ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 670/789/23

Провадження № 11-кп/820/398/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0003818, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Віньковецького районного суду від 27 травня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, судимого:

-Віньковецьким районним судом Хмельницької області 31 липня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Віньковецького районного суду від 31.07.2023 остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді семи років двох місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 27.05.2024, зарахувавши в строк відбуття покарання строк затримання ОСОБА_6 з 30.10.2023 по 01.11.2023 включно та строк його попереднього ув`язнення з 08.11.2023 по 26.05.2024 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 00 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 02.11.2023, на велосипед чорного кольору з червоними смужками марки «Дорожник» моделі «Комфорт».

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду 10 квітня 2025 року обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, маючи незняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний, корисливий майновий злочин за таких обставин.

30 жовтня 2023 року близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_6 перебував на подвір`ї домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , помітив велосипед чорного з червоним кольору марки «Дорожник» моделі «Комфорт».

Достовірно знаючи, що з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України введено воєнний стан, який продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023 строком на 90 діб, вирішив відкрито викрасти чуже майно.

Тоді ж, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, відкрито, з корисливих мотивів взяв до рук велосипед чорного з червоним кольору марки «Дорожник» моделі «Комфорт» вартістю 3033 гривень 33 копійки.

Після цього ОСОБА_6 , ігноруючи, що його дії були помічені місцевою жителькою ОСОБА_8 , не реагуючи на зауваження останньої про зупинення та повернення майна, вивіз вказаного велосипеда з подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , та попрямував з ним у невідомому напрямку, таким чином викрав вищевказане майно, що належало потерпілому ОСОБА_9 . Указаними умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3033 гривень 33 копійки.

Своїми умисними діями, які полягають у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Віньковецького районного суду від 27 травня 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок суду ухвалений з грубими порушеннями норм КПК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а докази у справі отримали однобічну оцінку.

Вважає, що суд визнав ОСОБА_6 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, однак в його діях відсутній склад цього кримінального правопорушення, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Вказує, що із рапорту чергового інспектора сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Хмельницькій області ОСОБА_10 вбачається, що 30 жовтня 2023 року о 10 годині 22 хвилини надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 30 жовтня 2023 року о 10 годині 22 хвилини за адресою: АДРЕСА_3 хвилин тому громадянин ОСОБА_11 вчинив крадіжку велосипеда. Тому до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань мали бути внесені відомості про вчинення злочину саме ОСОБА_11 , будь-яких даних на момент реєстрації кримінального провадження про вчинення злочину ОСОБА_6 не було.

Наголошує, що в своїх показаннях свідок ОСОБА_12 повідомив, що проведеними заходами він встановив, що злочин вчинив ОСОБА_6 , тому були внесені відомості відносно нього. У зв`язку з тим, що відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не були внесені, слідчий ОСОБА_12 до складу слідчої групи не входив, а тому він не міг проводити будь-яких дій із встановлення особи порушника, а особа, яка зареєструвала кримінальне провадження Пасічник, не могла вносити інших відомостей, аніж ті, що були зазначені у заяві про вчинення злочину.

Вважає, що усі докази у кримінальному провадженні від 30 жовтня 2023 року зібрані не в порядку, що визначений ст.86 КПК України, а тому є недопустимими і на них суд не може посилатися при ухваленні свого рішення.

Стверджує, що на виклик потерпілого ОСОБА_13 з`явився працівник поліції ОСОБА_14 , з яким обвинувачений ОСОБА_6 перебуває у тривалих неприязних відносинах.

Вказує, що заява про вчинення злочину ОСОБА_6 написана потерпілим ОСОБА_13 30 жовтня 2023 року о 14 годині 35 хвилин, проте на той час за заявою ОСОБА_13 (такої заяви не було) щодо ОСОБА_6 уже існувало кримінальне провадження.

На думку захисту, через вплив (тиск) працівників поліції на потерпілого ОСОБА_13 (зазначив у заяві неправдиві обставини та особу, як вчинила злочин) та через неприязні відносини поліцейського ОСОБА_14 із ОСОБА_6 до ЄРДР було внесено завідомо неправдиві відомості про кримінальне правопорушення.

Наголошує, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_14 сказав потерпілому ОСОБА_9 , що якщо той не напише заяву щодо ОСОБА_6 , то буде платити штраф у розмірі 9000 грн., після цього ОСОБА_13 написав заяву про вчинення злочину саме ОСОБА_6 .

Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_13 , рапорту інспектора чергового СПД №1 ВП №3 Хмельницького РУП ОСОБА_10 щодо здійснення тиску працівниками поліції на потерпілого ОСОБА_13 для написання ним заяви про вчинення злочину.

Стверджує, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б відповідали критеріям належності та допустимості та доводили вину ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Також вказує, що обвинувачений під час допиту зазначав, що велосипедом вони з ОСОБА_13 користувалися разом, а скати та камера належать йому, спільне користування велосипедом також підтвердили свідки.

Звертає увагу, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомив, що він передав ОСОБА_9 велосипед, але шини були зношені, на яких неможливо було їздити, а обвинувачений повідомив, що надав ОСОБА_9 шини до велосипеда, а той дозволив йому користуватися велосипедом, що також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 .

Крім того апелянт стверджує, що протокол додаткового допиту не містить відмітки про здійснення фіксування процесуальної дії технічними засобами, упакування диску відеозапису не містить підпису потерпілого, а тому повторний допит проведено з порушеннями вимог ст.ст.104, 105, 224 КПК України. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений перебуває під вартою, в слідчому ізоляторі провести ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а саме відеозаписом із повторним допитом не має можливості, тобто даний доказ є не відкритим. Відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального провадження обвинуваченому такий доступ надавався 28 листопада 2023 року в період часу з 17 години 20 хвилин по 17 годину 35 хвилин, тобто всього 15 хвилин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, щодо змісту оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги сторони захисту, думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту змінила свою позицію, викладену у поданій апеляційній скарзі, визнавши вину обвинуваченого та правильність кваліфікації його дії.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Враховуючи те, що фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, доведеність вини останнього та правильність кваліфікації його дій за вказаною нормою закону стороною захисту не заперечується, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Разом з тим, висновки місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки даний розмір покарання є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Виходячи зі змісту положень ч.1 ст.65 КК України, суди під час призначення покарання керуються не тільки межами, установленими у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений певний вид злочину, з врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й положеннями Загальної частини КК України.

З огляду на ці положення закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду та міри.

Так, обвинуваченим повністю відшкодована завдана кримінальним правопорушенням шкода потерпілому, який жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мав.

Предметом злочину є велосипед у вживаному стані, частина деталей якого на праві власності належить обвинуваченому.

Вартість викраденого майна є незначною.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, що свідчить про його щире каяття, як одну із обставин, що пом`якшує покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , колегія суддів визнає також усунення заподіяної шкоди, молодий вік обвинуваченого, відсутність судимості.

Сторона обвинувачення в ході апеляційного провадження вважала призначене місцевим судом покарання обвинуваченому надто суворим, і наполягала на доцільності пом`якшення останньому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, що значно пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням його характеристики за місцем проживання, позитивної поведінки під час досудового і судового слідства, включаючи час перегляду судового рішення апеляційною інстанцією, позицію сторони обвинувачення щодо можливості пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів приходить до висновку, що покарання, визначене в ч.4 ст.186 КК України, є надто суворим для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому, з огляду на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, з урахуванням вимог ст.65 КК України, судова колегія вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції інкримінованого йому злочину, застосувавши при цьому положення ч.1 ст.69 КК України, та пом`якшити ОСОБА_6 покарання до позбавлення волі строком на 1 рік і 6 місяців.

Крім того, під час апеляційного провадження, стороною захисту надано ухвалу Віньковецького районного суду Хмельницької області від 15 травня 2025 року, яка набрала законної сили 23.05.2025 року, якою звільнено ОСОБА_6 від покарання призначеного вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 31.07.2023 року по справі №670/470/23 у зв`язку із декриміналізацією діяння за ч.4 ст.185 КК України.

Вказані обставини, є підставою для виключення з вироку суду посилання на наявність у обвинуваченого судимості та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі положень ст.71 КК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 409 КПК України підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Оскільки судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме положення ст.69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості, тому є підстави для зміни судового рішення в порядку ст.409 КПК України в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч.4 ст.186 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 408, 409, 413,414, 417,418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за вчинення ним злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

Виключити з вироку суду посилання на положення ст.71 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання.

Вважати ОСОБА_6 таким, що повністю відбув призначене судом покарання та звільнити його з-під варти негайно.

В решті цей вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3