УХВАЛА

про накладення арешту на майно

02 травня 2025 рокуСправа № 495/3046/25
Номер провадження 1-кс/495/877/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

дізнавача ОСОБА_3 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання т.в.о. дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання т.в.о. дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000145 від 30.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Виклад обставин, зазначених у клопотанні

29.04.2025 року до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 29.04.2025 року приблизно о 21:10 за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, ПП Старокозаче, при спробі перетину державного кордону громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав на перевірку документи, а саме: довідку ВЛК № 298 від 04.02.2025 року та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають ознаки підробки.

За даним фактом 30.104.2025 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що під час проведення огляду місця події 29.04.2025 року в період часу з 22 години 10 хвилин по 22 годину 55 хвилин на території ПП Старокозаче-Тудора, що розташоване подблизу села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області виявлено документи, а саме: довідку військово-лікарської комісії № 298 від 04.02.2025 року та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ ICR 0235775.

Постановою дізнавача від 30.04.2025 року зазначені вилучені документи були визнані речовим доказом та долучені до матеріалів кримінального провадження №0000145 від 30.04.2025 року.

Постановою дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про залучення до кримінального провадження речових доказів вищезазначені речі визнані речовими доказами.

Позиції сторін та явка учасників

У судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 просила клопотання задовольнити з мотивів наведених у клопотанні.

Представнк власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що клопотання не є достатньо вмотивованим та не має доказів підробки документа. Надав витяг із застосунку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_7 , у якому наявні відповідні військово-облікові документи ОСОБА_6 .

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши думку дізнавача та представника власника майна, слідча суддя дійшла до наступних висновків.

Мотивація суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.171КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.173КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст.38КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Судом встановлено, що відомості про дану подію внесені до ЄРДР 30.104.2025 за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що під час проведення огляду місця події 29.04.2025 року в період часу з 22 години 10 хвилин по 22 годину 55 хвилин на території ПП Старокозаче-Тудора, що розташоване подблизу села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області виявлено документи, а саме: довідку військово-лікарської комісії № 298 від 04.02.2025 року та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ ICR 0235775.

Постановою дізнавача від 30.04.2025 року зазначені вилучені документи були визнані речовим доказом та долучені до матеріалів кримінального провадження №0000145 від 30.04.2025 року.

Дослідивши всі надані докази та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, приходжу до наступних висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідност. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою: - забезпечення збереження речових доказів; - спеціальної конфіскації; - конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, т.в.о. дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, визначила, що довідка ВЛК №298 від 04.02.2025 та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди його вчинення, тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Проте з таким висновком досудового слідства не можливо погодитись, оскільки з протоколу огляду місця події від 29.04.2025 вбачається, що на території ПП Старокозаче-Тудора, що розташоване подблизу села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області виявлено документи, а саме: довідку військово-лікарської комісії № 298 від 04.02.2025 року та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ ICR 0235775.

За диспозицією ч.4 ст.358 КК України передбачено кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

Проте на запитання слідчого суддя, за якими ознаками установлено наявність у довідці військово-лікарської комісії № 298 від 04.02.2025 року та тимчасовому посвідченню військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, які видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ознак завідомо підробленого документа, дізнавачем таких не названо.

Поміж тим, в судовому засіданні з пояснень представника власника майна та відповідних витячгів отримано відомості, які суперечать висновкам органу досудового розслідування.

Таким чином, будь-яких доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт підроблення довідки військово-лікарської комісії № 298 від 04.02.2025 року та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 27.04.2024, видані на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідчому судді не надано.

Сукупність зазначених обставин засвідчує відсутність доцільності накладення арешту на майно у рамках даного кримінального провадження за ч.4 ст.358 КК України.

Арешт майна має бути обґрунтованим і відповідати принципам пропорційності, враховуючи відсутність фактичних ризиків приховування, пошкодження чи відчуження майна. Також дізнавач не обґрунтував необхідність накладення обмеження на користування транспортним засобом, враховуючи його значення для підприємства.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

З огляду на наведене, слід відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про арешт тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. 131, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання т.в.о. дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Дата і час проголошення повного тексту ухвали: 07.05.2025 о 16:50.

Слідчий суддя ОСОБА_8