Справа №758/1621/25 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4415/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на вирок Подільського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вальдбрель Федеративна Республіка Німеччина, громадянина Федеративної Республіки Німеччина, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією майна.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду встановлено, що у невстановлені під час досудового розслідування місці та час, однак не пізніше 20.12.2024, у ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 20.12.2024 о 19 год. 22 хв., ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) прибув до магазину «Коло № 303», що за адресою: м. Київ, Андріївський узвіз, 33, де усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, погрожуючи застосуванням газового пістолету, попередньо демонстративно зарядивши його, дославши патрон в патронник та спрямувавши вказаний газовий пістолет в сторону потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим викликав у останньої реальне побоювання та сприймання негайного застосування стосовно неї насильства, небезпечного для її життя і здоров`я, здійснив напад та висловив невербальну вимогу, шляхом демонстрації жестів та рухів, направлену на відкриття касового апарату з грошовими коштами.

Після цього, в цей же день та час, ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), продовжуючи свій злочинний умисел, користуючись тим, що потерпіла ОСОБА_12 побоюючись за своє життя та здоров`я не чинить опір, використовуючи заздалегідь заготовлений металевий предмет, відкрив касовий апарат з якого взяв грошові кошти в сумі 12 190 грн. та покинув місце вчинення злочину, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) ТОВ «АРІТЕЙЛ» () завдана матеріальна шкода у розмірі 12 190 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 187 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підтсаві ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, з покладенням обов`яків, визначених ст. 76 КК України.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував характер і ступінь небезпеки скоєного злочину, конкретні осбтавини його вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є громадянином іншої краіни, має позитивні характеристики.

На переконання апелянта, перелічені обставини вказують на наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) за ч. 4 ст187 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги захисника про призначення ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) покарання, яке є явно несправедливим через суворість, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За змістом ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахувавступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст. 187 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки, сукупність даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, такі як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) слід призначити покарання в мінімальній межі, визначеній санкцією ч. 4 ст. 187 КК України.

При цьому, всупереч доводів захисника, місцевим судом, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, з огляду на конкретні обставини справи, не встановлено підстав для застосування положень ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України, а також ст. 75 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання, з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції враховані та оцінені всі обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, разом з іншими обставинами кримінального провадження в сукупності, а тому доводи апелята щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 )покарання, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає неспроможними.

Всупереч доводів захисника, місцевим судом належно проаналізовано всі обставини, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, разом з іншими обставинами кримінального провадження в сукупності, та призначено покарання, яке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) та попередження скоєння ним нових злочинів.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання, в апеляційній скарзі не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданої апеляційної скарги і не знаходить підстав для зміни вироку, а тому апеляційну скаргу захисника залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) за ч.4 ст. 187 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: