26.05.2025

справа № 642/2272/25
провадження № 1-кп/642/401/25
ВИРОК

Іменем України

26 травня 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Харкові кримінальне провадження №0000585 від 02.04.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за призовом, у військовому званні «солдат», який проходить військову службу на посаді оператора відділення розвідки та коригування взводу безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , не одружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.. 89 КК України не судимий,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2024 року у період часу з 7 год. 45 хв. по 10 год. 00 хв., більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у приміщенні автомийки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » де свою підприємницьку діяльність здійснює ФОП « ОСОБА_6 », яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час проходив стажування перед працевлаштуванням, та у нього виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_5 діючі в умовах воєнного стану, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись та розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та працівників автомийки «Элит Мойка» розташованої за адресою м.Харків, вул. Петра Болбочана, буд.45, звідки діючи таємно без подолання перешкод викрав акумуляторну полірувальну машинку марки Flex PXE 80 10.8-EC/2.5 Set в комплекті з двома змінними акумуляторами за зарядною станцією вартістю згідно судової товарознавчої експертизи № 2917 від 09.05.2024 16209 грн. 54 коп., що належить потерпілому ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_5 разом із викраденим шліфувальною машинкою залишив приміщення авто мийки розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 16209 грн. 54 коп.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у в скоєному злочині, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів що характеризують його особистість, відомостей про процесуальні витрати та речові докази, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, наслідки кримінального правопорушення, а саме відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого через повернення йому викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше в силу ст.. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, має постійне місце реєстрації, не одружений, має на утриманні малолітню дитину.

Виходячи із положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням відомостей щодо особи обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, а також його наслідки, щирого каяття, та враховуючи інші обставини справи, серед іншого і те, що ОСОБА_5 є учасником бойових дій, його бажання продовжувати службу у Збройних Силах України, та його набутий бойовий досвід, необхідний для цієї мети, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення.

З огляду на положення п.14 ч.1 ст.368, ч.1 ст.377 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, який, на переконання суду, є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати слід стягнути з ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_5 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової частини, зобов`язати ОСОБА_5 у відповідності до п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України в період випробувального терміну виконати наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Зарахувати у строк відбуття покарання за цим вироком, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 02.04.2025 року (з моменту фактичного затримання) і по день оголошення вироку, тобто по 26.05.2025 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 2917 від 09.05.2024 у розмірі 3786 гривень 40 копійок.

Речові докази:

-шліфувальну машинку марки Flex PXE 80 10.8 EC, в комплекті, С/Н 872, яка повернута її фактичному володільцю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити у його розпорядженні.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, змінити до набрання вироком законної сили на запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання, а після набрання вироком законної сили - скасувати.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1