В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року селище Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 02.12.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні 4 малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України від 16 квітня 2025 року №13172).

Так, у листопаді 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел, на таємне викрадення чужого майна, а саме: крадіжки грошових коштів, що перебували на банківських рахунках знайомого ОСОБА_5 , прибув до місця мешкання останнього, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де із використанням знань у сфері банківської системи, зокрема в частині дистанційного обслуговування клієнтів АТ «Райффайзен Банк», без дозволу власника, з корисливою метою, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_5 , використовуючи власний мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi A3 3/64GB» IMEI: НОМЕР_1 на базі Android model:23129RN51Х OS: Android v.34 з сім-карткою мобільного оператора ПpAT «Київстар» No НОМЕР_2 , та використовуючи мобільний кнопковий телефон потерпілого ОСОБА_5 EASYPHONE T180 з сім-карткою мобільного оператора ПpAT «Київстар» No НОМЕР_3 , здійснив завантаження мобільного додатку «Raiffeisen Online» (далі MyRaif) на свій вищевказаний мобільний телефон, а в подальшому пройшов реєстрацію та вхід до облікового запису клієнта ОСОБА_5 у мобільному додатку «MyRaif», увівши у вікні для входу у додаток номер телефону потерпілого ОСОБА_5 як логін та увів пароль «behep27271992H», здійснивши таким чином несанкціонований вхід до облікового запису ОСОБА_5 у зазначеному мобільному застосунку.

Таким чином, ОСОБА_4 отримав доступ до облікового запису клієнта АТ «Райффайзен Банк» ОСОБА_5 у мобільному додатку «MyRaif», що забезпечило йому повний контроль над банківськими рахунками останнього, включаючи можливість перегляду залишків, історії операцій та здійснення транзакцій.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення грошових коштів, ОСОБА_4 15.11.2024 приблизно о 14:00 год. прибув до місця мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах дії воєнного стану, використовуючи зазначені вище пристрої та SIM-картки, доступ до мобільного додатку «MyRaif», а також мережу Інтернет і захищений протокол (ECI Secure eCommerce), вчинив таємне викрадення грошових коштів, що знаходились на банківському рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Райффайзен Банк», шляхом їх переказу на особистий рахунок дружини ОСОБА_6 НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Ощадбанк», а саме: 15.11.2024 о 14:43 год. на суму 1800,00 грн.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на викрадення коштів, ОСОБА_4 21.11.2024 приблизно о 16:00 год., прибув до місця мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах дії воєнного стану, використовуючи зазначені вище пристрої та SIM-картки, доступ до мобільного додатку «MyRaif», а також мережу Інтернет і захищений протокол (ECI Secure eCommerce), вчинив таємне викрадення грошових коштів, що знаходились на банківському рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_4 , відкритому в АТ «Райффайзен Банк», шляхом їх переказу на особистий рахунок дружини ОСОБА_6 НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Ощадбанк», а саме: 21.11.2024 о 16:54 год. на суму 3800,00 грн.

У результаті зазначених вище умисних протиправних дій, ОСОБА_4 таємно викрав грошові кошти на загальну суму 5600 грн., які в подальшому використав на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на відповідну суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4 КК України визнав та суду пояснив, що він дійсно у листопаді 2024 року прийшов до місця мешкання ОСОБА_5 , вони спілкувалися та вживали спиртні напої. ОСОБА_5 заснув, тоді він без дозволу потерпілого, видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_5 , використовуючи власний мобільний телефон та мобільний кнопковий телефон потерпілого Кислиці здійснив завантаження мобільного додатку «Raiffeisen Online» (далі MyRaif) на свій вищевказаний мобільний телефон, а в подальшому пройшов реєстрацію та вхід до облікового запису клієнта ОСОБА_5 у мобільному додатку «MyRaif». Після того, як він отримав доступ до облікового запису клієнта АТ «Райффайзен Банк» ОСОБА_5 , 15.11.2024 приблизно о 14:00 год. він прибув до місця мешкання ОСОБА_5 та здійснив переказ коштів з рахунку потерпілого на рахунок своєї дружини на суму 1800,00 грн. 21.11.2024 приблизно о 16:00 год. він прибув до місця мешкання ОСОБА_5 та здійснив переказ коштів з рахунку потерпілого на особистий рахунок своєї дружини на суму 3800,00 грн. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у його вчинені.

Згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно визнає себе винним в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, і роз`яснив йому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення кримінального правопорушення, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, одружений, має на утриманні 4 малолітніх дітей, за місцем проживання не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря - нарколога, групи інвалідності не має, з місця проживання характеризується позитивно, сам в судовому засіданні негативно оцінив власну протиправну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння слідству.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Іспитовий строк це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим і останній під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Значення іспитового строку полягає і в тому, що тільки протягом цього строку особа визнається судимою і за нею здійснюється контроль та соціально-виховна робота.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ст. 76 КК України покладає на засудженого відповідні обов`язки.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: DVD диск з інформацією, наданою АТ «Ощадбанк» по банківській картці, DVD диск з інформацією, наданою АТ «Райффайзен Банк» по банківській картці, DVD диск із відеоматеріалами ходу проведення обшуку житла ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000282, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід під час судового розгляду відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробуванням, якщо протягом зазначеного строку - 1 (одного) року він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: DVD диск з інформацією, наданою АТ «Ощадбанк» по банківській картці, DVD диск з інформацією, наданою АТ «Райффайзен Банк» по банківській картці, DVD диск із відеоматеріалами ходу проведення обшуку житла ОСОБА_4 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000282, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

На вирок може бути подана апеляція, з підстав передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівській районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: ОСОБА_1