Справа №345/1447/23
Провадження № 1-в/345/77/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного додаткового покарання у вигляді позбавлення обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності, строком на 3 роки

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

представника органу пробації ОСОБА_5

засудженої ОСОБА_2

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним клопотанням. Клопотання мотивує тим, що 03.05.2023 року вона засуджена Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 332, ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 4710 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 80070 грн., з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності на строк 3 роки. Вирок набрав законної сили 02.06.2023 року.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Калуському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області з 08.06.2023 року. Станом на 03.06.2025 року додаткову міру покарання нею відбуто 2/3 терміну. Просить звільнити її умовно-достроково від відбування призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності.

Засуджена та її захисник в судовому засіданні клопотання про звільнення від додаткового покарання підтримали з вищенаведених підстав. Додатково просять врахувати стан здоров`я засудженої, а саме, що вона страждає невиліковним захворюванням, у зв`язку із чим систематично змушена виїжджати на лікування за кордон. Призначене додаткове покарання створює для засудженої негативні наслідки, адже вона переживає додаткові хвилювання через тягар додаткового покарання, також це ускладнює для неї виїзд за кордон. Захисник наголосив, що на даний час наявні всі правові підстави для звільнення ОСОБА_2 від додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності.

Представник органу пробації в судовому засіданні не заперечила щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_2 від додаткового покарання. Зазначила, що ОСОБА_2 з 08.06.2023 року перебуває на обліку в органу пробації. За час перебування на обліку вона зарекомендувала себе з позитивної сторони, порушень порядку перебування на обліку не допускала, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася. Надала підтверджуючі документи щодо наявності в неї захворювання. Із врахуванням, що на даний час нею відбуто 2/3 терміну додаткового покарання, представник органу пробації вважає, що відсутні перешкоди для звільнення ОСОБА_2 від вказаного додаткового покарання.

Прокурор не заперечив щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_2 від відбування додаткового покарання.

Заслухавши думку прокурора, представника органу пробації, засудженої, її захисника, дослідивши матеріали кримінального повадження, оглянувши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 засуджено вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.05.2023 за ч. 2 ст. 332 КК України, до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 4710 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 80070 грн., з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності строком 3 (три) роки. Вказаний вирок набув законної сили 02.06.2023 року.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з вимогами ч.1 та п.1 ч.2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема пунктом 2 частини першої статті 537 цього Кодексу

Згідно ч.2 ст.50 КК України кримінальне покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2ч.3ст.81КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів:

- доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку і ставлення до праці (ч.2 ст.81 КК)

- фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання (ч.3 ст.81 КК).

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Положеннями ч.1 ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Відповідно дост.50КК України,покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яку визнано винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Примус, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незважаючи на великі потенційні можливості, примус є не головним, а крайнім засобом боротьби зі злочинністю. Сила примусу, що міститься в санкції кримінально-правової норми Особливої частини КК України, має бути необхідною і достатньою для реалізації завдань, визначених у ст. 1 КК України.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронної системи не допустити безкарності злочинних діянь. Саме безкарність є тим ґрунтом, на якому формується і поширюється правова байдужість у суспільстві.

З наведеного вище вбачається, що є неприпустимим створення відчуття безкарності, яке може утворитися, як у засудженого, щодо якого застосовано покарання за вчинення тяжкого злочину, так і у стороннього спостерігача.

Також не слід залишати поза увагою такий елемент верховенства права як справедливість. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Судом встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання пройшло 2/3 строку призначеного вироком суду додаткового покарання. З дня ухвалення вироку ОСОБА_2 до адміністративної і кримінальної відповідальності не притягувалася, сумлінно виконувала вимоги вироку, порушень порядку та умов відбування покарання не допускала. На посадах, які їй заборонено займати, вона не працювала. Стан її здоров`я потребує довготривалого лікування. Крім того, ОСОБА_2 здійснювала активну волонтерську діяльність, зокрема, неодноразово їй висловлено подяку за підтримку військовослужбовців НОМЕР_1 окремого гірсько-штурмового батальйону, дієвий патріотизм та благородну працю в ім`я розвитку Української держави та її Збройних Сил. Тобто своєю сумлінною поведінкою ОСОБА_2 довела своє виправлення.

Отже, встановлені дані свідчать про те, що до засудженої ОСОБА_2 можливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 2, 3 ст. 81 КК України, ст. ст. 376, 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задоволити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях державної чи комунальної форми власності, строком на 3 роки, призначеного вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.05.2023 року по справі №345/1447/23 за ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляції протягом семи днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 25.08.2025 року.

Суддя ОСОБА_7