Номер провадження: 11-кп/813/1813/25
Справа № 522/6360/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «ВКЗ» за участю ОСОБА_7 його апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2025 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про поновлення провадження по справі та залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року.

Мотивуючи прийняте рішення місцевий суд послався на те, що в своїй заяві ОСОБА_7 просить залучити його у якості потерпілого в кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року, однак досудове розслідування та судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні завершено та Приморським районним судом м. Одеси 03.04.2015 року ухвалено вирок, який набрав законної сили 03.05.2015 року, який звернений до виконання та виконаний. Крім цього, місцевий суд зазначив, що в заяві ОСОБА_7 ставить питання про поновлення провадження по кримінальному провадженню №522/6360/15-к, однак діючим кримінальним процесуальним законом не передбачена процедура поновлення провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її змінити, та постановити ухвалу у наступній редакції: «Задовольнити заяву ОСОБА_7 про залучення до кримінального провадження як потерпілого (в порядку ст.55 КПК України) та визнати ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року».

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_7 вказує, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в ухвалі місцевий суд вказав на те, що діючим КПК України не передбачена процедура поновлення провадження, однак при цьому суд не прийняв рішення про відмову у відкритті провадження по справі №522/6360/15-к, фактично поновив його, оскільки відкрив нове провадження по справі №522/6360/15-к (провадження №1-в/522/213/25).

Окрім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, всупереч ч.1 ст.55 КПК України, безпідставно відмовив у залученні його у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року. Вказує, що в судовому засіданні 23.04.2025 року ним було оголошено клопотання про долучення доказів в порядку ст.84 КПК України (вирок суду від 03.04.2015 року, протокол огляду грошових коштів від 10.09.2014 року, протокол огляду та помітки грошових коштів від 02.10.2014 року), які є доказами того, що він відповідно до ч.1 ст.55 КПК України є потерпілим у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, оскільки йому спричинена матеріальна (майнова) шкода у виді грошових коштів у розмірі 8600 доларів США, однак місцевий суд не врахував вказаного клопотання.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, ухвала суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржена.

Заслухавши суддю-доповідача; заявника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст.370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Частиною 3 ст.21 КПК передбачено право кожного на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, діючим КПК гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до статей 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Відповідно до п.5, 10, 24 ч.1 ст.3 КПК кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Розділом ІІІ КПК, зокрема визначено загальні положення досудового розслідування, його початок, строки проведення, зупинення, форми закінчення, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, оскарження ухвал слідчих суддів тощо.

Розділом ІV КПК визначено порядок проведення судового провадження у першій інстанції, зокрема підготовчого провадження та судового розгляду.

Розділом V та VІ КПК визначено судове провадження з перегляду судових рішень, провадження в суді апеляційної інстанції, провадження в суді касаційної інстанції, провадження за нововиявленими та виключними обставинами.

Розділом VІІІ КПК регулюється порядок виконання судових рішень.

Вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України (ст.533 КПК).

Статтями 537, 539 КПК визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, а також порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Зокрема, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 КПК, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; 2-1) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби; 3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 7-1) про застосування до засуджених примусового годування; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до ч.5 ст.53, ч.3 ст.57, ч.1 ст.58, ч.1 ст.62 КК України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2 і 3 ст.74 КК України; 13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Тобто, кримінальним процесуальним законом чітко визначено порядок кримінального провадження на кожній її стадії.

Апеляційний суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з матеріалів судової справи 03.04.2015 року вироком Приморського районного суду м.Одеси у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року затверджено угоду про визнання винуватості укладену 25.03.2015 року між старшим прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_8 з іншого боку; визнано ОСОБА_8 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та йому призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна та з позбавленням права обіймати певні посади в державних закладах, підприємства, організаціях, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 2 (два) роки, без спеціальної конфіскації; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Цим же вироком місцевого суду, вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні, а саме грошові кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч) доларів США та у сумі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США визначено вважати повернутими заявнику ОСОБА_7 .

Майно, на яке ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2014 року накладено арешт, визначено повернути законному власнику (справа №522/6360/15-к, провадження №1-кп/522/592/15).

03.05.2015 року вказаний вирок набрав законної сили (а.с.15-17).

Відповідно до розписки ОСОБА_7 від 20.05.2015 року, адресованій слідчому СВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_10 , ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) доларів США, передані ним у кримінальному провадженні для документування злочинної діяльності посадових осіб управління захисту прав споживачів Одеської міської ради (а.с.21).

23.03.2025 року ОСОБА_7 подав до Приморського районного суду заяву, в якій просив розглянути його заяву за №69930/24-Вх. від 21.08.2024 року та визнати його потерпілим у кримінальній справі №522/6360/15-к щодо кримінального провадження №0000830 від 06.08.2014 року та постановити судове рішення у формі ухвали суду.

Місцевий суд прийняв вказану заяву до розгляду, та 23.04.2025 року постановив оскаржену ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про поновлення провадження по справі та залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року.

Однак, вказану ухвалу місцевого суду колегія суддів вважає не законною та необґрунтованою, оскільки не перевіривши підстав звернення особи до суду, місцевий суд безпідставно прийняв її до розгляду та ухвалив судове рішення.

Колегія суддів, звертає увагу, що заяву ОСОБА_7 подав через систему «Електронний суд» 23.03.2025 року, тобто через десять років після завершення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року, після завершення судового розгляду справи №522/6360/15-к, ухвалення судом вироку, та набрання ним законної сили.

Не зважаючи на вказані обставини, у своїй заяві ОСОБА_7 просив визнати його потерпілим у кримінальній справі №522/6360/15-к, тобто в справі, розгляд якої завершено, ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, слід констатувати, що ОСОБА_7 подав до місцевого суду заяву в порядку та спосіб, що не передбачений кримінальним процесуальним законом, оскільки КПК України не передбачено можливості визнання особи потерпілою у справі провадження по якій вже завершено.

Підстави з яких звернувся ОСОБА_7 , не є такими, що визначені законом, не відносяться ні до нововиявлених, ні до виключних обставин, ні до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, розгляд яких передбачено кримінальним процесуальним законом після ухвалення вироку суду, регламентованих ст.ст.459, 537 КПК.

Перелік вказаних обставин та питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, розгляд яких передбачено кримінальним процесуальним законом після ухвалення вироку суду, є виключними. Таким чином законодавець створив певні процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників кримінального провадження.

Враховуючи наведені обставини, заява ОСОБА_7 від 23.03.2025 року за порушених у ній питань, не підлягала розгляду в місцевому суді.

З огляду на вказані обставини, оскаржена ухвала місцевого суду підлягає безумовному скасуванню.

Доводи ОСОБА_7 про те, що місцевий суд безпідставно та всупереч положенням ч.1 ст.55 КПК, відмовив у визнанні його потерпілим є безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки КПК України встановлений чіткий та відповідний порядок визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні ОСОБА_7 наполягав на тому, що наявні підстави для визнання його потерпілим відповідно до ст.55 КПК, оскільки надав органу досудового слідства власні кошти у сумі 19000 доларів США, з яких 8600 доларів були втрачені при проведенні оперативно-розшукових заходів, тому йому була завдана майнова шкода у сумі 8600 доларів США. Однак, ОСОБА_7 не зміг повідомити апеляційному суду, які положення процесуального закону надають йому право та підстави для визнання його потерпілим у провадженні, розгляд якого вже завершено шляхом ухвалення вироку, який набрав законної сили.

Окрім цього, ОСОБА_7 не зміг пояснити, чому у разі наявності, на його думку, підстав для визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, він не ініціював це питання під час досудового розслідування чи під час судового розгляду кримінального провадження, а подав заяву лише по сплину десятирічного строку.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що місцем судом прийнято рішення яке фактично не узгоджується із вимогами заявника.

Так, із резолютивної частини оскарженої ухвали вбачається, що місцевим судом прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про поновлення провадження по справі та залучення у якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000830 від 06.08.2014 року.

Натомість, із заяви ОСОБА_7 від 23.03.2025 року (зареєстрованої 24.03.2025 року за вх.№26317/25) вбачається, що він ставив вимогу щодо розгляду його заяви та визнання його потерпілим у кримінальній справі №522/6360/15-к щодо кримінального провадження №0000830 від 06.08.2014 року.

Тобто, прохальна частина заяви ОСОБА_7 не містить конкретної вимоги поновлення провадження по справі, що свідчить про те, що, окрім іншого, місцевий суд вийшов за межі вимог заявника, що також є недопустимим.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження за заявою ОСОБА_7 від 23.03.2025 року щодо визнання його потерпілим у справі №522/6360/15-к підлягає закриттю, із поверненням заяви ОСОБА_7 , оскільки заява подана з підстав, які не передбачені кримінальним процесуальним законом.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2025 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про визнання його потерпілим у справі №522/6360/15-к, - скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою закрити провадження за заявою ОСОБА_7 від 23.03.2025 року щодо визнання його потерпілим у справі №522/6360/15-к, та повернути заяву заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4