Справа № 188/2189/23
Провадження № 1-кп/188/91/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в смт Петропавлівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 01.03.2023, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка Луганської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 дистанційно,

захисника ОСОБА_5 дистанційно,

В С Т А Н О В И В:

Приблизно на початку лютого 2023 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_3 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої військової агресії з боку російської федерації, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, знаходячись на тимчасово окупованій території м. Брянка Луганської області, переслідуючи особисті інтереси, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, та реалізуючи його, вступив у злочинну змову з представниками так званої «лнр», підконтрольними державі-агресору - російській федерації, та, отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконному органі влади у м. Брянка Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно зайняв посаду так званого «начальника «Государственного учреждения Луганской Народной Республики «Многофункциональньїй центр предоставления государственньїх и муниципальных услуг в городе Брянка», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

ОСОБА_3 обвинувачується у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Обвинувачений належним чином повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час та місце проведення підготовчого судового засідання у цьому кримінальному провадженні стосовно нього, проте в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, визначено здійснювати шляхом спеціального судового провадження відповідно до ст. 323 КПК України у відсутність обвинуваченого (in absentia).

Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України шляхом опублікування повістки про виклик на офіційному сайті Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області і в газеті «Урядовий кур`єр», у судові засідання не з`являвся, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження.

Кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження та відмову від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у цьому випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

В результаті судом встановлено таке.

Порушень процесуального закону під час кримінального провадження на всіх стадіях судом не виявлено.

Вважаючи достатньо забезпеченими у ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з приписами ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за встановлених судом обставин, яка підтверджується достатньою сукупністю зібраних належних та допустимих доказів.

Свідок ОСОБА_6 показала у судовому засіданні, що її родичі перебувають на тимчасово окупованій території у м. Брянка Луганської області. На початку лютого 2023 року вона з чоловіком ОСОБА_7 їздила м. Брянка Луганської області, щоб забрати родичів. На прохання свекрухи вона з чоловіком ходили за довідкою до так званого «Многофункционального центра предоставления государственных и муниципальных услуг в городе Брянка», де їм показали на начальника, у якого був бейджик з найменуванням посади та прізвищем, ім`ям та по батькові - ОСОБА_3 . Він керував роботою центра, давав вказівки працівникам, спілкувався з відвідувачами, в тому числі із свідком, і вони його запам`ятали.

Винуватість ОСОБА_3 підтверджується також дослідженими судом письмовими доказами:

протоколом огляду від 23.03.2023 в мережі Інтернет текстового документу від 19.08.2022 із назвою «Закон лнр о многофункциональном центре предоставления государственньїх и муниципальных услуг»;

протоколом огляду від 23.03.2023 в мережі Інтернет статті від 24.09.2022 із назвою «Правительство утвердило правила организации деятельности МФЦ»;

витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб т. зв. лнр про реєстрацію державної установи лнр «Многофункциональный центр предоставления государственньїх и муниципальньїх услуг»;

протоколом огляду від 24.03.2023 в Телеграм-каналі публікації «6 февраля в Брянке стартовала работа отделения многофункциональнго центра предоставления государственньїх и муниципальных услуг», яка розміщена 06.02.2023 і на якій є відео з ОСОБА_3 з підписом на екрані «начальник отделения ГУ лнр «МФЦ» в Брянке», публікація архівована;

протоколом огляду від 22.03.2023 сайту «Миротворець» у мережі Інтернет, де розміщені 30.04.2015 фото та інформація про ОСОБА_3 як зрадника Батьківщини, колишнього співробітника Брянківського міського відділу управління МВС України в Луганській області.

Судом переглянуті відеоматеріали на оптичних носіях, долучених до досліджених судом протоколів оглядів.

Встановивши в порядку, передбаченому статтею 91 КПК України, обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, їх достатність, суд приходить до твердого переконання про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його умисних дій за ч. 5 ст. 111-1 КК України, - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Суд відкидає доводи сторони захисту про недоведеність стороною обвинувачення, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення і необхідність ухвалення виправдовувального вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях і спростовуються дослідженими судом доказами.

Згідно зі статтею 6 КК України особи, які вчинили злочини на території України, підлягають кримінальній відповідальності за КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, передбачених статтею 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставиною, передбаченою статтею 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Обвинувачений раніше не судимий, відомості про перебування його на обліку в лікарів психіатра та нарколога відсутні, він скоїв особливо тяжкий злочин, який був направлений проти основ національної безпеки України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права займати певні посади в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України та застосування, як додаткового покарання, конфіскації усього майна, що належить йому на праві власності.

Речові докази у справі відсутні.

Процесульні витрати у проваджені відсутні.

У зв`язку з призначенням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна арешт на майно обвинуваченого у виглді автомобіля ЗАЗ AF6854, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.10.2023, скасуванню не підлягає.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2023 до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без встановлення строку дії ухвали суду. Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити без змін зазначений запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 323, 368-370, 373, 374 КПК України, суд У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавленням волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 обчислювати з дати його затримання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у порядку, передбаченому ч.6 ст. 193 КПК України, у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності причин, передбачених ст. 138 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1