Справа № 489/5370/25
Провадження № 1-кс/489/1865/25
У Х В А Л А

18 липня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002613 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло клопотання прокурора про арешт вилучених під час проведення обшуку автомобіля марки «VOLKSWAGENTIGUAN», кузов НОМЕР_1 , н.з « НОМЕР_2 », та ключа від нього.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розслідується кримінальне провадження № 0002613 від 15.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Проведеним досудовим розслідування встановлено, що посадові особи Сектору реєстрації сільськогосподарської техніки ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, діючи за попередньою змовою між собою та іншими особами, на систематичній основі вимагають та отримують неправомірну вигоду від власників тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі машин) за нестворення перешкод в їх реєстрації, тимчасовій реєстрації, перереєстрації та знятті з обліку, видачу свідоцтв про реєстрацію машин та номерних знаків, за видачу посвідчень тракториста-машиніста на право керування машинами тощо, а також за пришвидшення цих процедур.

Зібрані на даний час докази та відомості в їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави підозрювати у вчиненні розслідуваного злочину виконувача обов`язків завідувача Сектору реєстрації сільськогосподарської техніки ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області ОСОБА_4 .

У кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10.07.2025 проведено обшук вказаного в клопотанні автомобіля, який належить ОСОБА_4 , під час якого вилучено:

1) вказаний у клопотанні автомобіль. Ринкова вартість такого автомобіля, за даними інтернет-ресурсу «Авто-Ріа» складає від 605 810 грн до 1 169 840 грн, в той час як у декларації про доходи ОСОБА_4 вказав вартість автомобіля 345 359 грн, що майже в двічі менше за ринкову та може свідчити про умисне заниження ним вартості, з метою приховування факту невідповідності офіційних доходів фактичним тратам.

2) ключ від вказаного автомобіля.

Зібрані на даний час у кримінальному провадженні докази дають достатньо підстав вважати, що вказаний автомобіль використовувався в ході протиправної діяльності для переміщення причетних до вчинення злочину осіб, переміщення предмету неправомірної вигоди, а також являється майном, яке підлягає конфіскації у т.ч. спеціальній.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власник автомобіля ОСОБА_4 та його представник проти задоволення клопотання заперечували, вказуючи, що прокурором не доведено необхідність такого арешту. Щодо вартості автомобіля, яка вказаний ОСОБА_4 у декларації особи уповноваженої на виконанн6я функцій держави та місцевого самоврядування, повідомили, що даний автомобіль був придбаний пошкодженим на аукціонні США, а тому його вартість зазначена виходячи з вартості визначеної митним органом при ввезені автомобіля в Україну.

Заслухавши прокурора, власника майна та його представника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про те, що прокурором у клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на транспортний засіб та ключ від нього, а очевидна причина для утримання цього майна державою на даний час відсутня.

Відповідно до зазначених у клопотанні прокурора обставин, зібрані на даний час докази та відомості в їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави підозрювати у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 виконувача обов`язків завідувача Сектору реєстрації сільськогосподарської техніки ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області ОСОБА_4 , який діючи за попередньою змовою з іншими особами, на систематичній основі вимагав та отримував неправомірну вигоду від власників тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів (далі машин) за нестворення перешкод в їх реєстрації, тимчасовій реєстрації, перереєстрації та знятті з обліку, видачу свідоцтв про реєстрацію машин та номерних знаків, за видачу посвідчень тракториста-машиніста на право керування машинами тощо, а також за пришвидшення цих процедур.

У власності ОСОБА_4 перебуває зазначений у клопотанні автомобіль, який використовувався під час протиправної діяльності для переміщення причетних до вчинення злочину осіб, переміщення предмету неправомірної вигоди, а також являється майном, яке підлягає конфіскації у т.ч. спеціальній.

Під обшуку вказаного транспортного засобу виявлено та вилучено сам транспортний засіб та ключ від нього.

Постановою слідчого від 16.07.2025 вказаний автомобіль та ключ від нього залучено до кримінального провадження в якості речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені автомобіль та ключі від нього, прокурором у клопотанні не доведено такої мету арешту, як збереження речових доказів.

Так, у клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучений транспортний засіб та ключі від нього, з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження, при цьому, з матеріалів клопотання не вбачається призначення будь-яких експертиз з вилученим транспортним засобом. Використання транспортного засобу, як засобу для вчинення кримінального правопорушення прокурором у клопотанні також не доведено.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що належний ОСОБА_4 транспортний засіб та ключ від нього можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні. При цьому, в рамках кримінального провадження, письмового повідомлення про підозру ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 278 КПК України, не вручалось, а відтак неможливе накладення арешту й з метою забезпечення конфіскації у т.ч. спеціальної.

Прокурором у клопотанні та в судовому засіданні не доведено відношення вилученого майна у виді транспортного засобу та ключа від нього до обставин, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0002613 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища , вчинені службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, оскільки не доведено з яких підстав вказане майно відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить на праві власності ОСОБА_4 .

Отже, накладення арешту на належне ОСОБА_4 майно не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребами досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює таку мету накладення арешту на вилучене майно як забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для накладення арешту на майно у виді транспортного засобу та ключа від нього, слідчий суддя доходить висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про арешт автомобіля марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», кузов НОМЕР_1 , н.з « НОМЕР_2 », та автомобільного ключа від нього відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1