Справа № 357/9568/25
У Х В А Л А

10 липня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

скаржник заявник: ОСОБА_3 ,

адвокат : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква, Київської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному проваджені №0000835 від 08.04.2025,

У С Т А Н О В И В:

23.06.2025 до слідчого судді звернувся скаржник ОСОБА_3 скаргою на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному проваджені №0000835 від 08.04.2025.

Скаржник ОСОБА_3 у своїй скарзі в порядку ст. 303 КПК України просить слідчого суддю зобов`язати слідчого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 внести відповідні відомості до ЄРДР за статтями 161, 180, 358 КК України у кримінальному провадженні № 0000835 від 08.04.2025 та забезпечити належне розслідування, дієве процесуальне керівництво та організацію роботи встановивши відповідний контроль та допитати його як потерпілого та вручити йому ( ОСОБА_3 ) пам`ятку потерпілого. Крім того, з метою встановлення істини у справі, просить зобов`язати слідчого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 викликати та допитати, як потерпілих інших членів релігійної громади, а саме: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 .

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що після рейдерського захоплення храму, ОСОБА_3 звернувся до начальника Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області з заявою в порядку ст. 214 КПК України про вчинення злочинів передбачених ст.ст. 161, 180, 194, 358 КК України (розпалювання міжрелігійної ворожнечі, незаконне перешкоджання здійсненню релігійного обряду, що зірвало релігійний обряд, порушення рівноправності громадян залежно від їх регіональної належності, релігійних переконань, пошкодження (знищення) майна, підробка документів). Однак, відомості до ЄРДР згідно статті 214 КПК України не були внесені, що змусило його звернутися до суду з відповідною скаргою.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2025 (справа № 357/4397/25), його скаргу задоволено.

На часткове виконання даного рішення суду, було зареєстровано кримінальне провадження № 0000835, відомості про яке 08.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Однак, як зазначає скаржник, вищезазначена ухвала виконана не повністю, відомості не внесено за статтями 161, 180, 358 КК України.

23.05.2025 ОСОБА_3 було подано клопотання на ім`я процесуального керівника (прокурора ОСОБА_16 ) в порядку ст. 220 КПК України.

Однак відповідь на дане клопотання, без винесення відповідного процесуального рішення (постанови), він отримав поштою 17.06.2025 від першого заступника керівника ОСОБА_17 .

Вважає дані дії незаконними та просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні скаржник та його представник наполягали на задоволенні скарги.

Слідчий в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, причини неявки слідчому судді не відомі, заяв про відкладання слухання справи не надходило.

Прокурор в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд скарги без участі прокурора, в задоволенні скарги просила відмовити за необгрунтованістю.

Відсутність слідчого та прокурора відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши думку скаржника та його представника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, ухвалою слідого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2025 скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Білоцерківського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції України в Київській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування задоволено та зобов`язано уповноважену особу Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою ОСОБА_3 від 28.03.2025, яка зареєстрована в ІКС «ІПНПУ» (єдиного обліку) заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за №17099.

На виконання даної ухвали суду було зареєстровано кримінальне провадження №0000835, відомості про яке 08.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Посилаючись на те, що вищезазначена ухвала виконана не повністю, скаржник ОСОБА_3 у своїй скарзі в порядку ст. 303 КПК України просить слідчого суддю зобов`язати слідчого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 внести відповідні відомості до ЄРДР за статтями 161, 180, 358 КК України у кримінальному провадженні № 0000835 від 08.04.2025.

Статтею 11 КК України визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб тощо), суб`єктивна та об`єктивна сторони кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Разом з тим, такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК). Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення: є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу; в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником; існують обставини, в силу яких передбачений законом механізм притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення, не може бути застосований за відсутності відомостей з інших джерел, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Дані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.09.2021 у справі №556/450/18 (провадження № 51-4229км20).

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, дізнавачем, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, оскільки на виконання ухвали слідого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2025 було зареєстровано кримінальне провадження №0000835, відомості про яке 08.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги в частині внести відповідні відомості до ЄРДР за статтями 161, 180, 358 КК України у кримінальному провадженні № 0000835 від 08.04.2025.

Крім того, з вивчених матеріалів кримінального провадження №0000835 вбачається, що ОСОБА_3 23.05.2025 було подано клопотання на ім`я процесуального керівника прокурора ОСОБА_16 в порядку ст. 220 КПК України, в якому останній просив допитати його та вручити йому пам`ятку потерпілого, а також допитати свідків. На вказане клопотання першим заступником прокурора надано відповідь у формі листа від 26.05.2025.

Разом з тим, з вивченої скарги вбачається, що скаржник не оскаржує певну бездіяльність слідчого та прокурора, а просить слідчого суддю зобов`язати слідчого та прокурора вчинити вказані дії, що відноситься до дискреційних (виключних) повноважень слідчого та прокурора.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Зазначені у ч.1ст. 303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.

Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за №807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Бездіяльність пов`язана із нездійсненням процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язаний здійснити, відповідно до положень п.1 ч.1ст.303 КПК України, може бути оскаржена виключно щодо тих процесуальних дій, які слідчий чи прокурор безумовно зобов`язані вчинити саме у визначений Кримінальним процесуальним кодексом строк, але з різних причин їх не вчиняє.

Тобто вказаним переліком чітко визначено як рішення слідчого, яке може бути оскаржено до слідчого судді, так і бездіяльність слідчого. Бездіяльність слідчого, яка підлягає оскарженню передбачає обов`язкові ознаки: слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію, така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк, відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність та рішення слідчого, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом, а також щодо визначеного кола рішень слідчого.

Також, КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Між тим, скаржник у поданій ним скарзі просить зобов`язати слідчого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 допитати його як потерпілого та вручити йому ( ОСОБА_3 ) пам`ятку потерпілого та просить зобов`язати слідчого ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_6 викликати та допитати, як потерпілих інших членів релігійної громади, а саме: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 .

Тобто, скаржник в даному випадку не оскаржує бездіяльність пов`язану із нездійсненням процесуальних дій, які слідчий чи прокурор зобов`язаний вчинити саме у визначений Кримінальним процесуальним кодексом строк, але з різних причин їх не вчиняє, та не оскаржує відмову у їх вчиненні за результатами розгляду відповідного клопотання.

КПК України не передбачає повноважень слідчого судді зобов`язати слідчого та прокурора прийняти конкретне рішення за результатами розгляду клопотання заявника.

Слідчий суддя зазначає, що саме до повноважень слідчого, дізнавача та прокурора у кримінальному провадженні належить розгляд клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні, з огляду на положення статті 220 КПК України.

З наведеного слідує, що слідчий вправі самостійно визначати, на якому етапі досудового розслідування слід допитати свідка, в тому числі повторно, провести перехресний допит, здійснити інші слідчі та процесуальні дії, зважаючи на процесуальну необхідність таких слідчих дій.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 303-309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора у кримінальному проваджені №0000835 від 08.04.2025, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України заперечення на ухвалу слідчого судді можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлений та оголошений 11.07.2025 о 14 год. 00 хв. у приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Павла Скоропадського, буд. 4-А.

Слідчий суддяОСОБА_18