ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1251/24

Провадження № 11-кп/820/481/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 31 липня 2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Сирдар`їнського району Кизилординської області Республіки Казахстан, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працює, одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст.89 КК України не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

До набранням вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали судових засідань негайно.

Судом вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 03 жовтня 1990 року на підставі рішення призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 зарахований в запас на підставі ст.1-в наказу Міністерства оборони СРСР «О введении в действие Положения о медицинском освидетельствовании в вооруженных силах СССР» № 260 від 09 вересня 1987 року та 01 березня 1991 року поставлений на облік до Радянського РВК Полтавської області, в подальшому 30 серпня 1994 року знятий з обліку.

18 травня 2023 року ОСОБА_8 поставлений на облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (Летичів) з військово-обліковою спеціальністю ВОС №956647А.

24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Президентом України ОСОБА_10 постановлено Указ №64/2022 про введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України 271/2024 від 10 травня 2024 року.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України ОСОБА_10 постановлено Указ №69/2022 про проведення загальної мобілізації, дію якого неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України № 272/2024 від 06 травня 2024 року.

16 липня 2024 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 як військовозобов`язаному було вручено направлення для проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності його до військової служби.

16 липня 2024 року ОСОБА_8 у приміщенні КНП «Летичівської багатопрофільної лікарні» на по АДРЕСА_2 пройшов обстеження та медичний огляд на предмет визначення ступеня придатності до військової служби, за результатами якого, відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 16 липня 2024 року, військово-лікарською комісією, на підставі ст. 41 «в», графи II положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України «Про затвердження» №402 від 14 серпня 2008 року, визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України «Про затвердження» №402 від 14 серпня 2008 року, графи II «Громадяни, військовослужбовці, які приймаються, призиваються та проходять військову службу осіб рядового, сержантського та старшинського складу, прапорщики (мічмани)» Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, статті 41 «в» громадяни, які мають захворювання пов`язані із цереброваскулярними хворобами 160-169 (субарахноїдальний, внутрішньошлуночковий, внутрішньочерепний (не травматичний) крововилив, G45 транзиторні церебральні ішемічні напади і споріднені з ними синдроми, інфаркт головного мозку, інсульт (геморагічний, ішемічний), його наслідки, закупорка, стеноз, емболія, тромбоз, аневризма прецеребральних, базилярної, сонної, хребтової артерій; церебральний атеросклероз, гіпертензивна енцефалопатія, наслідки хірургічних втручань), з незначними порушеннями функцій, придатні під час прийняття їх на військову службу.

16 липня 2024 року військово-лікарською комісією КНП «Летичівської багатопрофільної лікарні» за результатами проходження ОСОБА_8 військово-лікарської комісії визнано його придатним до військової служби, про що видано відповідну довідку №92/40, що зареєстрована 16 липня 2024 року.

16 липня 2024 року о 15-й год посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 вручено під підпис повістку (бойову), згідно якої йому наказано прибути на 6 год 29 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_3 , для відправки у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Проте, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним та належним чином повідомленим про наслідки неприбуття за бойовою повісткою, не виявивши бажання проходити службу в лавах Збройних Сил України, з метою ухилення від проходження військової служби, діючи в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ», ст.ст.1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65-2022 від 24 лютого 2022 року, нехтуючи конституційними обов`язками громадянина України, спрямованими на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України проходження військової служби, в особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», без поважних на те причин на 06 год 29 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 для направлення в складі сформованої команди у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 не прибув.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , діючи умисно, не маючи на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважних причин на неприбуття, звільнення чи відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, в особливий період, переслідуючи мету ухилення від її проходження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року, а кримінальне провадження відносно нього за ст.336 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Уважав, що вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вручення йому повісток про виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, як того вимагає постанова КМУ від 16 травня 2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

Зазначав, що розписка за його підписом про отримання ним виклику о 15 год 16 липня 2024 року для прибуття на 06 год 00 хв 29 липня 2024 року, не є належним та допустимим доказом його винуватості в розумінні ст.ст.86-87 КПК України, оскільки розписка не є належним способом оповіщення громадян про призов на військову службу.

Зазначав, що йому жодним належним чином не було вручено повістку, та, враховуючи, що він не володіє українською мовою, у зв`язку з чим у судове засідання залучався перекладач, свідчить про те, що підписання розписки не доводить про обізнаність її змісту.

Також свідок ОСОБА_11 повідомив суд, що ОСОБА_8 повісток на робочому місці не вручали.

Не врахував і суд першої інстанції показання свідка ОСОБА_12 , яка є його цивільною дружиною, з якою проживає понад 13 років та виховує спільного сина ОСОБА_13 , про те, що він не вміє читати і писати українською мовою.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, у зв`язку з чим відсутній склад цього кримінального правопорушення.

Також посилався на те, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим, оскільки не враховано його серйозні проблеми зі здоров`ям та те, що на його утриманні перебуває малолітній син.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Як вбачається зі змісту ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, тобто суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто, відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

На підставі вимог ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до ст.94 цього Кодексу суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частиною 4 ст.95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За правилами ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.366 КК України, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які він ретельно дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Суд першої інстанції навів у вироку ґрунтовні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не викликають сумнівів у правильності судового рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Покликання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставними.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення фактично не визнав та пояснив, що 16 липня 2024 року йому була вручена повістка працівниками ТЦК та СП, проте він не знав, про що була повістка. Про отримання повістки він розписався, проте наміру проходити військову службу він не мав, оскільки народився в Республіці Казахстан, за національністю є білорусом, тому не зобов`язаний брати до рук зброю та захищати Батьківщину.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_14 вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджена дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами в їх сукупності, зокрема:

- повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 5/2646 від 29 липня 2024 року, яким було поінформовано Відділ поліції № 3 Хмельницького районного управління поліції ГУНП у Хмельницькій області про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ст.336 КК України; згідно з даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за наведеним вище повідомленням 31 липня 2024 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0000244 і розпочато досудове розслідування;

- відомостями розписки за підписом ОСОБА_8 про отримання ним виклику о 15-й год 16 липня 2024 року для прибуття на 06 год 00 хв 29 липня 2024 року;

- відомостями картки обстеження та медичного огляду та Довідки військово лікарської комісії № 92/40 від 16 липня 2024 року, відповідно до яких медичний огляд ОСОБА_8 було проведено 16 липня 2024 року, за результатами чого його визнано придатним до військової служби;

- відомостями військового квитка НОМЕР_2 про перебування на обліку ОСОБА_8 як військовозобов`язаного;

- відомостями з журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним та соціальної підтримки, де за порядковим номером № 131 16 липня 2024 року ОСОБА_8 розписався про отримання мобілізаційного розпорядження та про ознайомлення з адміністративною та кримінальною відповідальністю за порушення правил військового обліку, ухилення від військового обліку, призову на військову службу під час мобілізації та на навчальні збори;

- відомостями облікової картки до військового квитка (військово-облікового документу) серія НОМЕР_2 , згідно з якою ОСОБА_8 перебуває на обліку на всі види Збройних Сил України, родів військ і служб, для яких не визначені особливі вимоги щодо проходження військової служби;

- поіменного списку від 29 липня 2024 року, відповідно до якого за порядковим номером 1 зазначено ОСОБА_8 та відмітка про його неприбуття після отримання виклику на відправлення, за підписом Начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- відомостями листів КНП «Летичівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Летичівської селищної ради №239 від 08 серпня 2024 року та КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» №1708 від 09 серпня 2024 року, згідно з якими за період з 16 липня 2024 року по час надання відповіді на запит ОСОБА_8 за медичною допомогою до цих закладів не звертався, на стаціонарному або амбулаторному лікуванні не перебував;

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 № 9/4/4854 від 11 серпня 204 року, згідно з яким згідно Протоколу № 3 від 03 жовтня 1990 року призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, придатним до нестройової служби у військовий час за статтею 1-В наказу Міністерства оборони СРСР № 260 від 1987 року. Станом на 09 серпня 2024 року ОСОБА_8 на обліку у першому відділі не перебуває.

На обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_8 місцевий суд також послався на показання свідків:

- свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції вказувала, що є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 , з яким проживає понад 13 років та виховують спільного сина ОСОБА_13 . 15 липня 2024 року її чоловік оновив свої дані у місцевому відділі ЦНАП. 16 липня 2024 року він пройшов військо-лікарську комісію, де його було визнано придатним до військової служби, хоча він має проблеми зі здоров`ям. Вона не знає, які документи підписував її чоловік, оскільки він народився у Казахстані та не вміє читати і писати українською мовою;

- свідок ОСОБА_15 показав, що працює начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 . 16 липня 2024 року висновком військово-лікарської комісії ОСОБА_8 було визнано придатним до військової служби. У цей же день працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_16 обвинуваченому під розписку було вручено повідомлення про те, що йому необхідно прибути на 06 год 00 хв 29 липня 2024 року для подальшого проходження військової служби у військовій частині. 29 липня 2024 року у призначений час ОСОБА_8 не прибув;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_17 вказував, який працює офіцером ІНФОРМАЦІЯ_5 . 16 липня 2024 року разом з ОСОБА_15 був присутнім при врученні бойової повістки ОСОБА_8 працівником п`ятого відділу ОСОБА_16 . При цьому обвинуваченому було роз`яснено наслідки ухилення від призову під час мобілізації, на особливий період, зокрема неявки для подальшого проходження військової служби у військовій частині;

- свідок ОСОБА_16 зазначав, що працює інструктором ІНФОРМАЦІЯ_5 . 16 липня 2024 року ним було вручено під розписку ОСОБА_8 повідомлення про те, що йому необхідно прибути на 06 год 00 хв 29 липня 2024 року для проходження військової служби. Обвинуваченому в присутності двох інших працівників відділу ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в усній формі було роз`яснено наслідки ухилення від призову під час мобілізації, на особливий період, оскільки останній вільно не володіє українською мовою. ОСОБА_8 розписався про отримання бойової повістки, проте повідомив, що проходити службу не бажає, бо не є українцем та народився в Казахстані;

- свідок ОСОБА_11 показав, що працює виконавчим директором ТОВ «Зоряний Світанок». ОСОБА_8 працював там охоронцем упродовж останніх двох років. Жодних претензій до нього не має, з ним спілкується українською мовою. За час роботи ОСОБА_8 декілька разів викликали до ТЦК для проходження військово-лікарської комісії. На робочому місці ОСОБА_8 повісток не вручали.

Факт ухилення ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період підтверджений дослідженими судом доказами та показаннями як самого обвинуваченого, так і допитаних свідків; обвинувачений не заперечував і не заперечує того факту, що до центру комплектування він не з`явився без поважних причин.

За таких обставин, у суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, без поважних причин відмовився від проходження військової служби у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України.

Дослідивши відповідно до ст.94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, полягає у вчиненні діяння з ухилення від призову за мобілізацією. Указаний злочин може полягати як у прямій відмові від виконання покладеного на особу військового обов`язку, так і в самокаліченні, симуляції хвороби чи в іншому обмані.

При ухиленні від призову за мобілізацією шляхом бездіяльності цей злочин є закінченим з моменту неприбуття (у встановлений строк) військовозобов`язаного у пункт, вказаний у повістці, наказі чи мобілізаційному розпорядженні. Ухилення ж від призову, здійснене шляхом обману, визнається закінченим з моменту отримання звільнення від військової служби.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто, коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Доводи щодо заперечення вини обвинуваченого ОСОБА_8 є невмотивованими, покликання сторони захисту та обвинуваченого на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином всі докази та не з`ясував стану здоров`я обвинуваченого, не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Твердження апелянта не узгоджуються з дослідженими доказами, відсутні об`єктивні аргументи неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на переконання колегії суддів, з цього приводу судом першої інстанції у вироку надано правильну правову оцінку доказам у їх сукупності.

Згідно зі ст.65 Конституції України та ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Стаття 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає загальну мобілізацію як складову частину організації оборони держави, змістом якої, зокрема, є переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу.

Саме це і є підставою криміналізації ухилення від призову за мобілізацією осіб, які підлягають такому призову.

Приписами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного ТЦК та СП установлений не повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повістка від Територіального центру комплектування є лише сповіщенням про необхідність виконання військового обов`язку.

Учинений військовозобов`язаним злочин, передбачений ст.336 КК України, представляє значну суспільну небезпечність, бо він умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, тому звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Апеляційний суд також наголошує, що відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, місцевий суд урахував належним чином вимоги ст.ст.50, 65 КК України, зокрема те, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таке покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Належним чином враховано характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, особу обвинуваченого, що позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні малолітню дитину.

Відтак, колегія суддів уважає обґрунтованим призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ближче до мінімального розміру, передбаченому санкцією ст.336 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Зазначене покарання колегія суддів визнає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині свого підтвердження при апеляційному розгляді не знайшли.

З огляду на викладене, підстав для скасування вироку місцевого суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3