Справа № 277/1105/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року с-ще Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000157 від 13 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лебідь Ємільчинського району Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, раніше не судима

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.164 ч.1 КК України

в с т а н о в и в:

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області №277/572/24 від 13.06.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позбавлена батьківських прав відносно дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області (справа №277/572/24 від 13.06.2024 року), яке набрало законної сили 15.07.2024 року з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття.

ОСОБА_3 , знаючи про свій обов`язок сплачувати, встановлені рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області (справа №277/572/24 від 13.06.2024), аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , злісно ухилялась від сплати аліментів та його не виконувала з 01.12.2024 року по 30.04.2025 року.

Так, ОСОБА_3 , будучи працездатною особою, маючи дохід від тимчасових заробітків, тобто можливість виконання рішення суду про стягнення аліментів, заходів спрямованих на погашення заборгованості не здійснила, внаслідок чого станом на 30.04.2025 року виникла заборгованість в розмірі 15980 грн., що перевищує суму сукупно нарахованих платежів за 3 місяці, при цьому розмір загальної заборгованості станом на 31.07.2025 року становить 40104,65 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи працездатною особою, маючи дохід від тимчасових заробітків, знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , злісно ухилялась від сплати встановлених рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області (справа №277/572/24 від 13.06.2024 року) аліментів у період з 01.12.2024 року по 30.04.2025 року та його не виконувала.

Своїми діями, які виразились в умисному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України.

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ст.302 КПК України, оскільки ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності, відповідно за правилами, передбаченими ст.ст.381-382 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений, що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_3 , що була представлена захисником ОСОБА_7 , надала письмову заяву, в якій зазначила, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі та не оспорює їх.

Також у вказаній заяві зазначила, що її згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без її участі є добровільною, а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, приймаючи до уваги її заяву, в якій зазначено, що вона не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Наведене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Окрім беззаперечного визнання у повному обсязі ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, її винуватість підтверджується відповідно до ч.2 ст.382 КПК України обставинами, встановленими органом досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, а саме протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.05.2025 року; ксерокопію рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 13.06.2024 року; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, боржник ОСОБА_3 від 07.05.2025 року; протокол допиту ОСОБА_6 законного представника потерпілого від 23.08.2025 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 22.08.2025 року; протокол допиту підозрюваного від 25.08.2025 року, вважає, що винуватість ОСОБА_3 в ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) доведена повністю та кваліфікує її дії за ч.1 ст.164 КК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На підставі викладеного, керуючись принципом гуманізму та індивідуалізації покарання при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК України, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, не працює, суд приходить до висновку, що для виправлення обвинуваченої та попередження здійснення нею нових кримінальних правопорушень останній необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт, що буде реальним для виконання та необхідним і достатнім для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і для досягнення мети покарання за ст.50 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт є справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат по справі немає.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання немає.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Прокурором подано суду матеріали досудового розслідування №0000157 від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_3 , які зібрані відповідно до вимог КПК України та підлягають зберіганню разом зі справою.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити їй покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Матеріали досудового розслідування №0000157 від 13 травня 2025 року щодо ОСОБА_3 зберігати разом зі справою.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1