ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1365/25 Справа № 183/6244/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Харків, громадянки України, з середньою освітою, вдови, маючої на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кулеметника 2-го штурмового спеціалізованого відділення 3-го штурмового спеціалізованого взводу 7-ї штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», яка не є особою з інвалідністю, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 18 травня 2023 року Зміївським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі-КК) до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років; 23 серпня 2024 року звільненої з Качанівської ВК № 54 Харківської області умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Самарівського міськраойнного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року клопотання слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , задоволено частково та обрано стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 серпня 2025 рок включно, без визначення розміру застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що вона, будучи військовослужбовцем, кулеметником 2-го штурмового спеціалізованого відділення 3-го штурмового спеціалізованого взводу 7-ї штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_2 , під час воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався, в тому числі Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024, та діє на теперішній час, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, згідно рапорту старшого викладача зведеного навчального батальйону школи індивідуальної підготовки за № 6665 від 22.07.2024 стало відомо, що згідно рапорту командира 7 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 стало відомо, що солдат ОСОБА_8 16 грудня 2024 року була виписана з лікарні комунального некомерційного підприємства «Новомосковська центральна районна лікарня» Новомосковської міської ради та по теперішній час солдат ОСОБА_8 не повернулася до розташування військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 . Про причини своєї відсутності солдат ОСОБА_8 безпосереднього командира не повідомляла. Всі спроби вийти на зв?язок з солдатом ОСОБА_8 були марними і встановити її місцезнаходження не вдалося.

Таким чином, ОСОБА_8 в умовах дії особливого періоду, в умовах воєнного стану, без дозволу начальників, яким підпорядкована за службою, без поважних причин, 18 грудня 2024 року самовільно залишила місце несення служби, чим незаконно припинила виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та самовільно вибула до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжувала ухилятися від військової служби до 24 червня 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу її місцезнаходження, а саме на території м. Самар Дніпропетровської області.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у самовільному залишенні місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК.

24.06.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК.

25.06.2025 о 15:30 годині ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) та того ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.184 КПК клопотання слідчого не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий вказує про наявність ризиків, та посилання на матеріали, якими вони обґрунтовуються.

Вважає, що заявлені слідчим ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК є недоведеними та спростовуються тим, що підозрювана жодного разу не вчинила дії, які б свідчили про її намір переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на її утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та вона є однією працездатною особою в родині. Також у ОСОБА_8 відсутні спроби вчиняти дії з метою незаконного впливу на свідків та продовження вказаної злочинної діяльності.

Водночас зазначає, що слідчим взагалі не обґрунтовано неможливість застосування відносно підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів. Натомість ОСОБА_8 повністю визнає свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, кається у скоєному та висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, активно співпрацює зі слідством, сприяє розкриттю кримінального правопорушення та встановленню всіх обставин даного кримінального правопорушення.

Також сторона захисту стверджує, що з урахуванням практики ЄСПЛ у даному випадку є потреба у визначенні підозрюваній застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка є пропорційною щодо особи підозрюваної, відповідатиме обґрунтованості підозри та тяжкості інкримінованого злочину, її майнового стану, наявним ризикам, та буде достатньою для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, та яка буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року року та обрати стосовно підозрюваної ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, яка забезпечить усунення ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, та враховуючи матеріальний стан підозрюваної.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати стосовно підозрюваної ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.5 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, та санкція ч.5 ст.407 КК, за якою їй повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаних ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу підозрюваної, яка міцних соціальних зв`язків не має, характеризується негативно, будь-якою суспільно корисною працею не займається, не має офіційного джерела доходу, вихованням та утриманням доньки не займається, а також те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення попередньо кваліфікованого за ч.4 ст.185 КК.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваної ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваної ОСОБА_8 в їх сукупності, зокрема, її вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий та сімейний стан, яка є вдовою, міцних соціальних зв`язків не має, характеризується негативно, будь-якою суспільно корисною працею не займається, не має офіційного джерела доходу, виховання доньки також не займається, євійськовослужбовицею Збройних Сил України, раніше судима, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать її належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Крім того, згідно приписів ч.8 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби під час дії воєнного стану. Підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на чому наполягає сторона захисту, на даному етапі кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Водночас колегія суддів враховує надану сторонами провадження інформацію про те що досудове розслідування уданому кримінальнику провадженні вже завершено та обвинувальний акт скеровано до місцевого суду для розгляду по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваної за ч.5 ст.407 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4