 року випуску залишити власнику, скасувавши на нього арешт накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 13.11.2024 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1