Провадження №1-кп/127/427/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255-1, частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 Кримінального кодексу України, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України, ОСОБА_31 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_32 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255-1, частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 КК, ОСОБА_20 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК, ОСОБА_35 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_36 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190 КК, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_37 та ОСОБА_30 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання, які були направлені на електронну адресу суду, про продовження застосованих до обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 запобіжних заходів, до обвинуваченої ОСОБА_26 обов`язків. Клопотання мотивовані тим, що обставини, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, не усунуті. Крім того, заявила клопотання про зміну застосованого до ОСОБА_22 запобіжного заходу і цілодобового домашнього арешту на утримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_22 порушив встановлені щодо нього обмеження, а саме покидав місце проживання.

Обвинувачений ОСОБА_22 та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора. При цьому ОСОБА_22 зауважив, що він змушений був залишати місце проживання у зв`язку з необхідністю задоволення своїх життєвих потреб. Про вихід за межі місця проживання він повідомляв уповноважені органи.

Обвинувачені ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та їхні захисники вважали, що правові підстави для задоволення поданих прокурором клопотань відсутні, зауважили про відсутність доказів наявності ризиків, на які прокурор здійснювала посилання. Крім того, обвинувачений ОСОБА_25 та його захисник зауважили про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_25 застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_20 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання. Клопотання мотивоване тим, що у зв`язку із застосованим запобіжним заходом він позбавлений можливості працевлаштування.

Обвинувачена ОСОБА_26 та її захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_18 та його захисник заперечили проти клопотань прокурора. Натомість захисник підтримав подане ним клопотання про зменшення розміру застави, визначеної обвинуваченому ОСОБА_18 , на 390000 грн. Клопотання мотивував тим, що покладені на ОСОБА_18 обов`язки продовжені не були, а заставодавець потребує вартісного лікування, у зв`язку з чим просив суд повернути ОСОБА_38 сплачену нею заставу.

Інші обвинувачені щодо вирішення заявлених клопотань поклались на розсуд суду, натомість їхні захисники підтримали позиції своїх колег.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що строк дії, обраних до обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_27 та ОСОБА_25 запобіжних заходів спливає 21.08.2025, ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та покладених на ОСОБА_26 обов`язків 22.08.2025.

Отже, стороною обвинувачення були дотримані зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку звернення з відповідними клопотаннями до суду, однак заявлені клопотання не були вручені усім обвинуваченим. Сторона захисту звернула увагу суду на зазначену обставину, разом з тим обвинувачені та їхні захисники проти розгляду поданих прокурором клопотань не заперечували, натомість висловили свої заперечення по суті. Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотань прокурора, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як суд вже зазначив, частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також бере до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

З матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_19 , ОСОБА_27 та ОСОБА_25 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів. На цей час судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий. Відомості, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, зокрема за станом їхнього здоров`я, суду не надані. Крім того, за результатом проведення підготовчого судового засідання сторона обвинувачення довела факт чинення обвинуваченим ОСОБА_25 тиску на свідка, у зв`язку з чим йому був змінений запобіжний захід.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає твердження прокурора про неможливість виконання обвинувачених покладених на нього процесуальних обов`язків за умови застосування до них менш суворого запобіжного заходу слушними. З огляду на викладене, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_27 та ОСОБА_25 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Конструкція наведеної правової норми уповноважує, а не зобов`язує суд не приймати рішення про визначення застави. Однак з наданих прокурором матеріалів не випливає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не здатне забезпечити виконання вимог частини першої статті 177 КПК. Саме тому, суд вважає за доцільне визначити обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_27 під час продовження строку застосованого до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і заставу.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, яку слід визначити обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_27 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з пунктом 3 абзацу першого частини п`ятої статті 182 КПК розмір застави визначається у таких межах, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

За результатами підготовчого судового засідання застереження, визначені абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК, судом встановлені не були. Тому суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_19 та ОСОБА_27 слід визначити заставу в межах, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК, а саме в розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2025 рік», яким, зокрема, встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року дорівнює 3028 гривень. Отже, суд вважає, що розмір альтернативного запобіжного заходу, застосованого до обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_27 , у вигляді застави становить 454200 грн.

У разі внесення застави ОСОБА_19 та ОСОБА_27 відповідно мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Натомість, суд не вбачає правових підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_25 , оскільки попередня визначена застава була звернута судом у дохід держави у зв`язку з порушенням ОСОБА_25 , покладених на нього обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_20 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З обвинувального акта випливає, що ОСОБА_20 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема особливо тяжких. Відомості, які б свідчили про неможливість застосування до зазначених обвинувачених запобіжного заходу відповідно до клопотання прокурора, суду не надані. З огляду на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також для виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_20 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, поклавши на останніх обов`язки, визначені пунктами 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 КПК.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання прокурора про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_22 запобіжного заходу з домашнього арешту на утримання під вартою, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 200 КПК прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно з частиною другою статті 200 КПК у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Як на підставу для зміни застосованого до обвинуваченого ОСОБА_22 запобіжного заходу прокурор здійснила посилання на лист за підписом начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_39 від 22.07.2025, зі змісту якого випливає, що 18.07.2025 о 17.03 год. на монітор спостереження за підозрюваними, обвинуваченими, відносно яких обраний запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту із застосуванням ЕЗК, надійшов сигнал тривоги про порушення приписаної зони, визначеної ухвалою суду. Для з`ясування причин сигналу тривоги за місцем проживання ОСОБА_22 був направлений наряд поліції ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області. За результатами реагування встановлено, що дійсно ОСОБА_40 покинув приписану зону.

Разом з тим, ОСОБА_22 та його захисник у судовому засіданні зауважили, що обвинувачений проживає за визначеним місцем самостійно, для забезпечення своєї життєдіяльності змушений ходити до криниці, розташованої за межами приписаної зони. Такі твердження, як зазначив захисник обвинуваченого, були повідомлені суду під час застосування до нього запобіжного заходу. Відомості, які б підтвердили твердження прокурора про умисне порушення застосованих до обвинуваченого обов`язків, надане суду клопотання не містить. Твердження прокурора про відсутність доказів сторони захисту на спростування тез, викладених у клопотанні прокурора, суд до уваги не бере. Зокрема, як суд зазначив вище, надане суду клопотання не містить доказів вручення відповідного клопотання обвинуваченому та його захиснику. Тому твердження захисника обвинуваченого в частині неможливості належної підготовки до поданого до суду клопотання суд вважає слушними.

Оцінюючи доводи сторони захисту про доцільність зміни застосованих до обвинуваченого обмежень, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Як суд зазначив вище, прокурор клопотала про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_22 запобіжного заходу з домашнього арешту цілодобово на взяття під варту. Захисник обвинуваченого та обвинувачений, заперечуючи проти задоволення такого клопотання, здійснили посилання на неможливість забезпечення своєї життєдіяльності обвинуваченим навіть за умови застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово. Аналогічні твердження обвинуваченим ОСОБА_22 були озвучені суду під час вирішення попереднього клопотання прокурора про продовження застосованих до обвинуваченого обов`язків. Незважаючи на їх озвучення представником сторони обвинувачення не вжиті заходи, визначені кримінально-процесуальним законом, для їх спростування. Натомість наведені вище норми кримінально-процесуального закону обов`язок доведення наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК, зокрема і відповідних ризиків покладає саме на сторону обвинувачення.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_22 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 19.00 год. до 10.00 год. наступної доби за місцем його проживання, поклавши на останнього обов`язки, визначені пунктами 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 КПК.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 про зменшення розміру застави, внесеної за останнього, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідне клопотання було надіслане на електронну адресу суду 29.07.2025. Прокурор у зв`язку з цим вважала за неможливе здійснювати його розгляд у зв`язку з тим, що копія клопотання з додатками не була вручена стороні обвинувачення. Доводи прокурора в цій частині узгоджуються з приписами частини другої статті 201 КПК, зі змісту якої випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Однак в судовому засіданні суд також встановив, що прокурором не були дотриманні вимоги статті 199 КПК щодо вручення копій клопотань обвинуваченим та їхнім захисникам. Тому позицію прокурора про необхідність відкладення розгляду клопотання сторони захисту суд вважає непослідовною, оскільки за наявності аналогічних порушень зі сторони обвинувачення прокурор наполягала на розгляді поданих нею клопотань. Крім того, вище суд навів приписи статті 350 КПК, якою визначено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Також суд вважає за доцільне зауважити, що прокурор, клопочучи про відкладення розгляду клопотання захисника, зауважила про відсутність правових підстав для його задоволення. Саме тому суд вважає за доцільне подане захисником клопотання вирішити по суті, надавши правову оцінку твердженням сторони обвинувачення та сторони захисту.

Як на підставу для зменшення розміру застосованої до ОСОБА_18 застави захисник здійснив посилання на те, що встановлені щодо його підзахисного обов`язки втратили свою чинність, прокурор з відповідним клопотанням про їх продовження не зверталась. Також зауважив, що заставодавець ОСОБА_41 потребує вартісного лікування.

З наданих захисником копій матеріалів випливає, що 27.06.2024 Печерським районним судом міста Києва ОСОБА_18 продовжений строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 4000000 грн.

З абзацу першого пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК випливає, що розмір застави визначається у таких межах, зокрема, 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту абзацу другого частини п`ятої статті 182 КПК випливає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У ході судового розгляду наявність виключних обставин, на які здійснене посилання у абзаці другому частини п`ятої статті 182 КПК, встановлені не були. Посилання прокурора на неможливість розгляду цього клопотання суд оцінив критично, про що зазначив вище. При цьому, заперечуючи проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_18 , прокурор не здійснила посилання на наявність таких виключних обставин. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2025 рік», яким, зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року дорівнює 3028 грн. Отже, максимальний розмір застави, який може бути застосований до ОСОБА_18 , становить 908400 грн. Разом з тим, частиною третьою статті 26 КПК визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, суд враховує, що захисником обвинуваченого ОСОБА_18 перед судом ініційоване лише питання в частині зменшення розміру застосованої до обвинуваченого ОСОБА_18 застави та повернення заставодавцю грошових коштів в сумі 390000 грн. Тому суд вирішує подане клопотання лише в межах питань, які винесені на розгляд суду. З урахуванням наведеного суд вважає, що зазначені кошти мають бути повернуті заставодавцю, а розмір застави має бути зменшений саме на ініційований захисником розмір.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 29.07.2025 до 23:59 годину 26.09.2025.

Визначити ОСОБА_19 та ОСОБА_27 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачені (заставодававці) мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_19 та ОСОБА_27 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_19 та ОСОБА_27 не виконають покладені на них обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останніх буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години по 07:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 29.07.2025 до 23:59 годину 27.09.2025.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 19:00 години до 10:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_2 , на 60 днів, тобто з 29.07.2025 до 23:59 годину 27.09.2025.

Відповідно до пунктів 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_20 та ОСОБА_22 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час, не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строк дії покладених на неї обов`язків, а саме прибувати на виклики Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою, не відлучатись з населеного пункту, де вона проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, утриматись від спілкування з потерпілими та свідками кримінального провадження до їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на 60 днів, тобто з 29.07.2025 до 23:59 годину 27.09.2025.

Зменшити розмір застави, визначений обвинуваченому ОСОБА_18 , з 4000000 (чотирьох мільйонів) гривень на 3610000 (три мільйони шістсот десять тисяч) гривень.

Заставу в розмірі 390000 (триста дев`яносто тисяч) гривень, внесену ОСОБА_42 05.07.2024 на депозитний рахунок Печерського районного суду міста Києва, за ОСОБА_18 , на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 27.06.2024, повернутий ОСОБА_43 .

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: