Справа № 553/4835/24
Провадження № 1-кп/553/442/2025
В И Р О К

Іменем України

04.08.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000642 від 03.11.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Охтирка Сумської області, є громадянином України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, працює менеджером з постачання ТОВ "Агроресурс 44", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судимий вироком Київського районного суду міста Полтави від 26.12.2024 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених статтею 59-1 Кримінального кодексу України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

03.11.2024, близько 13:10 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні «Центральної аптеки № 7», що за адресою: м. Полтава, вул. Охтирський Шлях, 1, в ході раптово виниклого конфлікту з фармацевтом ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна з корисливих мотивів і звернення його на свою користь, будучи обізнаним про те, що в Україні діє воєнний стан, запроваджений 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений, умисно, на досягнення єдиного злочинного результату, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер та є очевидними, шляхом ривку з руки потерпілої заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном марки «Samsung», моделі «SM-A325FLVDSEK», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 4 216,67 грн, з яким залишив місце вчинення злочину, розпорядився викраденим телефоном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на вказану суму.

Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_3 надав показання про те, що 03.11.2024, близько 13:00 год., він разом з друзями йшов з футбольного поля з м`ячем. Перебуваючи поряд з аптекою за адресою: м. Полтава, вул. Охтирський Шлях, 1, почали кидати м`яч. З приміщення аптеки вийшла фармацевт та зробила зауваження. Він, вважаючи, що фармацевт знімає їх на камеру телефону, відкрито заволодів ним та побіг з місця. В подальшому, телефон він здав до ломбарду, отримавши за нього 1 500 грн, а гроші витратив на власні потреби. Шкода потерпілій відшкодована в повному обсязі. Просив суворо не карати, вказав, що осуджує свою поведінку та кається у вчиненому.

З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні він визнає повністю, щиро розкаюється.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 показала, що працює фармацевтом в "Центральній аптеці № 7" за адресою: м. Полтава, вул. Охтирський Шлях, 1. 03.11.2024 перебувала на робочомі місці, близько 12:30 год. невідомі їй почали кидати м`ячем в скляні двері, вона вийшла, зробила зауваження та повідомила, що викличе поліцію. Не відреагувавши на зауваження двоє хлопців зайшли до приміщення аптеки та почали звинувачувати її в тому, що вона їх фотографувала на телефон. Після, один з хлопців вихватив у неї телефон і побіг у невідомому напрямку. Претензій до обвинуваченого вона не має, шкода їй відшкодована у повному обсязі. Обвинувачений неодноразово вибачався, тому просить суворо його не карати.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною. Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

V. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, мотиви суду при призначенні покарання.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він судимий вироком Київського районного суду міста Полтави від 26.12.2024 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не одружений, офіційно працевлаштований у ТОВ "Агроресурс 44" на посаді менеджера з постачання, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем навчання у ДНЗ "Електрорадіотехнічний ліцей м. Полтава" у період з 01.09.2023 по 18.06.2024 також характеризувався з позитивної сторони, має постійне місце проживання.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.

У постанові у справі № 442/2407/22 від 19.07.2023 Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зробив висновок, що перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗС України може розглядатися судом як пом`якшувальна обставина. Позиція обвинуваченого щодо передачі застави для ЗСУ в умовах воєнного стану є добровільною, він щиро бажає допомогти ЗСУ. Заставодавець ОСОБА_7 не заперечує щодо передачі коштів у зв`язку з чим звернулася із відповідною заявою. Тому, в даному випадку перерахування застави для потреб ЗСУ суд, у відповідності до положень частини 2 статті 66 Кримінального кодексу України, визнає як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому.

Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим за частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому суд вважає за можливе застосувати положення частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, враховуючи наявність трьох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , а саме: щире каяття, яке виразилось у визнанні вини, критичній оцінці своїх дій, добровільне відшкодування завданого збитку та перерахування застави на потреби ЗСУ. Ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення є тяжким, однак, його тяжкість обумовлена впровадженням на території держави військового стану, а не інших більш вагомих кваліфікуючих ознак, які могли бути пов`язані із розміром шкоди та посяганням на життя та здоров`я людини.

Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, його віку, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства з призначенням йому покарання за частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, із застосуванням частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, у виді пробаційного нагляду, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті у якій він визнається винуватим.

Частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У цьому кримінальному провадженні, яке розглядається після постановлення вироку Київським районним судом міста Полтави від 26.12.2024, встановлено, що ОСОБА_3 винуватий ще і в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тому остаточне покарання ОСОБА_3 належить призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України.

VIІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави особа вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави (частина 4 статті 202 Кримінального процесуального кодексу України).

Під час досудового розслідування, стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн 00 к. 24.12.2024 ОСОБА_3 був звільнений з під варти у зв`язку з внесенням застави у визначеному судом розмірі.

Водночас, заставодавець ОСОБА_7 , обвинувачений та його захисник, просили перерахувати заставу, а саме грошові кошти у сумі 121 120 грн 00 к. на спеціальний рахунок НБУ для Збройних Сил України зважаючи на ситуацію в Державі, особисту громадську позицію, бажанням допомогти у фінансуванні ЗСУ.

Відповідно до частини 11 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Відповідно до статті 26 Кримінального процесуального кодексу України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15 (в актуальній редакції), кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку (п. 8 Порядку).

Разом з тим, Національний банк України 24.02.2022 ухвалив рішення відкрити спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

В умовах воєнного стану, збройної агресії та проведення бойових дій на території України, необхідності забезпечення наповнення Державного бюджету України перерахування заставодавцем ОСОБА_7 суми застави у розмірі 121 120 грн 00 к. на потреби ЗСУ забезпечить досягнення завдань Кримінального кодексу України, які полягають у забезпеченні прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, у зв`язку з чим дане клопотання підлягає задоволенню.

До набрання вироком законної сили залишити у відношенні ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Питання відшкодування витрат пов`язаних із залученням експерта вирішити відповідно до положень статті 124 Кримінального процесуального кодексу України.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити в порядку визначеному статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, у виді пробаційного нагляду на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік, призначеного за вироком Київським районним судом міста Полтави від 26.12.2024, більш суворим покаранням у виді пробаційного нагляду на строк 5 (п`ять) років, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до частини 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у виді застави, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Початок строку покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня його постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung», моделі А32 фіолетового кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одну) грн 80 к.

Внесену заставу в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн 00 к., яка була внесена 24.12.2024 на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 24.12.2024 (справа № 554/12154/24, провадження № 1-кс/554/13300/2024) згідно з платіжною інструкцією 0.0..1, платник ОСОБА_7 , перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України за наступними реквізитами: Національний банк України, МФО 300001, рахунок № UA0992708, , отримувач: Національний банк України, призначення платежу: на підтримку Збройних Сил України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий: ОСОБА_1