Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/750/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

27.06.2025селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю: секретарка судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорка - ОСОБА_3 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

потерпіла - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження ЄРДР № 0000068 від 24.05.2025 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця і мешканця та зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, займається домашнім господарством та тимчасовими не облікованими господарськими роботами за місцем проживання, з повною загальною середньою освітою, раніше неодноразово судимого (згідно з останнім вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 13.12.2021 (справа № 302/1070/20) за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями ч.3 185, ч.1 304, 395 Кримінального кодексу України з призначенням покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень статті 70 КК України на чотири роки; покарання відбуте повністю згідно з довідкою про звільнення з місць позбавлення волі серія ВОЛ № 11612 від 25.10.2024 з державної установи «Маневицька виправна колонія № 42», зазначена судимість не знята і не погашена), військовозобов`язаного, на обліку в ТЦК та СП не перебуває,

- про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 122 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 23.05.2025 року біля 21:00 години, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих непорозумінь із співмешканкою свого батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою буд. АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілій ОСОБА_5 два удари кулаками рук в область грудей та спини справа.

У результаті вказаних дій ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_5 , відповідно до висновку судового-медичного експерта №43-м від 26.05.2025, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 7-го ребра справа. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму дії якими могли бути стиснуті пальці в кулак сторонньої особи, вкладаються в час пригоди, що мала місце 23.05.2025 року та відповідно до правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як ушкодження середньої ступені тяжкості, які потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня.

Малоймовірно, що вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті падіння з висоти власного зросту, а є наслідками локальних ударів.

Обвинувачений ОСОБА_4 встановлені судом обставини, які повністю відповідають змісту формулювання обвинувачення за обвинувальним актом, визнав повністю, а також повністю визнав свою вину в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 122 ч.1 КК України. Обвинувачений підтвердив зазначену позицію в своїх показах. Додатково показав, що причиною вчинення ним кримінального правопорушення стало те, що потерпіла, яка йому доводиться мачухою і спільно проживає з його батьком, в зазначений день і час події прийшла додому в стані алкогольного сп`яніння, що його розлютило і він не стримав емоції та наніс обвинуваченій тілесні ушкодження за встановлених обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 вибачився перед потерпілою, повідомив, що вони примирились, просить суворо його не карати.

Потерпіла визнала встановлені в обвинувальному акті обставини і показала, що вона співмешкає з батьком обвинуваченого і всі вони спільно проживають за однією адресою. Потерпіла повідомила, що з обвинуваченим повністю примирилась, бо вона простила йому вчинене діяння, не має до нього будь-яких претензій, її здоров`я повністю відновлене. Потерпіла також повідомила, що до події кримінального правопорушення вона дійсно вживала спиртні напої. Просить не призначати обвинуваченому суворе покарання.

За згодою сторін кримінального провадження, роз`яснивши попередньо відповідні процесуальні наслідки, суд постановив визнати недоцільним з`ясування обставин і перевірку їх доказами, бо такі не оспорюються, тобто застосував положення ч.3 статті 349 КПК України.

Оцінивши встановлене і позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винуватим в учиненні кримінального правопорушення, яке передбачено ч.1 статті 122 КК України, і яке мало місце за такими кваліфікуючими ознаками : умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значу стійку втрату працездатності менш як на третину.

За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений підлягає покаранню.

Обираючи вид і розмір покарання, який альтернативно передбачений санкцією статті 122 ч.1 КК України, суд зважає на таке.

Статтею 53 ч.2 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у близьких або сімейних відносинах.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире розкаяння ОСОБА_4 та сприяння розкриттю злочину.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який не вперше вчинив кримінальне правопорушення, тобто вчинив кримінальне правопорушення у період непогашеної і не знятої судимості. Натомість обвинувачений з місця проживання характеризується позитивно згідно характеристики, складеною Міжгірською селищною радою. Обвинувачений не має постійного місця праці, заробляє на прожиття тимчасовими сезонними роботами за місцем проживання і домашнім господарством. Обвинувачений не одружений, має зареєстроване і фактичне місце проживання, утриманців не має. Обвинувачений не хворіє і не перебуває на фтизіатричному, наркологічному обліку. Ці обставини підтверджені змістом характеристики, довідками з відомостями з Національної поліції України про притягнення до кримінальної відповідальності або ж реєстрації кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_4 і його засудження та відбуття покарання.

ОСОБА_4 не працює, а тому до нього не може бути застосовано покарання у виді виправних робіт у відповідності до положень статті 57 ч.1 КК України.

Натомість покарання у виді обмеження волі з огляду на відомості про наявні непогашені і не зняті судимості стосовно ОСОБА_4 , з урахуванням обтяжуючої покарання обставини, - є занадто м`яким для застосування до особи. Окрім цього, суд бере до уваги, що згідно з досудовою доповіддю орган пробації визнав високими ризики повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та рівень його суспільної небезпеки.

Суд вважає, що запропоноване покарання прокурором у виді позбавлення волі на строк один рік із застосуванням статті 75 КК України для цілей звільнення від відбування цього покарання протягом іспитового строку одного року заслуговує на увагу з огляду на обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, наявність у справі пом`якшуючої покарання обставини, позиції потерпілої, а також зважаючи на висновок у досудовій доповіді органу пробації щодо можливості застосування такого покарання. Зокрема, орган пробації зазначив про можливість виправлення обвинуваченого із застосуванням покарання у виді випробування протягом іспитового строку з обов`язковим покладенням на обвинуваченого обов`язків, які передбачені положеннями статті 76 ч.1 пункти 1,2, ч.3 пункти 2,4 КК України.

Суд вважає, що таке покарання є співмірним як до обставин справи, так і до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, з огляду на наявність у справі пом`якшуючої покарання обставини, відсутність претензій потерпілої, відсутність явно негативних наслідків від вчиненого правопорушення, з урахуванням причин його вчинення, та підтвердження потерпілої і обвинуваченого про фактичне примирення між ними.

Строк покарання у виді позбавлення волі є достатнім на один рік. Іспитовий строк для випробування обвинуваченого у зв`язку із звільненням від відбування цього покарання також достатньо встановити протягом одного року.

Згідно з ч.1 статті 76 КК України зазначені в цій нормі кримінального закону обов`язки для особи, яка відбуває покарання згідно з статтею 75 КК України, застосовуються в обов`язковому порядку. Натомість суд вважає, що на обвинуваченого в період іспитового строку слід також покласти обов`язки, які передбачені ч.3 пунктами 2,4 статті 76 КК України, тобто не виїжджати без погодження з органом пробації за кордон України; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Про зміну прокримінального мислення».

Судових витрат, речових доказів у справі не має. Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Запобіжний захід не застосовувався, бо обвинувачений належно виконував процесуальні обов`язки.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 122 ч.1 Кримінального кодексу України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

Згідно з статтею 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку одного року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з статтею 76 ч.1 пункти 1,2, ч.3 пункти 2, 4 КК України покласти на ОСОБА_4 під час іспитового строку такі обов`язки :

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, згідно з ч.3 статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Вирок у повному обсязі складено 27.06.2025 року.

Суддя ОСОБА_1