ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000443 за апеляційними скаргами прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровськ, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 під час судових засідань неодноразово ображала честь і гідність потерпілої, цинічно висловлювалась у її бік.

Зазначає, що свідок ОСОБА_11 під час допиту повідомила, що обвинувачена погрожувала їй та намагалась схилити до зміни показів. Також в ході судових засідань обвинувачена неодноразово заявляла, що вона спілкується із свідком обвинувачення ОСОБА_12 , яка на судові виклики неодноразово не з`являлась, а згодом виїхала за межі держави.

Вказує на те, що суд першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої відніс обставини, які не передбачені ч.1 ст. 66 КК України, а саме те, що ОСОБА_9 позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась.

Стверджує, що ОСОБА_9 щиро не розкаялась, не вибачалась перед потерпілою, активно не сприяла розкриттю кримінального правопорушення, а навпаки тиснула на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому відсутні обставини, що пом`якшують її покарання, у зв`язку з чим, посилання суду на такі обставини підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в апеляційному провадженні - 20 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції належним чином не обгрунтував застосування до обвинуваченої ст.75 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої визнано те, що ОСОБА_9 позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, однак зазначене не відповідає положенням ст. 66 КК України.

Стверджує, що на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не було встановлено обставин, передбачених ст.66 КК України.

Звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_9 протягом судового розгляду, яке тривало з 2021 року, вину не визнавала, щиро не розкаялася, не вибачилась перед потерпілою, не вчинила дій щодо відшкодування шкоди, а навпаки всіляко намагалась образити потерпілу.

Крім того, свідок ОСОБА_11 під час допиту повідомила, що обвинувачена погрожувала їй та намагалась схилити до зміни показів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України; скасувати стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 не має відношення до спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Так, судом не зазначено, що ОСОБА_10 всім присутнім розповідала, що тілесні ушкодження вона отримала внаслідок свого падіння з маршрутки, що в суді підтвердили допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та обвинувачена.

Зазначає, що суд у вироку вказав, що свідок ОСОБА_13 є подругою обвинуваченої, перебуває з нею в дружніх відносинах та є зацікавленою особою у цьому кримінальному провадженні, однак ОСОБА_13 в суді зазначила, що знає як обвинувачену, так і потерпілу, відносини з обома посередні.

Також допитані в суді свідки пояснили, що свідка ОСОБА_11 , яка є подругою потерпілої ОСОБА_10 , на місці події не було, тому саме ОСОБА_11 є зацікавленою особою.

Стверджує, що судом не надана оцінка посиланню сторони захисту на відсутність самого факту побиття.

Окрім того, суд у вироку посилається на протокол заяви про вчинене правопорушення від 07.06.2021 року, хоча дана заява була надана 24.06.2021 року.

Вказує на упереджене ставлення органів досудового розслідування до обвинуваченої, оскільки обставини події мали місце 06.06.2021 року, 24.06.2021 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.122 КК України, хоча у висновку експерта від 07.06.2023 року зазначено про наявність легких тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку додаткової СМЕ від 16.09.2021 року тільки за історією хвороби, без присутності ОСОБА_10 , були виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме двосторонній отит, до якого обвинувачена не має ніякого відношення.

Посилається на те, що допитана в судовому засіданні експерт на питання чи могла потерпіла ОСОБА_10 отримати виявлені у неї тілесні ушкодження при випадінні із маршрутки і від удару об асфальтне покриття, зазначила, що такі питання слідчий їй не ставив і відповісти на них не може.

Вважає, що посилання суду як на доказ винуватості обвинуваченої на протокол огляду від 28.09.2021 року є безпідставним, оскільки такий огляд проведений майже через три місяці після обставин події, також суд безпідставно посилався на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2024 року за участю ОСОБА_11 , оскільки ця слідча дія була проведена у 2021 році, окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона особисто знає ОСОБА_9 .

Стверджує, що судом необгрунтовано було стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн, оскільки вказана сума не підтверджена належними документами, крім того копії квитанції банку відсутні, також звертає увагу на те, що потерпіла та її представник цивільний позов до суду не подавали.

Захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , подано заперечення на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої, в яких зазначає, що доводи, викладенні в цих апеляційних скаргах, є необгрунтованими та безпідставними, оскільки відсутні докази винуватості ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України, тому вважає, що повинен бути ухвалений виправдувальний вирок.

Представником потерпілої ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в якому він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цим же вироком з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_10 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 , 06.06.2021 року, приблизно о 20.10 годин, перебуваючи на алеї біля кафе «Фантазія», що розташоване за адресою: пр. Героїв, буд. 44 в м. Дніпро, побачила потерпілу ОСОБА_10 , яка сиділа на лавці. У подальшому на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_10 у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нанесла потерпілій ОСОБА_18 одночасний удар долонями правої та лівої руки в область обох вух, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді перфорації барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту.

В результаті умисних дій ОСОБА_9 , направлених на спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_18 , останній було завдано тілесні ушкодження у вигляді: перфорації барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту. За своїм характером виявлені у потерпілої ОСОБА_18 тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_18 , ОСОБА_9 нанесла їй 5-7 ударів зап`ястям правої та лівої руки в область підборіддя потерпілої, від чого остання впала на землю з лавки, на якій сиділа, після чого, потерпіла піднялась та присіла на лавку, а ОСОБА_9 в цей час продовжувала наносити потерпілій 4-5 ударів долонями правої та лівої руки в область обличчя, тулубу і кінцівок та один удар правою рукою в область лівого ока потерпілої, чим спричинила ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді: семи саден в лобній області по центру з переходом до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, на нижній повіці лівого ока з переходом вниз на проекцію лівої гайморової пазухи, на лівому крилі носу, на спинці носу по центру з переходом ліворуч та майже на кінчику носа ліворуч, внутрішньо-шкіряних крововиливів на нижній повіці лівого ока, синця на задній поверхні правого ліктьового суглобу, дев`яти саден: в поперековій області по центру, в поперековій області праворуч, на задній поверхні правого ліктьового суглобу та на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої, оскільки просила призначити обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої витрати на професійну правову допомогу в апеляційному провадженні, та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, представника потерпілої, який підтримав свою апеляційну скаргу, частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, представника потерпілої та захисника обвинуваченої не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 не має відношення до спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є безпідставними з огляду на таке.

Вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, зокрема:

- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала, що 06.06.2021 року, приблизно о 20.00 годині, за адресою м. Дніпро, проспект Героїв, 44, вона разом з ОСОБА_12 зустріли їх знайомих - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які сиділи на лавці, та підійшли до них. Приблизно через 3 хвилини підійшла ОСОБА_9 та почала на неї кричати, потім нанесла їй удар долонями обох рук по вухам. Після чого, ОСОБА_9 продовжувала бити її руками в район голови та обличчя. ОСОБА_19 почала відтягувати обвинувачену. Після цих подій, її відвели до аптеки, де надали медичну допомогу. В подальшому, їй робили операцію, у зв`язку із пошкодженням барабанних перетинок та погіршенням слуху. Зазначила, що ОСОБА_9 не вибачалась та, навпаки, погрожувала їй та намагалась впливати на свідків;

- показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні показала, що потерпіла ОСОБА_10 є її знайомою, обвинувачену ОСОБА_9 до вказаних подій раніше особисто не знала. 06.06.2021 року, приблизно о 20.00 годині, вона була в районі кафе «Фантазія» в м. Дніпро. Почула, як ОСОБА_9 кричала на ОСОБА_10 , яка сиділа на лавці. Після цього ОСОБА_9 вдарила ОСОБА_10 в підборіддя приблизно 5 разів, від чого остання закрилась руками. В подальшому, ОСОБА_9 вдарила потерпілу долонями обох рук по вухах, від чого остання впала з лавки. ОСОБА_10 намагалась встати, однак ОСОБА_9 продовжувала наносити їй удари, зокрема, по обличчю. Зазначила, що до вказаних подій, тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 вона не бачила;

- показами свідка ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції повідомила, що влітку 2021 року, більш точної дати не пам`ятає, у вечірній час, вона бачила сварку між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які кричали одна на одну, однак бійки між ними не бачила.

Також вина обвинуваченої підтверджується письмовими доказами та висновками експерта, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 07.06.2021 року (т. 1 а.п. 11), відповідно до якого, від ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що 06.06.2021 року, близько 20.00 години, за адресою м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 40, ОСОБА_9 спричинила їй тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичного експерта №1311 від 07.06.2021 року (т. 1 а.п. 13-14), відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у виді: внутрішньо-шкіряних крововиливів на нижній повіці лівого ока, саден лівої половини обличчя, синця та саден правого ліктьового суглобу, саден на задній поверхні тулуба, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо, в термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 вказала на обставини, локалізацію та механізм спричинення їй обвинуваченою тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 27-29);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.07.2021 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 вказала на обставини, локалізацію та механізм спричинення обвинуваченою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 (т. 1 а.п. 35-37);

- висновком експерта № 2383е від 15.09.2021 року (т. 1 а.п. 40-42), відповідно до якого при огляді 06.07.2021 року та з урахуванням додатково наданої медичної документації, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перфорації барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту; семи саден: в лобній області по центру з переходом до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, на нижній повіці лівого ока з переходом вниз на проекцію лівої гайморової пазухи, на лівому крилі носу, на спинці носу по центру з переходом ліворуч та майже на кінчику носу ліворуч; внутрішньо-шкіряних крововиливів на нижній повіці лівого ока; синця на задній поверхні правого ліктьового суглобу; дев?яти саден: в поперековій області по центру, в поперековій області праворуч, на задній поверхні правого ліктьового суглобу та на задній поверхні лівого ліктьового суглобу. За своїм характером виявлене у неї тілесне ушкодження у вигляді: перфорації барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту - відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров?я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден та внутрішньо-шкіряного крововиливу (як кожне окремо) - відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, ступінь ознак їх загоєння (синець багряно-синюшного кольору, без чітких меж; садна з підсохлим буро-червоним дном, нижче рівня оточуючої шкіри, тощо), можливо вказати, що термін їх спричинення становить до 1-ї доби на момент огляду.

Виявлені у неї тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючого предмету, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів) частина і при ударі об такий (такі), що діяв (діяли) в область обличчя, вушних раковин, тулуба та кінцівок.

Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 3-х механічних дій.

Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених у неї тілесних ушкоджень, розташування їх по різним анатомічним лініям, можливо вказати, що вони є не характерними для спричинення при одномоментному падінні з висоти власного зросту на тупу тверду поверхню.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснила, що перелічені тілесні ушкодження не могли бути спричинені потерпілій ОСОБА_10 падінням з висоти власного росту. При цьому зазначила, що вказана при дослідженні травма потерпілої була новою та не відносилась до хронічних захворювань, які були у потерпілої раніше;

- висновком експерта № 2384е від 15.09.2021 року (т. 1 а.п. 46-47), відповідно до якого при огляді 06.07.2021 року та з урахуванням додатково наданої медичної документації у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: перфорації барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту; семи саден: в лобній області по центру з переходом до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, на нижній повіці лівого ока з переходом вниз на проекцію лівої гайморової пазухи, на лівому крилі носу, на спинці носу по центру з переходом ліворуч та майже на кінчику носу ліворуч; внутрішньо-шкіряних крововиливів на нижній повіці лівого ока; синця на задній поверхні правого ліктьового суглобу; дев?яти саден: в поперековій області по центру, в поперековій області праворуч, на задній поверхні правого ліктьового суглобу та на задній поверхні лівого ліктьового суглобу.

Локалізація та характер виявлених у неї тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, встановлений при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту за її участі;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.09.2021 року (т. 1 а.п. 91-93), відповідно до якого свідок ОСОБА_11 вказала на обвинувачену ОСОБА_9 як на особу, яка причетна до нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень 06.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 ;

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої та свідка ОСОБА_11 узгоджуються між собою, підтверджуються письмовими доказами, висновками експертів, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні повідомила, що вона перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченою, а тому є зацікавленою особою, а також у зв`язку з тим, що її покази спростовуються письмовими доказами, в тому числі, протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_10 про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_11 , а тому доводи захисника про те, що у ОСОБА_13 відносини з як обвинуваченою, так і з потерпілою посередні, - не впливають на висновки суду, які зроблені з урахуванням оцінки всіх доказів.

Посилання захисника на те, що за показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 потерпіла ОСОБА_10 повідомила їм, що тілесні ушкодження вона отримала внаслідок свого падіння з маршрутки, а також, що судом не надана оцінка посиланню сторони захисту на відсутність самого факту побиття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт побиття потерпілої обвинуваченою підтверджується поданою потерпілою ОСОБА_10 до поліції заявою про її побиття ОСОБА_9 , показами, наданими потерпілою в суді першої інстанції, які підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а саме, протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 року за участю потерпілої, відповідно до якого потерпіла вказала на механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який узгоджується із висновком експерта № 2384е від 15.09.2021 року, яким встановлено виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, а саме перфорація барабанної перетинки праворуч з розвитком в посттравматичному періоді отиту, садна на обличчі, та зазначено, що локалізація та характер виявлених ушкоджень не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту.

Окрім того, відповідно до висновку експерта № 2383е від 15.09.2021 року виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не є характерними для спричинення при одномоментному падінні з висоти власного зросту на тупу тверду поверхню, також допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснила, що перелічені тілесні ушкодження не могли бути спричинені потерпілій ОСОБА_10 падінням з висоти власного росту.

Твердження захисника, що свідок ОСОБА_11 є подругою потерпілої ОСОБА_10 , тому є зацікавленою особою, а також, що за показами свідків її на місці події не було, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що покази свідка ОСОБА_11 узгоджуються з показами обвинуваченої та підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами, також відповідно до рапорту ст. ДОП СП ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 в ході проведення перевірки за заявою потерпілою ОСОБА_10 - ОСОБА_11 була встановлена як свідок (а.п.10 т.1), окрім того, відповідно до показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 вони не були безпосередніми свідками побиття потерпілої, а бачили ОСОБА_10 вже коли її обличчя було в крові, у зв`язку з чим суд обгрунтовано не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Доводи захисника про те, що суд у вироку посилається на протокол заяви про вчинене правопорушення від 07.06.2021 року, хоча ця заява була надана 24.06.2021 року, а також щодо упередженого ставлення органів досудового розслідування до обвинуваченої, оскільки обставини події мали місце 06.06.2021 року, 24.06.2021 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.122 КК України, хоча у висновку експерта від 07.06.2023 року зазначено про наявність легких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Водночас, слідчий, дізнавач, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення з огляду на їх зміст має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого приймає рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

З матеріалів провадження вбачається, що 07.06.2021 року у потерпілої ОСОБА_10 прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення (т. 1 а.п. 11), в цей же день нею були надані пояснення (т. 1 а.п. 12), 23.06.2021 року також було відібрано пояснення у ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 20), після чого 24.06.2021 року слідчим було внесено відомості в ЄРДР з правовою кваліфікацією - ч.1 ст.125 КК України (т. 1 а.п. 2), однак, на підставі висновку експерта № 2383-е від 16.09.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_22 виявлено середньої тяжкості тілесні ушкодження, дізнавачем 17.09.2021 року було винесено постанову про перекваліфікацію кримінального проступку з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України (т. 1 а.п. 52), тому будь-яких порушень вимог КПК України у цьому випадку не вбачається.

Посилання захисника на те, що відповідно до висновку додаткової СМЕ від 16.09.2021 року тільки за історією хвороби, без присутності ОСОБА_10 , були виявлені середньої тяжкості тілесні ушкодження, - є безпідставним, оскільки з вказаного висновку вбачається, що при проведенні цієї судово-медичної експертизи експертом досліджувалася копія висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 1311 від 07.06.2021 року, під час якого потерпіла ОСОБА_10 була обстежена експертом, та надана обстеженою медична документація (т. 1 а.п. 40-42), тобто для надання відповідей на поставлені експерту питання та складання відповідного висновку експерту було достатньо наданих йому медичних документів. При цьому матеріали провадження не містять відомостей про те, що експерту для проведення вказаної експертизи необхідно було безпосередньо обстежити потерпілу.

Твердження сторони захисту, що допитана в судовому засіданні експерт на питання чи могла потерпіла ОСОБА_10 отримати виявлені у неї тілесні ушкодження при випадінні із маршрутки і від удару об асфальтне покриття, зазначила, що такі питання слідчий їй не ставив і відповісти на них не може, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки спростовується висновком експерта № 2383е від 15.09.2021 року, з якого вбачається, що слідчим ставилося питання чи могли виявлені у потерпілої ОСОБА_10 тілесні ушкодження бути спричиненні при падінні з висоти власного зросту та відповіддю у висновку на це питання, відповідно до якого виявлені у потерпілої ушкодження є не характерними для спричинення при одномоментному падінні з висоти зросту на тупу тверду поверхню. Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 також зазначила, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не могли бути спричинені внаслідок падіння з висоти власного зросту.

Доводи захисника про те, що посилання суду як на доказ винуватості обвинуваченої на протокол огляду від 28.09.2021 року є безпідставним, оскільки такий огляд проведений майже через три місяці після обставин події, - не є слушними, оскільки з вказаного протоколу вбачається, що ним лише було встановлено та оглянуто точне місце, де було вчинено кримінальне правопорушення щодо потерпілої, яке відповідає встановленим судом обставинам.

Твердження захисника, що суд безпідставно посилався на протокол пред`явлення особи для впізнання та фотознімками від 30.09.2024 року за участю ОСОБА_11 , оскільки ця слідча дія була проведена у 2021 році, окрім того, в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснила, що вона особисто знає ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки посилання суду на вказаний протокол із датою 30.09.2024 року є опискою, яка жодним чином не вливає на встановлені судом обставини, також те, що ОСОБА_11 знає ОСОБА_9 не свідчить про неможливість проведення з нею такої слідчої дії як впізнання, оскільки КПК України таких обмежень не містить.

Таким чином, докази винуватості ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 122 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ознаками ч.1 ст.122 КК України, а саме: у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, при цьому вказані обставини судом першої інстанції віднесено до таких, що пом`якшують її покарання, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Доводи прокурора та представника потерпілої про те, що ОСОБА_9 під час судових засідань неодноразово ображала честь і гідність потерпілої, цинічно висловлювалась у її бік, а також, що свідок ОСОБА_11 під час допиту повідомила, що обвинувачена погрожувала їй та намагалась схилити до зміни показів, окрім того, обвинувачена неодноразово заявляла, що вона спілкується із свідком обвинувачення ОСОБА_12 , яка на судові виклики неодноразово не з`являлась, а згодом виїхала за межі держави, - не є підставами для призначення більш суворого покарання, оскільки обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України було призначено судом з урахуванням всіх обставин, передбачених ст.65 КК України, та відповідає особі обвинуваченої, яка раніше не судима, позитивно характеризується, при цьому враховується молодий вік обвинуваченої, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, таким чином, призначення ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, а саме на строк, що перевищує його мінімальну межу, не вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Посилання прокурора та представника потерпілої на те, що суд першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої відніс обставини, які не передбачені ч.1 ст. 66 КК України, а саме те, що ОСОБА_9 позитивно характеризується, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Доводи прокурора та представника потерпілої про те, що ОСОБА_9 вину не визнала, щиро не розкаялась, не вибачалась перед потерпілою, активно не сприяла розкриттю кримінального правопорушення, а також, що на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не було встановлено обставин, передбачених ст.66 КК України, - є безпідставними, оскільки не встановлення обставин, що пом`якшують покарання, під час досудового розслідування не свідчить про неможливість їх встановлення судом під час ухвалення судового рішення, що й було зроблено судом, який у вироку вказав на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обрана позиція захисту не є підставою для призначення більш суворого покарання.

Посилання представника потерпілої на те, що обвинувачена не вчинила дій щодо відшкодування шкоди, - є безпідставним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що потерпіла цивільний позов не заявляла, та не вказувала на наявність з її боку будь-яких претензій матеріального чи морального характеру.

Доводи представника потерпілої про те, що суд першої інстанції належним чином не обгрунтував застосування до обвинуваченої ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з вироку вбачається, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченої ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої щодо призначення обвинуваченій більш суворого покарання, а також представника потерпілої щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України без застосування ст.75 КК України не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги прокурора та представника потерпілої не свідчать про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку на 2 роки, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника щодо не доведення представником потерпілої витрат на професійну правову допомогу колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати, на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах № 730/546/21, № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

З матеріалів провадження вбачається, що представник потерпілої до клопотання про стягнення понесених витрат на правову допомогу надав: - договір № 2101/24 про надання правової допомоги від 21.01.2024 року, укладений між потерпілою ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_7 ; - акт виконаних робіт за договором № 2101/24, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; - квитанції до прибуткового касового ордеру № 2101/24 від 21.01.2024 року та № 2002/24 від 20.02.2024 року про оплату потерпілою коштів за актом виконаних робіт (т. 2 а.п. 117-118).

Посилання захисника на те, що представник потерпілої брав участь тільки у 3-4 засіданнях, - є безпідставним, оскільки з акту виконаних робіт вбачається, що представником потерпілої при визначенні вартості цих робіт не враховувалася його участь в судових засіданнях.

Також твердження захисника, що потерпіла та її представник цивільний позов до суду не подавали, - не є слушним, оскільки витрати на правову допомогу відповідно до ст. 118 КПК України відносяться до процесуальних втрат, тому відсутність цивільного позову не є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Таким чином, понесені потерпілою витрати на правову допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджені наданими суду документами, а тому ці кошти на законних підставах були стягнуті судом з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 .

Що стосується вимог представника потерпілої про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в апеляційному провадженні - 20 000 грн, то вони підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, в тому числі, і з витрат на правову допомогу.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Приписами ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі № 607/4341/20, Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).

Також відповідно до зазначених вище висновків, викладених у постановах Верховного Суду в справах № 730/546/21, № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16, враховується обов`язковий перелік документів на підтвердження відповідних витрат.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Так, до суду апеляційної інстанції представником потерпілої було надано: - договір № 1803/25 про надання правової допомоги від 18.03.2025 року, укладений між потерпілою ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_7 ; - акт виконаних робіт за договором № 1803/25, з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; - квитанції до прибуткового касового ордеру № 1803/25 від 18.03.2025 року про оплату потерпілою 20 000 грн за актом виконаних робіт.

З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства, враховуючи: складність справи - щодо однієї обвинуваченої та одного кримінального правопорушення; обсяг наданих адвокатом послуг - консультації потерпілої, складання апеляційної скарги, ознайомлення з апеляційної скарги захисника обвинуваченої, складання заперечення на апеляційну скаргу захисника, підготовка адвоката до участі в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що заява представника потерпілого про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої витрат на правову допомогу в апеляційному провадженні в розмірі 20 000 грн підлягає задоволенню, оскільки такий розмір витрат відповідає критерію реальних адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності цих витрат із ціною, визначений з урахуванням обставин кримінального провадження та майнового стану обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в апеляційному провадженні - 20 000 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4