ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1915/25 Справа № 607/4342/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні змінену апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Вехньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40001352, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вехньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, установивши випробувальний строк тривалістю в три роки,

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, навчання або роботи.

Запобіжний захід у вигляді внесеної ОСОБА_7 застави в сумі 214 720.00 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. залишено до набрання чинності вироком суду.

В іншій частині внесену заставу в сумі 167 876.00 (сто шістдесят сім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. після набрання чинності вироком суду вирішено повернути ОСОБА_7 .

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у носінні, зберіганні, придбанні, збуті боєприпасів без передбаченого законом дозволу та зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

При невстановлених слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння, зберігання, а також збут 30 (тридцяти) бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), зразка 1974 р., із звичайними кулями (7Н6), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, ОСОБА_7 , в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11.10.2011) та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29.10.2020), незаконно придбав 30 (тридцять) бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), зразка 1974 р., із звичайними кулями (7Н6), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби, та без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаних боєприпасів, став незаконно їх зберігати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 20 червня 2023 року, близько 11:53 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи у відділенні № 2 української компанії, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів та посилок ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніповськ, вул. Сергія Яцковського, 30, незаконно переслав, тим самим збув 30 (тридцять) бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), зразка 1974 р., із звичайними кулями (7Н6), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби, ОСОБА_9 у відділення № 12 української компанії, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів та посилок ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: м.Тернопіль, вул. Чайковського, 40, за що отримав грошові кошти в сумі 450 (чотириста п`ятдесят) гривень.

Також, при невстановлених слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на придбання, носіння, зберігання, а також збут 300 (триста) бойових патронів зразка 1974 р., калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), із звичайними кулями, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби, та 2 (двох) гранатометів RPG-75 М, які являються бойовими припасами.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місці та часі ОСОБА_7 , в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11.10.2011) та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29.10.2020), незаконно придбав 300 (триста) бойових патронів зразка 1974 р., калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), із звичайними кулями, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби, та 2 (два) гранатомети RPG-75 М, які являються бойовими припасами, та без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаних боєприпасів став незаконно їх зберігати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 10 серпня 2023 року, близько 11:10 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні № 2 української компанії, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів та посилок ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніповськ, вул. Сергія Яцковського, 30, незаконно переслав, тим самим збув 300 (триста) бойових патронів зразка 1974 р., калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), із звичайними кулями, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби, та 2 (два) гранатомети RPG-75 М, які являються бойовими припасами, ОСОБА_9 у відділення №12 української компанії, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів та посилок ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Чайковського, 40, за що отримав грошові кошти в сумі 33500 (тридцять три тисячі п`ятсот) гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року в редакції від 11.10.2011), та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29.10.2020), тобто без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, умисно, у невстановлений період часу та невстановленому слідством місці придбав вогнепальну зброю, бойові припаси та вибухові речовини, які у подальшому зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, 24 серпня 2023 року, в період часу з 07:20 год. до 14:16 год. під час проведення санкціонованого обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 , виявлено та вилучено:

2 (два) корпуси наступальних осколкових ручних гранат РГН, які являються бойовими припасами, придатні до вибуху за допомогою електродетонатора та 1 (один) ударно- дистанційний запал УДЗ, який в сукупності із корпусом наступальної осколкової ручної гранати РГН являється гранатою, яка придатна до вибуху,

1 (один) корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, та 1 (один) запал УДЗМ-2, які в сукупності являються оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка є бойовим припасом та придатна до вибуху,

1 (один) корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, та 1 (один) запал УДЗМ, які в сукупності являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка є бойовим припасом та придатна до вибуху,

1(один) корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5, та 1 (один) запал УДЗМ, які в сукупності являються наступальною осколковою ручною гранатою РГД-5, яка є бойовим припасом та придатна до вибуху,

2(два) фугасних постріли 30-мм 10-30 VOG-17M, які являються бойовими припасами,

2 (два) осколково-фугасних постріли 40-мм RLV-HEF, які являються бойовими припасами,

частинки плоскої майже квадратної форми сіро-зеленого кольору, які являються вибуховою речовиною метальної дії - одноосновним бездимним порохом на основі нітроцелюлози та дифеніламіну, як стабілізатора,

4 (чотири) гранатомети RPG-75 М, які являються бойовими припасами та придатні до використання,

43 (сорок три) бойових патрони зразка 1908 р., калібру 7,62 мм (35 патронів із звичайними кулями з стальним сердечником, 4 патрони з кулею спеціального призначення - бронебійно-запалювальною та 4 патрони із кулею стальним сердечником), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби,

16 (шістнадцять) бойових патронів калібру 308 Win (7,62*51 мм) із кулями спеціального призначення - трасуючими, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби,

4 (чотири) бойових патрони зразка 1974 р., калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), 2 патрони із звичайними кулями та 2 патрони з кулею спеціального призначення - бронебійними, промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби,

3 (три) бойових патрони зразка 1943 р., калібру 7,62 мм (7,62*39 мм), заводського виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, який придатний для стрільби,

750 (сімсот п`ятдесят) бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45*39 мм) із звичайними кулями промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, який придатний для стрільби,

ручний кулемет системи Калашникова «РПК-74», із номером «ЖН- 4065», 1982 року випуску, калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), без магазину, промислового способу виготовлення, який придатний для стрільби,

автомат системи Калашникова «АК-12», із номером « НОМЕР_1 », 2016 року випуску, калібру 5,45 мм (5,45*39 мм), промислового способу виготовлення, який придатний для стрільби,

автомат системи Калашникова «АК-74», із номером « НОМЕР_2 », 1991 року випуску, калібру 5,45 мм (5,45*39 мм, без магазину, промислового способу виготовлення, який придатний для стрільби,

кристалічну речовину рожевого кольору, яка являється вибуховою речовиною на основі гексогену та тротилу,

кристалічну речовину білого кольору із частинками червоного кольору, яка являється вибуховою речовиною на основі гексогену,

речовину, яка складається з плоских довгих у вигляді смужок жовтого кольору, яка являється вибуховою речовиною метальної дії - двохосновним бездимним порохом,

кристалічну речовину рожевого кольору, яка являється вибуховою речовиною на основі гексогену,

кристалічну речовину біло-червоного кольору, яка являється вибуховою речовиною на основі гексогену,

196 (сто дев`яносто шість) бойових патронів зразка 1974 р., калібру 5,45 мм ( 6 патронів із звичайними кулями, 185 патронів із бронебійними кулями, 1 патрон з трасуючою кулею та 4 патрони із антирикошетними кулями), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, які придатні для стрільби.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор вказує, що суд першої інстанції, не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, лише формально послався на дані про особу обвинуваченого та пом`якшуючі покарання обставини. Вказав, що суд не врахував, що злочинна діяльність ОСОБА_7 є багатоепізодною та становить велику небезпеку для суспільства, внаслідок великого обсягу вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин, які останній в тому числі і збував з корисливим мотивом. Зазначив, що судом першої інстанції не наведено жодних доводів та аргументів, на підставі яких суд дійшов переконання про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили її залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується тверджень прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а тому необгрунтовано призначив йому занадто м`яке покарання, заслуговують на увагу.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не грунтується на загальних засадах призначення покарання.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра і лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, на час скоєння кримінального правопорушення на утриманні мав неповнолітнього сина, на час розгляду справи здійснював догляд за літньою, хворою матір`ю, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставини, що обтяжують покарання.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Разом з тим суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку та те, що злочин відповідно до ст. 12 КК належить до категорії тяжких злочинів проти громадської безпеки, є умисним, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Водночас суд першої інстанції не взяв до уваги суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, що становить загрозу не лише для окремих громадян, а й для суспільства та держави в цілому.

Суд першої інстанції не врахував, що злочинна діяльність ОСОБА_7 є багатоепізодною та становить велику небезпеку для суспільства, внаслідок великого обсягу вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин, які останній в тому числі і збував з корисливим мотивом.

Системне тлумачення норм ст. 75 КК України дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Водночас, з огляду на положення ст.75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, але й інші обставини справи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність пом`якшуючої обставини, як щире каяття само по собі не є автоматичною підставою для застосування ст. 75 КК України. Суд враховує щире каяття як одну з обставин, що пом`якшує покарання, але остаточне рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням залежить від сукупності обставин справи, включаючи тяжкість злочину, особу винного та інші фактори.

Одночасно у своєму рішенні суд не зазначив, в чому ж полягає можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Звільнення від відбування обвинуваченим покарання з випробуванням за вчинення такого кримінального правопорушення жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання, зокрема запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 1 ст. 263 ККУкраїни, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який належить до тяжких умисних злочинів проти громадської безпеки, суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину, який становить загрозу не лише для окремих громадян, а й суспільства та держави в цілому, конкретні обставини його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого.

Так, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря психіатра і лікаря - нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, здійснює догляд за літньою, хворою матір`ю, офіційно не працевлаштований.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та конкретні обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Змінену апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Вехньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання останнього в порядку виконання вироку суду.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4