Номер провадження: 11-кп/813/476/25
Справа № 523/7462/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000113, внесеному до ЄРДР 22 січня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з початковою освітою, одруженого, маючого на утриманні шестеро малолітніх дітей, раніше не судимого. Проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, із покладенням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та судових витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 21.01.2022 року, приблизно о 15:35 годині, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Воробйова з боку вул. Слобідської в напрямку вул. Агрономічна у м. Одесі, наблизився до регульованого перехрестя розташованому по вул. Агрономічна, порушуючи вимоги п.16.2 «Правил дорожнього руху України», а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши дорожньої обстановки, не переконавшись, що зміна подальшого напрямку руху керованого ним транспорту буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи маневр повороту праворуч на вул. Агрономічну, не надав дорогу пішоходу, тим самим передньою частиною кузова керованого ним автомобілю допустив наїзд на ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину по регульованому пішохідному переході зліва направо відносно руху транспортного засобу.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди у потерпілого ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи за №767 від 15.07.2022 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому лівої плечової кістки в області хірургічної шийки з відривом обох бугорків та ушкодження лівої плечової артерії, які утворилися від дії тупих предметів та могли бути отримані в умовах ДТП (контакту автомобіля, що рухається з тілом пішохода) та за критерієм небезпеки для життя відповідно п.п.2.1.3 «п» «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок був ухвалений з порушенням норм процесуального права, а призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, виходячи з наступного:

- судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений протягом тривалого часу переховувався від органів досудового слідства, тим самим перешкоджав досудовому розслідуванню;

- судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_8 після вчинення злочину залишив місце пригоди та його місцезнаходження було встановлено у ході проведення слідчо-розшукових дій;

- судом першої інстанції було безпідставно визнано наявність обставини, яка помякшує покарання -щире каяття, оскільки потерпілому не було компенсовано завданих збитків та витрат на лікування;

- звільняючи ОСОБА_8 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не була врахована думка потерпілого.

На підставі наведеного, представник потерпілого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого ОСОБА_7 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, оскільки у потерпілого наявні претензії щодо компенсації завданої шкоди та м`якості призначеного покарання.

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений та його захисник заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а вирок суду залишити без змін, оскільки потерпілим ОСОБА_10 у ході досудового розслідування та під час судового провадження цивільний позов не заявлявся.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів представника потерпілого про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім цього, за правилами ч. 1 ст. 75 КК України, в редакції Закону, що діяла на момент вчинення злочину, у разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 (далі Постанова) при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень і поведінку після скоєння злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Так, санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачена можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком до 3 років.

Зазначена норма права дає суду дискреційні повноваження, щодо призначення більш диференційованого покарання, в залежності від даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин кримінального правопорушення та ступеню порушення правил безпеки дорожнього руху.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, вчиненого з необережності; дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме: одружений, на його утриманні перебуває шестеро малолітніх дітей; а також конкретні обставини справи визнання вини у повному обсязі, ініціювання питання щодо компенсації потерпілому матеріального збитку, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. При цьому суд зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зазначені обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання стали підставою для висновку суду про призначення ОСОБА_8 покарання у виді 4-х років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, та можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановленого у ст. 75 КК України. На думку апеляційного суду, даний вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які творять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Щодо безпідставного врахування судом обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, апеляційний суд зазначає наступне.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка обвинуваченого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 безперечно визнавав свою провину, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, безперечно визнав свою винуватість у пред`явленому обвинувачені та погодився на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 КПК України. Крім того, апеляційний суд враховує поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який доставив потерпілого ОСОБА_10 до приймального відділення КУНП «МКЛ-11», як встановлено судом першої інстанції з відеозапису, який наданий КУ «Центр-077». При цьому, обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення, зокрема, приймав участь у проведені слідчих дій під час досудового розслідування та не намагався приховати певні обставини справи. Також під час судового розгляду ініціював питання щодо відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, однак, із-за коливання потерпілого щодо невизначеності суми завданої шкоди дане питання залишилося не вирішеним.

Водночас, обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду висловив жаль з приводу вчиненого, а також зазначив, що після ухвалення оскаржуваного вироку компенсує заподіяну шкоду потерпілому у добровільному порядку, зокрема, на день апеляційного розгляду сплатив останньому 2500 доларі США, що представником потерпілого не заперечувалось, вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що останній надав критичну оцінку своїм діям та щиро кається у вчиненому. Така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Враховуючи викладене та беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив необережний тяжкий злочин, у результаті його злочинної недбалості, однак, з огляду на наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи усвідомлення обвинуваченим власної протиправної поведінки, який демонструє готовність понести заслужене покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання.

При цьому, апеляційний суд враховує також позицію потерпілого, викладену в апеляційній скарзі, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, яке необхідне відбувати реальне, однак звертає увагу на те, що думка потерпілого, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 21 лютого 2019 року у справі №742/584/18.

Представником потерпілого не наведено у апеляційній скарзі переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну м`якість призначеного покарання.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі обвинуваченого через м`якість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини, а також факт можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, відсутні підстави вважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року, у кримінальному провадженні №0000113, внесеному до ЄРДР 22 січня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4