Справа № 191/424/23
Провадження № 1-кп/191/34/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в приміщенні суду в місті Синельникове в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000083 від 24.06.2022 року, відносно ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Луч Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні дочку ОСОБА_6 2009 року народження, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно наприкінці червня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено) будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію дроти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території м. Старобільська Луганської області діючи умисно, протиправно, достеменно знаючи про те, що окупаційні війська, так званої луганської народної республіки, є незаконними і провадять свою діяльність на території України всупереч нормам чинного законодавства України та міжнародних договорів при невстановлених органом досудового слідства обставинах, під час воєнного стану, маючи злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, добровільно прийняв присягу на вірність так званій лнр та у подальшому прийнятий до штату так званого Старобільського районного відділу внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ луганської народної республіки («Старобельского ровд мвд лнр» - мовою оригіналу), створеного на тимчасово окупованій території Старобільського району Луганської області.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст.323 КПК України: повістки про виклик публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 повинний був знати про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинене на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, що так само свідчить про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що вона не мала можливості поспілкуватися з обвинуваченим та узгодити позицію захисту, проте під час судового розгляду не встановлено належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже відсутнє підтвердження добровільності його дій. Просила виправдати обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Крім того, суд також бере до уваги загально відому інформацію, що в Україні з 24.02.2022 року і по даний час діє воєнний стан.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посадив незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду наступними доказами в кримінальному провадженні, які суд вважає належними та допустимими, зокрема:

- паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 15 березня 1999 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області і на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким підтверджено належність обвинуваченого до громадянства України;

- протоколом огляду Інтернет сторінки від 04.07.2022 року з DVD-R з файлами «l.jpg», «2. jpg», «3. jpg», «4. jpg», «5. jpg», «qrcode_mvdlnr.ru.png» та папкою «В Старобельском РОВД МВД ЛНР вновь прозвучали слова присяги», з файлами на яких збережено публікації, якими встановлено, що об`єктом є публікація яка розміщена у відкритому доступі у мережі Інтернет. На офіційному веб-ресурсі «Міністерства внутрішніх справ» т.зв. «ЛНР» за посиланням https://mvdlnr.ru/feed/video/4335-v-starobelskom-rovd-mvd- lnr-vnov-prozvuchali-slova-prisjagi.html розміщена стаття із відеозаписом під назвою (мовою оригіналу) «В СТАРОБЕЛЬСКОМ РОВД МВД ЛНР ВНОВЬ ПРОЗВУЧАЛИ СЛОВА ПРИСЯГИ», що датована 10:52 год. 24.06.2022 року, за участі ОСОБА_5 , який стоїть у формі підрозділів «МВС» т.зв. «ЛНР» біля інших співробітників вказаної структири (Скріншот №3). Крім того, на веб-сторінці розміщено посилання на загальнодоступний веб-ресурс «Вконтакте» ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якому розміщено фотоальбом під назвою «В СТАРОБЕЛЬСКОМ РОВД МВД ЛНР 9ВБ ПРОЗВУЧАЛИ СЛОВА ПРИСЯГИ». Фотозображення розміщені у Різаному фотоальбомі доповнюють текст та відео статті і безпосередньо стосуються факту проведення вказаного заходу. На вказаному фотоальбомі, серед інших осіб встановлено громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стоїть у формі підрозділів «МВС» т.зв. «ЛНР» та тримає папку із текстом присяги (Скріншот №5) (а.с.24-29 том 2, а.с. 30 DVD-диск);

- роздруківкою з сайтів «Одникласники»https://ok.ru/profile/57 та «Вконтакте»https://vk.com/id732674787, де відображено профілі користувача даних веб-ресурсів ОСОБА_7 (а.с.31-32 том 2);

- протоколом огляду від 14.10.2022 року з якого вбачається, що об`єктом огляду є інформація, вилучена у АТ КБ «Приватбанк», а саме роздруківка рахунків клієнта ОСОБА_5 та виписки до них, копія паспорта ОСОБА_8 , копія ідентифікаційного коду, фотокартка (т.2 а.с. 77-84);

- протоколом огляду віл 16 січня 2023 року з якого вбачається, що об`єктом огляду є публікація на Інтернет сторінці мовою оригіналу « ОСОБА_9 », де міститься (мовою оригіналу «Закон о полиции») (т.2 а.с. 218-243);

- протоколом огляду від 17 січня 2023 року де об`єктом огляду є публікація, розміщена в мережі Інтернет на веб-ресурсі (мовою оригіналу) під назвою «Указ глави ЛНР об образовании адміністрацій городов и районов Луганской Народной Республики», ОСОБА_10 розміщена на сайті 03.03.2022 року о 13.18 годині ( т.2 а.с. 244-249).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що на відео в ютубі та з публікацій у засобах масової інформації він впізнав ОСОБА_5 , який давав присягу на вірність правоохоронним органам лнр, шикувався та щось розповідав. ОСОБА_12 як невідвертого, скритного і не щирого. Крім того зазначив, що виїхав з окупованої території одразу 24.02.2022 року.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що після початку вторгнення, він цікавився, що відбувається на окупованій території і побачив статтю, де деякі співробітники приймали присягу у Старобільському ЛНР серед яких він впізнав ОСОБА_5 з яким разом навчався. Суду повідомив, що сам він виїхав з окупованої території у березні 2022 у зв`язку з військовим вторгненням. ОСОБА_5 він характеризував як звичайну, тиху людину, яка ініціативи не проявляє.

Свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що ОСОБА_5 знає як експерта криміналіста з яким він працював близько 5 років. Із засобів масової інформації він дізнався, що ОСОБА_5 пішов на службу в поліцію лнр. Крім того зазначив, що бачив багато відео де ОСОБА_5 був на зборах і призначався на посаду в лнр в поліцію. Зазначив, що ОСОБА_8 є звичайним зрадником України, з яким він зв`язків не підтримує. Вважає, що ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. Факти примусу ОСОБА_5 йому не відомі. Можливість виїхати з окупованої території була і хто хотів, той виїжджав. На відео він бачив, як ОСОБА_5 приймав поздоровлення і нагороди, він хлопав в долоні і був радий і посміхався, він не бачив на цих відео ніякого примусу. ОСОБА_5 він добре знає, тому впізнав його по рисам обличчя та по статурі, та по стрижці, яка в нього не змінилась. Знає багато людей які просто там залишилися, але не пішли на співпрацю з окупантами.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7ст.111-1 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази та покази свідків у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, кваліфікуючи його дії за ч.7 ст.111-1 КК України.

Надаючи оцінку наведеним доказам у сукупності, суд вважає їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території та не знаходить підстав для сумнівів у їх належності та допустимості.

Що стосується доводів захисту про те, що існує ймовірність вчинення обвинуваченим цих дій під впливом обставин, що виключають добровільність, то вони не заслуговують на увагу.

Зокрема, суд звертає увагу на положення ст.22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторонни кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повідомлявся судом про розгляд провадження у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а під час судового розгляду був присутній його захисник.

Незважаючи на вказані обставини, стороною захисту жодних доказів на підтвердження можливого впливу на обвинуваченого окупаційною владою надано не було.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що суд не уповноважений на здійснення перевірки обставин, про які не повідомляла сторона захисту, наведені доводи суд розцінює виключно як спосіб захисту.

Також суд приймає до уваги, що співпраця ОСОБА_5 із окупаційною владою мала довготриваючий характер та останній, за наявності такого бажання, міг би знайти можливість припинити її, покинути окуповану територію Луганської області тощо, втім ним не скористався до даного часу.

Згідно із показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, вони та знайомі їм особи мали можливість покинути окуповану територію та будь-яка особа, яка не виявила бажання зайняти посаду при окупаційній владі, не була до цього примушена.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що жодний із досліджених судом доказів та жодна з обставин, які ним підтверджуються, не вказує на те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване діяння не добровільно. Доводи захисника про зворотне зводяться до міркувань загального характеру та висловлення припущень.

При цьому суд вважає доведеним фактом, що ОСОБА_5 будучи громадянином України прийняв присягу та вступив на службу до т.зв. «Старобільського районного відділу поліції МВС ЛНР».

Виходячи з зазначеного, судом поза розумним сумнівом, достовірно встановлено, що ОСОБА_5 своїми умисними діями, які виразилися у добровільному зайнятті ОСОБА_5 громадянином України посади, в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, що передбачено п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, і хоча має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 2009 року народження, але суд, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльність, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна. За глибоким переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Даних щодо наявності процесуальних витрат чи речових доказів у данному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльність, пов`язаною з наданням публічних послуг строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Луч Луганської області, рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, судових і правоохоронних органах та займатися юридичною, професійною діяльність, пов`язаною з наданням публічних послуг, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме частку приватної спільної часткової власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,3 кв. м., яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 та на транспортний засіб автомобіль марки СHEVROLET АVEO 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , залишити в силі для забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1