Справа № 466/4397/25
Провадження № 1-кс/466/1428/25
У Х В А Л А

13 травня 2025 року, слідча суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо незаконного затримання особи, в порядку 206 КПК України, -

в с т а н о в и л а :

09.05.2025, до суду надійшло вказане клопотання в порядку ст. 206 КПК України, в якому адвокат ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , просить суд визнати затримання ОСОБА_3 та тримання його під вартою-незаконним.

Свої вимоги мотивує тим, що 06.05.2025 , близько 10:30 , затриманий звернувся до ВП по вул. Мисливська, 27 в Залізничному районі м. Львова для отримання необхідного для особистих справ документа. Йому запропонували почекати, після чого без пояснення причин, без надання для ознайомлення протоколу про адміністративне затримання, ОСОБА_3 було затримано. Затриманому було повідомлення про те, що він нібито перебуває в розшуку, проте жодних підтверджуючих документів на його вимогу надано не було. В свою чергу Заявник надав витяг про несудимість з бази МВС, в якому була відсутня інформація про його розшук та про судимість. На прохання скористатися юридичною допомогою відповідно до ст. 59 Конституції України, старший дільничний офіцер поліції ОСОБА_4 (Залізничний районного відділу поліції в м. Львові) відповіла відмовою через відсутність вільних адвокатів. Працівники поліції помістили затриманого до автомобіля і повезли до РТЦК та СП по АДРЕСА_1 . За вказаною адресою розташовані ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після доставлення за вказаною адресою, вже на території установи, вказана вище офіцер повідомила затриманому про відсутність до нього претензій з боку Національної поліції, а з ТЦК та СП рекомендувала вирішувати питання самостійно. Надалі ОСОБА_3 вже тримали співробітники ОРТЦК та СП та тривалий час змушували пройти ВЛК. Керівник ТЦК обіймає керівну посаду в державній установі і повністю підпадає під визначення службової особи, встановленого ст.18 КК України і це є визначенням його прав, обов`язків, відповідальності для застосування відповідних норм законодавства. ОСОБА_5 повідомив про те, що він потребує постійного медичного нагляду та вживання медикаментів в зв`язку з хворобою. Він також зазначив, що у нього наразі відсутні необхідні медичні документи при собі, які підтверджують необхідність отримання ним медичної допомоги на що представники ТЦК та СП не звертали уваги. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого № К-455/2024 Заявник має діагнози F84.0, F90.0, F33.1, F41.1, а саме розлад аутистичного спектру. Порушення активності та уваги. Рекурентний депресивний розлад, поточний епізодпомірної тяжкості. Генералізований тривожний розлад.

Затриманий не мав можливості надати медичні документи представникам ТЦК, йому не було надано можливості надати всі медичні документи чи копії. Його охороняли військові, котрі мали при собі зброю, робили у нього обшук за правилами закону про ув`язнення. Представники ТЦК та СП обмежили свободу пересування затриманого, відбирали телефон на період, залякували тортурами, морально знущалися. Вимога затриманого пройти обстеження в спеціалізованому медичному закладі психіатричної та, відповідно, отоларингологічної (хірургічної) спеціалізації була проігнорована представниками ТЦК та СП. Приблизно о 17:30, 06.05.2025 р. , до затриманого було застосовано силу, а саме його повалили на підлогу, при чому він отримав забій голови, а також в нього почався больовий синдром в місці операційного втручання на хребті. Це також було спричинено киданням його на підлогу. Зафіксувати тілесні ушкодження у встановленому діючим законодавством порядку, а саме шляхом звернення до відповідного судово медичного експерта не має можливості через неправомірне обмеження волі затриманого представниками ТЦК та СП. Також ОСОБА_6 при застосуванні сили порвали куртку (фото додаю) та порвали срібний ланцюжок.

0 00:19 хв., 07.05.2025 року, ОСОБА_5 подав скаргу про скоєння злочину до Залізничного районного відділу поліції в м. Львові і копію заяви до Головного управління Національної поліції у Львівській області, а саме про ненадання представником Національної поліції України можливості скористатися затриманому фаховою юридичною допомогою, а також про нанесення йому тілесних ушкоджень представниками ТЦК та СП.

07.05.2025 року , о 10:49, затриманому потайки вдалося вийти на зв`язок з номера НОМЕР_1 , який належав іншій людині , також доставленій в ТЦК. Він повідомив дружині про те, що його телефон забрали представники ТЦК та СП , а також про свій критичний стан, про постійний больовий синдром в спині, про те, що йому складно рухатися. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, не переховується, не відмовляється прибувати за викликами до поліції та ТЦК. Дружина затриманого ОСОБА_7 через гарячу лінію «112» зробила усну заяву про скоєння злочину проти чоловіка та викликала слідчо оперативну групу за адресою ОРТЦК та СП по АДРЕСА_1 . Також вона попросила викликати бригаду «швидкої допомоги». Номер звернення 230002067. Після прибуття СОГ і бригади медиків представники ТЦК та СП відмовили лікарям в госпіталізації затриманого. Дозволили лише зробили ін`єкцію знеболюючого. За словами медиків ліки мали діяти лише до 16:00 -16:30, після чого затриманому треба знову викликати бригаду «швидкої допомоги». Але вже близько 15:00 ОСОБА_8 з іншого номера телефону самостійно викликав лікарів до місця тримання під вартою через больовий синдром, що посилився. Номер звернення 466. Як було зазначено, було подано письмову заяви про скоєння про ненадання представником Національної поліції України можливості скористатися затриманому фаховою юридичною допомогою, а також про нанесення тілесних ушкоджень представниками ТЦК та СП. Копії заяв додаю. ОСОБА_8 утримується в ОРТЦК та СП по АДРЕСА_1 без складання будь яких матеріалів адміністративного провадження. На прохання дружини затриманого побачити чоловіка, представники ТЦК та СП відмовили без жодного пояснення. Фактично ОСОБА_3 знаходиться під вартою з відповідними правилами озброєної охорони затриманих осіб правоохоронними органами, має гранично критичний стан здоров`я. 08 травня 2025 року за наказом РТЦК та СП під конвоєм осіб в комуфляжній формі зі зброєю ОСОБА_3 було етаповано до військових частин для передачі їм його як військовослужбовця, але військові частини відмовлялись його приймати, як непридатним до служби та як особу, яка потребує лікування в умовах стаціонарного лікування.

Відтак, адвокат ОСОБА_2 , просить суд: визнати незаконним тримання під вартою без відповідного рішення суду ОСОБА_3 , в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_1 та винести ухвалу про його негайне звільнення; зобов`язати надати суду для дослідження документи на підставі яких був затриманий та утримується ОСОБА_3 та вказати установу в якій він безпосередньо утримується.; зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_1 доставити ОСОБА_3 , який утримується у них- до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. В зв`язку із застосуванням до ОСОБА_3 , насильства під час тримання в ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_1 зафіксувати факт вчинення насильства до затриманого, забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; зобов`язати територіальний відділ поліції надати направлення ОСОБА_3 до установи СМЕ для встановлення ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в даній заяві.

Дослідивши скаргу, додані до такої матеріали, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів даного звернення, адвокат просить в порядку ст. 206 КПК України звільнити ОСОБА_3 , який незаконно утримується службовими особами у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст.206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст.206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Водночас, із заяви адвоката ОСОБА_2 не вбачається, що подане ним клопотання підлягає розгляду у порядку ст.206 КПК України, а правовідносини виходять із норм КПК України.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п.1, п.17, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Івано-Франківської області, який продовжено і на теперішній час.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до вимог ч.3, ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Як вбачається зі змісту заяви у даному випадку має місце незгода заявника ОСОБА_3 з діями відповідальних осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_6 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин клопотання та вищевказаних правових норм, слідчий суддя приходить до висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення - відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_7 , працівниками поліції чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вона вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї (нього) протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за зверненням , яке подане в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданим клопотанням .

Керуючись ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и л а:

У відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо незаконного затримання особи, в порядку 206 КПК України - відмовити.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1