Справа № 740/1448/25
Провадження № 1-кп/740/295/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина кримінальне провадження, внесене 21.02.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000036, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, одружений, з повною загальною середньою освітою, працює в ТОВ АПК "Магнат", зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

05.01.2025 близько 16 години 45 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив сварку зі своїм сусідом ОСОБА_5 , у ході якої, маючи умисел на спричинення фізичного болю, з мотиву неприязних відносин, умисно наніс один удар головою в обличчя (в область носу) потерпілому ОСОБА_5 , чим завдав йому фізичного болю, не заподіявши при цьому тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав та пояснив, що між ними з потерпілим ОСОБА_5 тривалий час існує конфлікт, який окрім іншого пов`язаний зі встановленням прожектора на гаражі останнього. Просив урахувати, що наданий стороною обвинувачення відеодоказ є відредагованим, а також відсутній звук. Окрім того, зазначив, що, він не спроможний заподіяти тілесні ушкодження головою, оскільки має захворювання, пов`язані з зором. Удар потерпілому завдав рефлекторно у стані афекту.

Заявлений до нього представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правничу допомогу не визнав.

Позиція потерпілого та його представника

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 у ході словесної перепалки наніс йому удар головою в обличчя, що спричинило гострий біль у носі та синці під очима. Через декілька днів, звернувшися до лікувального закладу, де йому було встановлено забій кісток носа.

Поданий його представником цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правничу допомогу підтримав та просив задовольнити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав поданий ним цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правничу допомогу.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що обвинувачений є її чоловіком. Тривалий час вони конфліктують із сусідами, які проживають навпроти. Будучи свідком події, моменту удару, нанесеного потерпілому, вона не побачила.

Оцінка суду

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість в інкримінованому йому діянні підтверджується зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000036 від 21.02.2025 за фактом нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень сусіду ОСОБА_5 ;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.02.2025, за яким ОСОБА_5 заявив, що 05.01.2025 близько 16 год 45 хв за адресою: АДРЕСА_1 сусід ОСОБА_4 завдав йому тілесні ушкодження, а саме здійснив удар головою в області обличчя;

- заявою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 від 10.02.2025, згідно з якою повідомив, що 08.01.2025 об 11 годині 00 хвилин останній із травмою - забій кісток носа, отриманою ним 05.01.2025 о 16 годині 45 хвилин біля будинку №4 по вулиці Трудова в місті Ніжині Чернігівської області внаслідок удару головою ОСОБА_8 , звернувся до відділення екстренної (невідкладної) медичної допомоги комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені М. Галицького»;

- висновком експерта № 21 від 24.02.2025, згідно з яким відповідно до записів у наданій медичній документації у громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримані такі тілесні ушкодження у виді забою кісток носа;

- довідкою №59 про звернення до відділення екстренної (невідкладної) медичної допомоги КНП «НЦМЛ» ім. М. Галицького» від 08.01.2025, відповідно до якої ОСОБА_5 звертався до відділення з травмою, отриманою 05.01.2025 о 16 годині 45 хвилин, та йому встановлено діагноз забій кісток носа;

- постановою ст. дізнавача СД Ніжинського РУП ГУПН в Чернігівській області ОСОБА_9 про визнання документами електронних носіїв інформації, за якою флеш носій, де записаний відеозапис документування факту нанесення тілесних ушкоджень 05.01.2025 громадянину ОСОБА_5 , визнано документом;

- протоколом огляду речей від 24.02.2025, в ході проведення якого при відкритті відеофайлу з назвою 4955363_6d481705а4144502bbfa36a236f2db80_K65531114 від 05.01.2025 встановлено, що о 16:44:49 год особа чоловічої статі наносить удар головою іншій особі в область носа.

Також у судовому засіданні досліджений відеозапис, що міститься на диску та приєднаний до матеріалів кримінального провадження. На відеозапису зафіксовано нанесення удару головою особою чоловічої статі в область голови іншої особою.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частинами 1, 6 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи в сукупності докази, надані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини визначає необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати з наявності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумцій щодо фактів (п. 53 рішення ЄС від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Отже, всі наведені вище докази суд вважає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані у встановленому КПК України порядку, та достовірними, тому що фактичні дані, отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим стороною кримінального провадження.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд розцінює як обрану позицію свого захисту від пред`явленого обвинувачення і спробу уникнути передбаченої законом відповідальності за вчинене.

Згідно зі ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні обвинуваченим не надано суду жодного доказу у частині спростування вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування кримінального проступку.

Будь-яких істотних порушень КПК України під час досудового слідства, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані у справі докази, суд не встановив.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, в їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), а саме умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, та його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначення покарання

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, який є проступком, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою пенсійного віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, одружений, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, та обставин, які обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до правил призначення покарання, закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Так, з врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Щодо заявленого цивільного позову представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування 10 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення 15 000 грн понесених судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пунктах 5, 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Оцінивши в сукупності обставини кримінального провадження, встановлено, що у зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяним вчиненням ОСОБА_4 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, потерпілому ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, що полягала у фізичних стражданнях з психоемоційними наслідками: почуттям шоку та переляку в момент нападу, відчутті приниження і образ, страху повторення насильницьких дій, внутрішньому психологічному дискомфорті; соціально-побутовими незручностями: негативним впливом на соціальну активність та психологічним станом.

Виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи майновий стан обвинуваченого, який є особою пенсійного віку, але працює, суд вважає за необхідне позовні вимоги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 166 КК України, задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого 10 000 грн як відшкодування моральної шкоди.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з наданого представником потерпілого акту приймання-передачі виконаних робіт (надання правової допомоги) до Договору про надання правової допомоги №10-1/25 від 22.02.2025 - витрати ОСОБА_5 на правничу допомогу склали 15 000 грн.

Таким чином, процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги потерпілому слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки її надання було зумовлено розглядом кримінального провадження щодо вчиненого обвинуваченим кримінального проступку. Відтак стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 15 000 грн за правничу допомогу.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 , що поданий представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та витрат на правничу допомогу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_10