Справа № 191/3822/25
Провадження № 1-кп/191/380/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000098 від 09 липня 2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Запорізьке Синельниківського району Дніпропетровської області, не одружений, працюючий в фермерському господарстві «Надія 75» на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, з середньою освітою, громадянин України, який має на утриманні неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , депутатом не обирався, раніше не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 24.05.2025, приблизно о 18 годині 00 хвилин, перебував в подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , разом з потерпілим ОСОБА_6 , де у ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних стосунків, раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

У цей же день та час, ОСОБА_4 , знаходячись в подвір`ї за вище вказаною адресою, реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по тілу людини будуть спричинені тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , знаходячись на відстані витягнутої руки, стоячи обличчям до обличчя потерпілого ОСОБА_6 , взяв до рук предмет схожий на дерев`яну палицю, та тримаючи її обома руками, по умовній дузі наніс ОСОБА_6 не менш ніж 3-4 удари, а саме в область тім`яної ділянки голови зліва.

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садно шкіри в тім`яній ділянці голови зліва, що за своїм характером відповідно до п.2.3.3 Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно в зазначений в обвинувальному акті час наніс потерпілому декілька ударі дерев`яною палицею по голові. Щиро розкаюється.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що приблизно о 18 годині 00 хвилин, перебував в подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , знаходячись на відстані витягнутої руки, стоячи обличчям до обличчя потерпілого, взяв до рук предмет схожий на дерев`яну палицю, та тримаючи її обома руками, по умовній дузі наніс потерпілому не менш ніж 3-4 удари, а саме в область тім`яної ділянки голови зліва.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому прокурор просив урахувати таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор, потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

За таких обставин, судом враховано, що обвинувачений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе із застосуванням покарання у виді штрафу - в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню нею так і іншими особами злочинів.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 69 КК України, суд не вбачає.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази, з набранням вироком законної сили:

-оптичний диск «DVD-R», який має серійний номер CMF P683DA16111459 з телефону ОСОБА_12 , який поміщено до паперового конверту і опечатано -

залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1