Справа № 308/5328/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2025 року м. Ужгород
Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Подав через канцелярію суду заяву від 26.06.2025 року, в якій просить розглянути скаргу без його участі, скаргу просить задовольнити.
Слідчий, рішення якого оскаржується, чи інша уповноважена особа Шостого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляв.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши скаргу, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
За змістом ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
01.06.2025 року старшим слідчим Шостого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Доводи постанови слідчого зводяться до того, що нормами КПК України чітко відокремлено процесуальні статуси заявника та потерпілого із різними обсягами їх процесуальних прав, а також визначає, що безумовною підставою для набуття будь-якою особою (зокрема й юридичною) статусу потерпілого у кримінальному провадженні є факт реального та безпосереднього завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням, що дає право вимоги відшкодування такої шкоди в порядку цивільного судочинства в межах кримінального провадження за умови доведення такого факту належними та допустимими доказами. При цьому, у своїй заяві ОСОБА_3 не вказує, якої саме йому завдано шкоди матеріально та/або моральної, не наводить будь-яких доказів, що йому завдано шкоди.
Решта доводів постанови слідчого зводяться до того, що відповідальність за ч. 1-3 ст. 382 КК України настає у випадку невиконання рішення суду. При цьому, законодавець розмежовує поняття «слідчий суддя» та «суд», а також прийняті ними рішення, зокрема «ухвала слідчого судді» та «ухвала суду», які не є тотожними, тим самим законодавець не встановив кримінальної відповідальності за невиконання ухвали слідчого судді.
Надаючи оцінку на предмет обґрунтованості постанови слідчого про відмову у визнані потерпілим слідчий суддя виходить з того, що відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 2 ст. 55 КПК)
Положеннями частини п`ятої вказаної норми передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Так, на виконання вказаних вимог, постанова слідчого окрім іншого мотивована відсутністю посилання ОСОБА_3 у своїй заяві про вид завданої йому шкоди.
На спростування вказаних доводів слідчого, заявником не надано слідчому судді жодного доказу, в тому числі самої заяви про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні.
Так, предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, являється судовий акт, тобто вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили. Предметом злочину може бути будь-який судовий акт органів правосуддя незалежно від: юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних).
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною третьою статті 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню.
За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.
Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 382 КК України характеризується лише прямим умислом.
Суб`єкт злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, є спеціальним суб`єктом, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений частиною третьою статті 382 КК України злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку.
За частиною третьою статті 382 КК суб`єктом злочину може бути: а) або такий спеціальний суб`єкт, як службова особа, що займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, б) або такий спеціальний суб`єкт, як особа, раніше судима за злочин, передбачений ст. 382 КК.
Частиною третьою статті 382 КК, яка встановлює відповідальність за невиконання судового рішення, що заподіяло відповідні наслідки (істотна шкода), цей злочин може бути вчинений як загальним, так і зазначеними вище спеціальними суб`єктами.
Злочин, передбачений статтею 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.
Разом з тим, безпосереднім об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, пов`язані з регулюванням певних аспектів діяльності щодо здійснення правосуддя, а не щодо захисту охоронюваних законом інтересів особистості: особиста недоторканість, право на життя та здоров`я, воля, честь і гідність, тощо.
З аналізу вищевикладеного слідує висновок про те, що кримінальне правопорушення передбачене ст. 382 КК України містить формальний склад злочину і не передбачає потерпілої сторони.
Інших доказів завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди до скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, заявником не надано.
Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 9, 25, 55, 56, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, суд, -
Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути подана під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1