Справа № 444/2609/19
Провадження № 1-кп/444/13/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

номер кримінального провадження 0001524, внесеного 08.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Буськ Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, не працюючого, інваліда 3-ї групи, з вищою освітою, військовозобов"язаного, не являється депутатом чи адвокатом, раніше не судимого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Буським РВ УМВС України у Львівській області 06.06.1995 року , ІПН судом не встановлено,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

за участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , 07 жовтня 2018 року приблизно о 07 години 30 хвилин, знаходячись у житловому будинку по АДРЕСА_3 розпочав словесний конфлікт із потерпілою ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та наслідків, які можуть настати в результаті їх вчинення, умисно, схопив руками потерпілу за верхні частини передпліччя та різко кинув потерпілу вліво від себе на підлогу, в результаті чого ОСОБА_9 вдарилась до краю комоду та отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому 12- го грудного хребця, який відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров"я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні, після роз`яснення йому суті обвинувачення своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і пояснив, що ОСОБА_9 страждає на певні захворювання, що вбачають спонтанні падіння, вона схильна до спонтанних втрат рівноваги і, як наслідок, можливих падінь, спричинених не сторонніми факторами, а саме певним фізичним станом потерпілої про що він наголошував на досудовому слідстві слідчому. Звернув увагу суду на те, що як видно із стаціонарної карти потерпілої, в період 07-12.10.18р ОСОБА_9 була оглянута такими лікарями як: лікар приймального відділення, травматолог, рентгенолог, невропатолог і терапевт, і ні один із лікарів, не поставив навіть попередній діагноз (підозру) на перелом у грудному відділі. На його думку, вона із такою травмою не змогла б самостійно поїхати в лікарню на МРТ. Наголосив, що на болі в грудному відділі хребта до поїдзки до Львова 12.10.2018р. потерпіла не скаржилась, а тому на його думку стає очевидним, що обвинувачення грунтується на діагнозі, який з`явився набагато пізніше після події 07.10.2018 р. на яку вказує потерпіла. Додав, що свідчення свідка ОСОБА_11 ставить під сумнів, оскільки вона проживає з потерпілою в одному будинку, ведуть спільне господарство, потерпіла є її матір`ю. ОСОБА_12 ставиться до нього упереджено, оскільки вранці 07.10.18 р. він її повідомив, що буде із нею розлучатись. Наголосив суду, що з грудня 2017 року під впливом численних стресів, викликаних важкими життєвими обставинами, у нього з`явились сильні болі у поперековому відділі спини, нозі та заніміння лівої ноги, які тривають по теперішній час, а також були на момент подій 07 жовтня 2018року. У травні 2018 року у нього діагностовано компресію нервових корінців у хребті, протрузії із стійким больовим, м`язево-тонічним синдромом, порушенням статико-динамічної функції хребта і ходи. Із 2019 року він є інвалідом 3-ї групи у звязку із вищенаведеними захворюваннями, а тому із таким розладом здоров`я, який вже був на момент подій 07 жовтня 2018 року він фізично не міг «кинути» потерпілу до комоду у вказаний нею спосіб, оскільки подібні рухи викликають у нього додаткове навантаження на хвору спину та гострий різкий біль у спині та нозі. Просить врахувати надані ним пояснення при винесенні рішення у справі.

У зв"язку із наведеним, свою вину заперечує та заперечує свої дії по заподіянні тілесниих ушкоджень потерпілій, винним себе не визнає. Як наслідок, щодо аявленого потерпілою цивільного позову також заперечив.

Допитана в судовому засіданні 16.12.2021 року потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 07.10.2018 року близько 07.30 год. вона перебувала за місцем свого проживання та з сусідньої кімнати почула конфлікт, який відбувався між її дочкою ОСОБА_13 та зятем ОСОБА_5 через опіку над їхнім сином. Прийшовши в кімнату вона побачила, що її дочка ОСОБА_14 лежить на підлозі. Вона висловила зауваження ОСОБА_5 , після чого він схопив її за руки та одяг і кинув її об підлогу, в ході чого вона вдарилася до комоду та відчула різку сильну біль і хрускіт у хребті. Дочка домомогла їй сісти та викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Її чоловік та їхній сусід виносили її у машину швидкої. Лежала вона у лікарні близько 4 місяців. Наголосила, що вона жодним чином не провокувала ОСОБА_5 до вчинення ним таких дій, а просто заступилася за свою дочку. Зазначила, що його дії були цілеспрямовані і це не було випадково. Додала, що болі відчуває по сьогоднішній день і проходить постійне з цього приводу лікування.

Цивільний позов підтримала, просить такий задоволити.

Крім повного невизнання вини обвинуваченим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, його вина доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показами потерпілої, свідків, протоколами слідчих та судових дій.

Допитана в судовому засіданні 16.12.2021 року в якості свідка ОСОБА_12 показала, що 07.10.2018 року зранку між нею та її чоловіком (обвинуваченим) відбулось сварка під час якої ОСОБА_5 її вдарив та штовхнув на підлогу під час чого вона розбила лікоть руки. Її мати - ОСОБА_9 це почула і закричала на нього, що він робить. ОСОБА_5 розвернувся до неї та різко штовхнув до комоду, який посунуся на 10 см. від того, що її мати до нього вдарилась. Після цього вона зразу ж підбігла до мами і допомогла їй лягти на ліжко, та зразу ж викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Наголосила, що її мати не провокувала її чоловіка до вчинення ним таких дій. Окрім цього додала, що обвинувачений часто бував агресивний та бив її (дружину).

Допитана в судовому засіданні 07.06.2022 року в якості свідка ОСОБА_15 показала, що здійснювала досудове розслідування як слідчий відносно ОСОБА_5 . Пригадує, що обвинувачений затягував досудове слідство, не зявлявся на виклики до неї, у зв"язку із чим його було оголошено в розшук.

Допитана в судовому засіданні 07.06.2022 року в якості свідка ОСОБА_16 показала, що була призначена процесульним прокурором на досудовому розслідуванні відносно ОСОБА_5 . Пригадує, що обвинуквачений затягував досудове слідство, не з"являвся на виклики до слідчого, у зв"язку із чим вона зверталась до суду із клопотаннями про продовження строку досудового розслідування. На її думку, обвинувачений та його захисник свідомо затягували досудове розслідування. Через незявлення обвинуваченого для здійснення відносно нього процесуальних дій, його було оголошено в розшук.

Допитаний в судовому засіданні 04.01.2023 року та 22.03.2023 року в якості свідка ОСОБА_17 показав, що потерпілої особисто не знає та чи проходила вона у нього у 2018 року огляд не пригадує, однак наголосив на тому, що такий перелом як у неї можна отримати при травмі і ця травма проявляється зразу. Лікування проходить від 10 днів до кількох місяців. Додав, що щоби зламати особі хребет не потрібно спеціальних знань, це може статись і від удару.

Допитана в судовому засіданні 30.05.2023 року в якості свідка ОСОБА_18 показала, що працює в лікарні з рентгенівськими зоображеннями, а саме їх описує. МРТ є достатньо для визначення діагнозу. Додала, що вона не може точно сказати коли був перелом, а лише фіксує зміни на час проходження огляду.

Допитана в судовому засіданні 30.05.2023 року в якості свідка ОСОБА_19 показала, що потерпілої не знає, як з пацієнтом вона з нею нею спілкувалася. Її робота проходить безпосередньо за компютером при огляді клієнта.

Допитана в судовому засіданні 06.11.2023 року в якості свідка ОСОБА_20 показала, що є сусідкою потерпілої та була залучена працівниками поліції як понята. Пригадує, що праівники поліції робили якісь заміри, відбирали пояснення у ОСОБА_9 і її покази записувались. В подальшому вона підписувала документи, які складались на місці.

Щодо інших свідків, яких просили допитати, то судом такі не допитувались із причин відмови ініціаторів клопотання про допит свідків від їх допитів.

Жоден із учасників не наполягав у судовому засіданні щодо обов"язкового допиту вказаних свідків та висловили думку щодо продовження розгляду справи без їх допиту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується також наступними документами, дослідженими при судовому розгляді.

З протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.10.2018 року (а.с.10-11 том №2) про обставини події видно, що 07.10.2018 близько 07.30 год. під час сімейного конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_5 та дочкою потерпілої ОСОБА_13 , обвинувачений схопивши потерпілу ОСОБА_9 за верхній одяг кинув до кута комоду чим спричинив її тілесні ушкодження.

З висновку експерта № 2129/2018 від 09.10.2018 року (а.с.1214 том № 2) видно, що за даними медичних документів у гр. ОСОБА_9 при поступленні в лікарню, як свідчать медичні документи, виявлено наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин, синці в ділянках правого кульшового та правого ліктьового суглобів, забійна гематома верхньої третини лівого плеча, котрі могли утворитись від дії тупих предметів, ударі об такі при падінні, не виключено 07 жовтня 2018 року, та відносяться до легкого тілесного ушкодження. Крім цього у гр. ОСОБА_9 при обстеженні в медичних установах виявлено хронічне захворювання хребта: дегенеративні зміни поперекового відділу хребта у вигляді лівобічного сколіозу, спондилоартрозу, остеохондрозу з хондромами та гемангіомою першого поперекового хребця. На фоні цих захворювань у неї відбувся компресійний перелом тіла 12-го грудного хребця. Ступінь важкості тілесних ушкоджень, у хворобливо змінених органів, не встановлюється.

У протоколі слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_9 від 20.12.2018 року (а.с.15-16 том № 2) зазначено, як потерпіла показала та розповіла обставини події спричинення її тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 .

З висновку експерта комісійної судово-медичної експертизи №70 від 29.05.2019 року (а.с.17-22 том № 2) видно, що згідно медичної карти стаціонарного хворого № 5955 гр. ОСОБА_9 за період лікування з 07 по 16 жовтня 2018 року лікарями Жовківської ЦРЛ було виставлено діагноз: «Компресійний перелом Тh12 (12-го грудного хребця). Забій м`яких тканин правого кульшового суглобу. Забій правого ліктьового суглобу. Забій, гематома лівого плечового суглобу». Крім цього, при огляді потерпілої терапевтом цієї ж лікарні 08.10.2019 р. було ще виявлено «гематому на рівні кута лівої лопатки». Також слід відмітити, що при проведенні потерпілій КТ (комп`ютерної томографії) та МРТ (магнітно-резонансної томографії) хребта в період стаціонарного лікування

та після нього було виявлено наявність хронічних захворювань, а саме:

дегенеративно-дистрофічних змін, спондилоартрозу, остеопорозу,

спондильозу, протрузії дисків і сколіозу, що було підтверджено і лікарем-

рентгенологом членом комісії під час проведення комісійної судово-

медичної експертизи. Таким чином, комісія вважає, що незважаючи на

наявність хронічних захворювань хребта, у гр. ОСОБА_9 мали місце

травма хребта у вигляді перелому 12-го грудного хребця та синці на

правому плечі і в ділянці лівої лопатки. Враховуючи матеріали

кримінального провадження, а саме допит потерпілої, слідчий експеримент

за її участю та характер і локалізацію тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 ,

виявлені у неї ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли

виникнути за обставин, вказаних потерпілою. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень на різних анатомічних ділянках та поверхнях тіла, об`єктивних судово-медичних

даних які б давали підстави стверджувати про можливість виникнення

тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 при одноразовому падінні із висоти

власного росту немає. Синці за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного

ушкодження. Перелом хребця, незважаючи на наявність хронічних

захворювань хребта, відповідно п. 2.2.1 «в» «Правил судово-медичного

визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом

№6 МОЗ України від 17.01.1995р. відноситься до середнього ступеня

тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки згідно п. 4.7 цих

же «Правил» ушкодження хворобливо змінених тканин і органів розцінюється, як ушкодження здорових.

З протоколу проведення слідчого експерименту та фотокопій до нього (а.с.а.с.24-28 том № 2) видно, що такий проведено за участі ОСОБА_13 , яка в підтвердження своїх показів показала та розказала про обставини спричинення потерпілій ( ОСОБА_9 - її матері) тілесних ушкоджень.

Протоколом огляду місця події від 05.06.2019 року проведеного за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 в АДРЕСА_3 (а.с.29-35 том № 2) зафіксовано обстановку вчинення злочину, розміщення комоду та інші обставини справи.

Відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 12 ст. 290 КПК України стороною обвинувачення відкрито стороні захисту додаткові матеріали, отримані під час судового розгляду, копії яких надано стороні захисту.

У зв`язку з вищенаведеним та у відповідності до ч. 12 ст. 290 КПК України, суд допускає відомості, що містяться в них, як докази належні та допустимі та які досліджені судом в судовому засіданні.

Всі вищевказані факти підтверджені в судовому засіданні допитом свідків в судовому засіданні, які здобуті у відповідності до чинного законодавства.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотаннями про визнання доказів недопустимими, яке надане безпосередньо в судовому засіданні 22.05.2025 року.

З цього приводу суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 99 КПК України передбачено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати:

1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані);

2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

4) висновки ревізій та акти перевірок.

Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність", за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Аналізуючи в судовому засіданні вказані докази, які захисник просив визнати недопустимими, суд прийшов до висновку, що такі органом досудового слідства зібрані у відповідності до чиного законодавства в тому числі з дотриманням вимог Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність".

В той же ж час, дослідивши дані докази суд вважає, що такі докази перебувають в логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими і підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні ним пред"явленого йому кримінального правопорушення.

У зв"язку із вищенаведеним, суд не приймає до уваги позицію сторони захисту - адвоката ОСОБА_8 щодо недопустимості доказів, оскільки такі на його думку здобуті без дотримання порядку отримання таких, здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини в даному випадку обвинуваченого, оскільки судом встановлено, що такі здобуті з дотриманням порядку передбаченого чинним законодавством та без жодних порушень прав та свобод обвинуваченого, а тому дані докази суд вважає допустимими та належними.

Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що кожен доказ, а саме: покази свідків, протоколи протоколи огляду, протоколи огляду місця події, висновки експертиз, є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_5 .

Також суд приходить до висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб прийти до висновку про визнання обвинуваченого винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.

Суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 , та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 122 КК України - вчинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Одночасно, суд не бере до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про невизнання ним вини у вчиненому, оскільки ці пояснення спростовуються в судовому засіданні вищевказаними доказами, які є належними та допустимими.

А тому, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого ОСОБА_5 спрямовані на уникнення від відповідальності.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме вчинення нетяжкого злочину, яким є кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КК України, та особу винного, який не працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря- нарколога не перебуває, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, інвалід 3-ї групи.

Обставин, які б обтяжували чи пом"якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, характер скоєного злочину, який вчинив нетяжкий злочин, особу винного ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті за якою він судиться.

Однак, суд враховує наступне.

Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинене ним 07 жовтня 2018 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, з урахуванням положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років..

Відповідно, до нього застосовується визначений у п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України пятирічний строк давності, який би мав спливти 07.10.2023 року.

Однак, суд врахувує, що постановою слідчого СВ Жовківського ВП Кам"янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 08.08.2019 року досудове розслідування зупинено до розшуку підозрюваного ОСОБА_5 , що видно з її копії (а.с.87-89 том № 1) та постановою слідчого СВ Жовківського ВП Кам"янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_15 від 27.08.2019 року відновлено у зв"язку із встановленням місцязнаходження ОСОБА_5 , що видно з її копії (а.с.101-102 том № 1).

Тобто, строки давності за кримінальним правопорушенням були перервані на 19 днів.

А тому, пятирічний строк давності за вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України сплив 26.10.2023 року.

Суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України не відноситься до переліку злочинів, визначених у ч. 5 ст. 49 КК України, до яких давність не застосовується.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Також відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду з постанові від 19.11.2019 р. в справі №345/2618/16-к зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. При цьому суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випалках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження: не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 та абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину строк притягнення до кримінальної відповідальності за який сплив, переривання перебігу давності було на 19 днів та такий сплив 26.10.2023 року, обчислення строків давності є правильним. Однак, клопотання та згоди ОСОБА_5 на закриття відносно нього кримінального провадження за строками давності немає. Після роз"яснення йому судом права на закриття кримінального провадження заявив, що заперечує проти закриття криімнального провадження з підстав передбачених ст. 284 КПК України.

В той же час, суд вважає, що строк передбачений ст. 49 КК України минув, а тому ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

В даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на юридичну допомогу (а.с.78-79, 109-113 том № 1).

В обґрунтування позову потерпіла посилається на те, що діями обвинуваченого їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 10092 грн. 98 коп. - витрати на лікування, які вона понесла, що підтверджується фіскальними чеками. Також діями обвинуваченого їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях та стражданнях її сім`ї щодо стану її здоров`я, яку вона оцінила у 100 000,00 грн.., а витрати на правову допомогу, які вона просить стягнути в розмірір 15 800,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як встановив суд і описано вище, внаслідок кримінального правопорушення діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду, розмір якої становить 10 092 грн. 98 коп. Зазначений розмір матеріальної шкоди підтверджується встановленими під час судового розгляду судом обставинами справи, а також доданими до цивільного позову копіями фіскальних чеків пов`язаних із придбанням медичних препаратів, які використовувались під час лікування травм нанесених обвинуваченим потерпілій.

Суд вважає доведеним факт заподіяння протиправними діями ОСОБА_5 матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_21 в розмірі 10 092 грн. 98 коп. та погоджується з обґрунтованістю та доведеністю розміру такої шкоди.

Потерпіла зазначає, що внаслідок вчиненого відносно неї кримінального правопорушення вона зазнала моральної шкоди, яка виражена у фізичному болю та стражданнях у зв`язку із ушкодженням здоров`я- злому хребта, у душевних стражданнях та стражданнях її сім`ї щодо стану її здоров`я. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.п.4,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, оцінюючи позовні вимоги потерпілого, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заподіяна потерпілій моральна шкода знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілій ОСОБА_9 , суд враховує форму вини обвинуваченого, те що завдання потерпілій тілесних ушкоджень спричинило їй душевні страждання, стрес, протиправна поведінка обвинуваченого завдала моральних страждань та відчуття дискомфорту через отримані травми, погіршення стану здоров`я та необхідність проходження курсу лікування.

Однак, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що розмір заявлених вимог є неадекватним, не відповідає характеру шкоди спричиненої потерпілій, належним чином необґрунтований у позовній заяві, а тому суд дійшов висновку, що цивільний позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню в повному обсязі та з обвинуваченого на користь потерпілої належить стягнути 10 000,00 гривень (десять тисяч) заподіяної моральної шкоди.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, надається за рахунок коштів Державного бюджету України і є безоплатною для підозрюваного, обвинуваченого. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законодавством.

Судом встановлено, що захисник потерпілої не був залучений для зддійснення її захисту за призначенням.

Однак, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу потерпілою надано:

- договір надання правової допомоги від 17.11.2019 року (а.с.31-32 том № 1), укладений між ОСОБА_9 (потерпілою) та адвокатом ОСОБА_10 ;

- ордер серії ЛВ № 124216 від 12.11.2018 року (а.с.33 том № 1);

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2098 (а.с.34);

- акт виконаних робіт № 1 від 27.11.2019 року на суму 15 800,00 грн. (ас.80-81 том № 1).

Однак потерпілою ОСОБА_9 не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), а томусума витрат, пов`язаних з оплатою допомоги захисника потерпілої не підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування не обирався, арешт на майно не накладався.

Питання про документи та речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешти на майно не накладалися.

Керуючись ст.ст. 370- 372, 374КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та обрати покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у зв"язку із закінченням строків передбачених ст. 49 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , інваліда 3-ї групи, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Буським РВ УМВС України у ЛЬвівській області 06.06.1995 року, ІПН судом не встановлено) в користь ОСОБА_9 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ; ІПН НОМЕР_2 ):

- матеріальну шкоду в розмірі 10 092 (десять тисяч девяносто дві) гривні 98 копійок;

- моральну школду в розмірі 10 00,00 (десять тисяч гривень) 00 копійок.

У стягненні з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в розмірі 15800,00 (пятнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1